Справа № 583/3005/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2021 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого-судді - Плотникової Н.Б.

при секретарі - Логвиненко Л.М.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу за позовом

ОСОБА_1

до Леѓоіс Леопольда, Гі, Роланд

про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

17.08.2020 року позивач подала до суду позовну заяву до відповідача про розірвання шлюбу, в якій просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 12.01.2018 р., що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим Сумським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), актовий запис № 14. Свої вимоги мотивує тим, що 12.01.2018 року позивачка зареєструвала шлюб з відповідачем. Від спільного життя є донька ОСОБА_2 ѓоіс ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після народження доньки відносини з відповідачем погіршилися через різницю характерів, відсутність між ними спільних інтересів, поглядів на життя та взаєморозуміння, а також через постійні образи з боку відповідача. На сьогоднішній день подружні відносини між ними припинені, відповідач не цікавиться життям доньки, не надає коштів на її утримання, на прохання приїхати в Україну, щоб відвідати їх, не реагує. Вважає, що шлюб між ними є лише формальним, продовжувати такі шлюбні відносини не бажає, тому просить розірвати шлюб.

Позивачка та її представник адвокат Селяніна Ю.О. в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивачки в письмовій заяві просить справу розглядати без участі позивачки та її представника, позовні вимоги про розірвання шлюбу та стягнення судових витрат підтримує в повному обсязі.

Відповідач та його представник адвокат Моценко О.В. в судове засіданні не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, в письмовій заяві представник відповідача просить справу розглядати за відсутності відповідача та його представника та зазначає про те, що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу відповідач визнає та просить шлюб розірвати.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 Закону України «Про міжнародне приватне право» та в рамках Гаазької конвенції з питань цивільного процесу відповідачу Леѓоіс Леопольду, Гі, Роланд були вручені копія позовної заяви з доданими документами, ухвала про відкриття провадження у справі, ухвала про направлення судового доручення, відповідача було повідомлено про місце, дату та час проведення судового засідання та вчинені певні процесуальні дії щодо нього.

В судове засідання сторони не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені. В зв`язку з чим справа розглядається відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у відсутність учасників справи та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 , яка є громадянкою України, та Леѓоіс Леопольд, Гі, Роланд, який є громадянином Франції, 12.01.2018 року зареєстрували шлюб у Сумському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), актовий запис № 14, що підтверджується копією повторного свідоцтва про шлюб (а.с. 9).

Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження № НОМЕР_2 (а.с. 10, 11). Донька проживає разом з позивачкою, що підтверджується довідкою про реєстрацію місяця проживання особи - ОСОБА_1 № 01-14/1790 від 17.07.2020 р. та місце проживання особи - ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , Луіз № 01-14/1861 від 06.07.2020 р. (а.с. 13, 14).

Між сторонами у справі, однією з яких є іноземець, виникли спірні правовідносини з приводу припинення шлюбу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 56 Закону України «Про міжнародне приватне право», форма та порядок укладення шлюбу в Україні між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства визначається правом України.

Статтею 63 Закону України "Про міжнародне приватне право" передбачено, що припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу.

Згідно п. 1 ст. 16 Закону України «Про міжнародне приватне право», особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право», правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином.

Подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання.

З аналізу вказаної статті слідує, що якщо подружжя є громадянами різних держав, тобто не має спільного особистого закону, і не має спільного місця проживання, то подружжя може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу.

Судом встановлено, що сторони є громадянами різних держав та не мають спільного особистого закону, позивачка разом з дитиною зареєстровані та проживають в Україні, а місцем проживання відповідача є Франція, а тому правові наслідки шлюбу, зокрема, припинення шлюбу, визначаються правом України.

Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Аналогічні положення містить ч. 1 ст.24 СК України - шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ч. 2 ст. 104 та ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї сторін є неможливим, а збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача та на переконання суду, буде примушенням до шлюбу і шлюбним відносинам, що є неприпустимим. При цьому судом враховуються аргументи позивачки, наведені нею у позові, зокрема, щодо фактичного припинення подружніх відносин та окремого проживання з листопада 2019 року, що знайшло своє підтвердження у ході дослідження зібраних по справі доказів та не оспорюється відповідачем.

Враховуючи, що шлюб між сторонами носить формальний характер, суперечить правам та інтересам позивача, та враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню і шлюб між ОСОБА_9 та Леѓоіс Леопольдом, Гі, Роланд підлягає розірванню.

Щодо вимоги про стягнення судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

За приписами ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справ. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що по справі позивачкою понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 840,80 грн., витрати на оплату роботи перекладача в сумі 9250 грн. та витрати за професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн. (а.с. 5, 50, 182, 187).

Відповідач та його представник заперечували проти задоволення вимог позивачки про стягнення судових витрат.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивачки подано договір про надання правової допомоги від 06.07.2020 року, акт приймання-передачі виконаних робіт та наданих послуг від 19.10.2021 р., прибутковий касовий ордер № 45 від 19.102021 р. та квитанцію до прибуткового касового ордеру № 45 від 19.10.2021 р. на суму 7000 грн., відповідно до яких ОСОБА_10 сплатила адвокату Селяніній Ю.О. за надання правничої допомоги 7000,00 грн.

За приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому суд зазначає про відсутність обов`язку присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Відтак, при визначенні суми відшкодування враховується критерій реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.

Так, у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями). У рішенні Європейського суду «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Суд вважає завищеною оплату наданих послуг представником позивача - адвокатом Селяніною Ю.О., оскільки дії, що вказані в акті приймання-передачі виконаних робіт та наданих послуг від 19.10.2021 року, враховуючи невелику складність справи, не вимагали значного обсягу юридичної і технічної роботи та значних витрат часу на виконання даних робіт адвокатом.

З урахуванням наведеного, критеріїв реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн., а також сплачений судовий збір в сумі в сумі 840,80 грн. та витрати на оплату роботи перекладача в сумі 9250 грн., а всього 14090,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12-13, 78-81, 89, 141, 263-265, 268, 279 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 12.01.2018 р. у Сумському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), актовий запис № 14.

Стягнути з ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючого АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) судові витрати в сумі 14090,80 грн.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Охтирський міськрайонний суд Сумської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Охтирського

міськрайонного суду: Н.Б. Плотникова