Справа № 544/1583/21
№ пров. 2/544/438/2021
Номер рядка звіту 65
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22 жовтня 2021 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Ощинської Ю.О.,

за участю секретаря судового засідання Пірогова В.Г.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору служби у справах дітей Пирятинської міської ради - ЗапорожецьТ.В. (діє на підставі довіреності № 02-34/313 від 06.05.2021),

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м. Пирятин у приміщенні суду по вул. Ярмарковій, 17 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору службу у справах дітей Пирятинської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,

у с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , у вересні 2018 року звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом серія ВРХ 482874 від 03 листопада 2012 року, посвідченого державним нотаріусом Пирятинської державної нотаріальної контори Полтавської області Репях Т.І., зареєстрованого в реєстрі за № 1-1609 вона є власником будинку АДРЕСА_1 . У даному будинку, крім неї також зареєстровані: колишня невістка ОСОБА_2 , її донька ОСОБА_4 та онук позивача ОСОБА_3 , проте останні з серпня 2020 року у будинку позивача не проживають, їх фактичне місце проживання ОСОБА_1 невідоме. Через реєстрацію відповідачів у будинку позивача, у неї виникають незручності у користуванні майном, зокрема по сплаті комунальних послуг, утриманню будинку, отриманні субсидії, тому вона просить суд визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 . Заходи досудового врегулювання спору не проводилися, оскільки відповідачі з позивачами не спілкуються. Викладене стало підставою звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 16 вересня 2021 року про прийняття до розгляду та відкриття провадження до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог було залучено службу у справах дітей Пирятинської міської ради.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримавла в повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав наведених у позові. Додатково зазначила, що неповнолітня ОСОБА_4 не є її рідною онукою.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, шляхом оголошення розміщеного на веб-сайті Судової влади України.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служби у справах дітей Пирятинської міської ради Запорожець Т.В. у судовому засіданні повідомила, що на даний час відповідач у справі ОСОБА_2 зі своєю сім`єю винаймає житло у м. Пирятин, її неповнолітня донька ОСОБА_4 навчається у філії Пирятинського ліцею. Із телефонної розмови з відповідачем стало відомо, що за попереднім місцем реєстрації ОСОБА_2 та її сім`я не проживають більше року, зніматися з реєстраційного обліку не бажає, оскільки не має куди зареєструватися. Про те, що ї бувша свекруха звернулася до суду їй відомо, однак зайнята на роботі. При винесенні рішення покладалась на розсуд суду.

Суд, вислухавши учасників, вивчивши позов, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 знайшли своє підтвердження та підлягають до задоволення з огляду на наступне.

Статтями 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.

Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК України).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом серія ВРХ 482874 від 03 листопада 2012 року, посвідченого державним нотаріусом Пирятинської державної нотаріальної контори Полтавської області Репях Т.І., зареєстрованого в реєстрі за № 1-1609, ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_1 (а.с. 6), що також підтверджується копіює витягу про державну реєстрацію прав Комунального підприємства «Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» № 36261808 від 15.11.2012 (а.с. 8).

У вказаному будинку крім його власника ОСОБА_1 також зареєстровані: колишня невістка позивача ОСОБА_2 , її донька ОСОБА_4 та онук позивача ОСОБА_3 , проте останні з серпня 2020 року у будинку позивача не проживають (а.с. 7, 20).

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Положення глави 32 ЦК України визначають поняття сервітута як права обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язаного з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.

У даній справі відповідачі вселилися у спірний будинок у в якості членів сім`ї власника житлового будинку і набули право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом.

Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

У своєму позові ОСОБА_1 вказує про те, що реєстрація онука, відповідача та її доньки створює їй певні незручності, зокрема, по сплаті комунальних послуг, утриманню будинку та отриманні субсидії. Так відповідно до довідки про доходи (а.с. 14), позивач ОСОБА_1 отримує пенсію у розмірі 1700 грн., що не забезпечує її належним чином у зв`язку з відсутністю субсидії.

Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18) та від 14 серпня 2019 року в справі № 702/101/18 (провадження № 61-42856св18).

Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов`язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім`ї колишнього власника (інших осіб, які отримали право користування житлом з його згоди) у випадку зміни власника.

Виникнення права членів сім`ї власника квартири (інших осіб) на користування квартирою та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника квартири права власності на цю квартиру, а отже, припинення права власності на квартиру припиняє право членів його сім`ї на користування цією квартирою.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 406 ЦК України, сервітут (право користування чужим майном) припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік.

Судом встановлено, що відповідач змінила місце свого постійного проживання разом з неповнолітньою дітиною та більше року у ньому не проживають.

Відповідно ч. 3, ч. 6 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Відмовившись у серпні 2020 року від свого права на користування спірним житлом, відповідач змінила місце свого постійного проживання та більше року ні вона ні діти у будинку не проживають, за вказаний час витрат по утриманню будинку, оплаті комунальних послуг відповідач не несла, тому суд приходить до висновку, що вона добровільно втратили правовий зв`язок із приміщенням.

Оскільки відповідач вільно обрала місцем проживання для себе інше житло, де вона постійно проживає протягом тривалого часу, підстави для реєстрації її за іншою адресою, а саме у будинку АДРЕСА_1 , відсутні.

Неповнолітня дитина відповідача проживає разом з нею у іншому жилому приміщенні, тому порушення прав дітини у разі задоволення позовних вимог про визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування жилим приміщенням, суд не вбачає. Створення повноцінних умов для виховання та розвитку дитини відповідно до законодавства має бути обов`язком, насамперед, її батьків.

Таким чином, оскільки відповідач та її діти більше року не проживають у будинку, що належить позивачу, а їх реєстрація у ньому заважає позивачу у повній мірі володіти та користуватися її житлом, позовні вимоги щодо визнання ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими, що втратили право на користування жилим приміщення, є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 6-13, 76-81, 259, 263-265, 352 ЦПК України, ст.. 29, 405, 406 ЦК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору службу у справах дітей Пирятинської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Рішення суду по справі може бути оскаржено в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду через Пирятинський районний суд Полтавської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його отримання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 22.10.2021 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована та мешканка : АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , паспорт серія НОМЕР_2 виданий Пирятинським РВ УМВС України в Полтавській області 08 серпня 1995 року.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Ю.О. Ощинська