Справа № 462/5964/20 Головуючий у 1 інстанції: Румілова Н.М.
Провадження № 22-ц/811/1397/21 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
Категорія справи:68
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. та Шеремети Н.О.,

за участю секретаря Івасюти М.В.;

відповідачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду міста Львова від 02 березня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки та піклування, про усунення перешкод в участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 17.02.2019 року у нього та відповідачки народилась донька, ОСОБА_3 , яка на даний час проживає з відповідачкою, однак остання чинить позивачу перешкоди у його намаганнях спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні. Позивач змушений був звернутися до органу опіки та піклування з заявою про встановлення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною і розпорядженням органу опіки та піклування йому було встановлено час зустрічей з дочкою в присутності матері кожної неділі з 09 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв. Однак, відповідачка не виконує згаданого розпорядження та відмовляє йому у зустрічах. Просить суд зобов`язати відповідачку не чинити йому перешкод у спілкуванні з донькою кожної неділі з 09 год. 00 хв. по 12 год. 00хв. в присутності матері дитини (а.с. 2-5).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 перешкод у спілкуванні з дитиною, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановлено ОСОБА_2 часи виховання та спілкування з донькою, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кожної неділі з 09 год. 00 хв. по 12 год. 00 хв. в присутності матері ОСОБА_1 .

Вирішено питання судових витрат (а.с. 49-50).

Дане рішення оскаржила відповідачка.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог «у зв`язку з необгрунтованістю вимог позивача».

Стверджує, що позивач:

-з жовтня 2019 року сам припинив участь у вихованні та спілкуванні з дитиною і навіть після прийняття 25.11.2019 року органом опіки та піклування розпорядження № 862 про встановлення порядку зустрічей позивача з малолітньою донькою не намагався бачитися з донькою;

-багато разів брав мікрокредити, у яких відповідачку зазначав поручителем, наслідком чого до неї неодноразово з погрозами телефонували колектори, що змусило її з дитиною у вересні 2019 року покинути попереднє місце проживання за адресою проживання позивача, який вже протягом 2-х років не дає згоди на зняття дитини з реєстрації за місцем своєї реєстрації.

Вважає, що участь позивача у вихованні та спілкуванні з дитиною «буде шкодити психічному розвитку дитини, яка не знає та не пам`ятає позивача та вже півтори роки бачить у ролі батька іншу людину, яка допомагає (апелянту) виховувати та забезпечувати дитину, виконує обов`язки батька та піклується про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток» (а.с. 54-56).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4);

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);

- в апеляційній скарзі мають бути зазначені в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення або ухвали (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин тощо); нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обгрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції (п.п. 5 і 6 частини 2 статті 356) .

За ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року № 789-XII, частин 7 і 8 статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів визначено Сімейним кодексом України.

Відповідно до частини 2 статті 1 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку.

Відповідно до частин 9 та 10 статті 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до вимог ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно з ч. 6 ст. 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно ст. ст. 141, 151 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки, щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків, щодо дитини; батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Частиною 1 ст. 159 СК України встановлено, що у випадку, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування , другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

А відповідно до ч. 2 ст. 159 СК України, в окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною в присутності іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Судом встановлено, стверджується матеріалами справи та визнається самою відповідачкою (апелянтом) той факт, що розпорядженням Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради (як органу опіки та піклування) від 25 листопада 2019 року № 862 «Про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні гр. ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_3 , 2019 р.н.» відповідачку зобов`язано не чинити перешкод в зустрічах батька (позивача) з донькою та встановлено час та умови таких зустрічей: в неділю з 09-00 год. до 12-00 год. і в присутності матері (а.с. 8).

Як також вбачається з матеріалів справи, зокрема - зі змісту письмових Заперечень на позов (а.с. 29-30) та апеляційної скарги, відповідачка заперечує проти будь-яких зустрічей доньки з батьком (позивачем), не наводячи при цьому причин, які можна було б визнати поважними для застосування такого засобу впливу на батька дитини, як взагалі позбавлення його можливості бачитися та спілкуватися з донькою, оскільки всі наведені нею доводи ґрунтуються на особистих неприязних стосунках батьків дитини і цим доводам дано належну оцінку в оскаржуваному рішенні суду.

В той же час, в апеляційній скарзі не зазначено в чому саме полягає незаконність і (або) необґрунтованість оскаржуваного рішення (які саме обставини, які мають значення для справи, встановлені та (чи) оцінені судом неповно та (або) неправильно); які саме нові обставини та чи докази підлягають встановленню, дослідженню чи оцінці в ході апеляційного розгляду справи тощо.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Залізничного районного суду міста Львова від 02 березня 2021 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 07 жовтня 2021 року.

Головуючий: Цяцяк Р. П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.