П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2021 року місто Київ

справа № 755/1476/20

провадження №22-ц/824/8524/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Сірої Ю.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 3 лютого 2021 року, ухвалене у складі судді Арапіної Н.Є.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням злочину,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Позов обґрунтовано тим, що вироком Дніпровського районного суду м.Києва від 29 листопада 2019 року відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 визнані винними у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, та їм призначено покарання у вигляді 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є їх власністю, кожному. Внаслідок заподіяння злочину відповідачі спричинили позивачу тяжкі тілесні ушкодження, а саме: відкрита черпено-мозкова травма: забій головного мозку, субарахнідальний крововилив над потилеченою долею справа та походу міжполушарної щілини, крововиливи в клиновидну (основну), лобну пазуху зліва та гайморові пазухи, перелом кісток носа, перелом решітчастої кістки та медіальної (внутрішньої) стінки лівої орбіти, множинні гематоми та ссадна м`яких тканин голови, забійні рани (три) обличчя, субкон`юктивальний крововилив обох очей, травматичний вивих, 11, 21 зубів верхньої щелепи. Зазначені ушкодження призвели до розвитку небезпечних для життя явищ (кома, гострий розлад кровообігу АТ 80/40 мм.р.т) та відносяться до тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя. Крім того, відповідачі спільно заволоділи майном позивача: грошовими коштами в сумі 10400 грн. та 350 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 17 листопада 2017 року становило 9268 грн., двома свідоцтвами про реєстрацію транспортних засобів.

Внаслідок спричинення відповідачами тяжких тілесних ушкоджень позивачу, які мали наслідком вкрай незадовільний, тяжкий стан здоров`я позивача, останньому з 12 березня 2018 року була встановлена третя група інвалідності на строк до 1 квітня 2019 року, та в подальшому продовжена та встановлена до 1 квітня 2020 року, причина інвалідності: загальне захворювання.

Спричинені позивачу тяжкі тілесні ушкодження потягли за собою відновлення стану здоров`я, на що були витрачені значні кошти..

Під час лікування позивачем було витрачено грошові кошти на: придбання ліків та лікарських засобів - 30462 грн.72 коп., проведення комп`ютерної томографії СКТ лицьового скелету у ДІАГНОСТ КТ 29 грудня 2017 року у розмірі 720 грн.; придбання індивідуальної пластини для проведення операції у розмірі 14752 грн.10 коп.; на оплату послуг медичної допомоги при госпіталізації та здійсненні операції 26 грудня 2017 року з реконструкції медіальної та нижньої стінок лівої орбіти індивідуалізованим попередньо змодельованим імплантатом у розмірі 4682 грн.37 коп.; за обстеження на МРТ у Київській міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги у розмірі 405 грн. На відновлення зубів, які були пошкодженні під час побиття позивачу знадобиться 70600 грн. Позивачем понесені матеріальні збитки у розмірі 40 грн. на ремонт куртки. Грошові кошти, якими заволоділи відповідачі, підлягають стягненню з останніх. Крім того, позивачем витрачені грошові кошти на поновлення документів в загальній сумі 1000 грн. Таким чином, неправомірними діями відповідачів позивачу завдана матеріальна шкода у розмірі 142330 грн.19 коп.

Позивач вважає, що відповідачі спільно заподіяли шкоду позивачу, тобто вони заподіяли неподільну шкоду взаємопов`язаними, спільними, сукупними діями, діяли з єдністю наміру, за попередньою змовою, а тому повинні нести солідарну відповідальність перед позивачем в силу ч.1 ст.1190 ЦК України. Крім того, позивач вважає, що обвинувальним вироком Дніпровського районного суду м.Києва від 29 листопада 2019 року встановлено та доведено вину відповідачів у скоєнні кримінального правопорушення, що їх дії були умисними та неправомірними, між діями відповідачів і заподіяною шкодою є безпосередній причинний зв`язок, а тому заподіяна шкода підлягає відшкодуванню у повному обсязі солідарно відповідачами.

Крім того, відповідачами позивачу завдана моральна шкода, яка полягає у стражданнях зумовленим сильним фізичним болем, тривогою, обумовленою відчуттям тривалої невизначеності щодо стану здоров`я, переживаннях, занепокоєнні, перебуванні у стані психічного напруження у зв`язку неочікуваною зміною обставин, яка вимагала та продовжує вимагати від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, змінився звичний уклад його життя через отримані тяжкі тілесні ушкодження, необхідність відшкодувати кошти на постійне медикаментозне лікування. Через отримані тілесні ушкодження, призначення групи інвалідності, він втратив офіційно оплачувану роботу, заробітна плата з якої була для нього єдиним джерелом для існування, а отже позивач був позбавлений засобів до існування для себе та своєї родини, що також завдало йому моральної шкоди. Крім того, будь-які маніпуляції, пов`язані з стоматологічним лікуванням, лікуванням очей викликають у позивача сильні фізичні та психологічні страждання та хвилювання, що також завдало йому моральної шкоди. Через отримані травми позивач ходив з розбитим обличчям, це йому приносило дискомфорт, додаткове фізичне напруження, викликане порушенням нормальних життєвих зв`язків, були порушені життєві плани позивача.

Враховуючи характер та обсяг страждань, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості позивач визначив розмір завданої йому моральної шкоди у сумі 700000 грн., який підлягає стягненню з відповідачів солідарно.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 3лютого 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 До ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням злочину, відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в який просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. В апеляційній скарзі посилається на те, що оскаржуване рішення прийняте внаслідок істотного порушення норм процесуального права, що потягло за собою неправильне вирішення справи. Зокрема, посилається на те, що районний суд не виконав обов`язку зупинити провадження у цивільній справі за наявності обставин, передбачених п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України, а також суд помилково застосував ч.3 ст.210 ЦПК України до справи, що розглядалася у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідачі правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

В судове засідання відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені за місцем відбування покарання ( а.с.164, 165), клопотань про розгляд справи за їх присутності до суду не направили, а тому колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у їх відсутність.

Інтереси відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні представляла адвокат Афендулова М.Г. проти доводів апеляційної скарги заперечувала і просила апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Орлов О.Є. апеляційну скаргу підтримали і просили її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 29 листопада 2019 року вироком Дніпровського районного суду м.Києва ОСОБА_2 та ОСОБА_3 визнано винуватими за ч.4 ст.187 КК України та призначено ним покарання у виді 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є їх власністю.

Однак, згідно інформаційного листа Дніпровського районного суду м.Києва кримінальне провадження № 755/2347/18 відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, направлено до Київського апеляційного суду, у зв`язку з надходженням апеляційних скарг від захисників Коломійця С.В. та Катишева С.В.

Отже, станом на день розгляду справи судом вирок Дніпровського районного суду м.Києва від 24 листопада 2019 року не набрав законної сили.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що станом на день розгляду справи судом вирок Дніпровського районного суду м.Києва від 29 листопада 2019 року не набрав законної сили, а тому суд дійшов висновку про недоведеність позивачем умов та підставі покладення цивільної відповідальності на відповідачів, а саме: протиправність дій відповідачів, причинний зв`язок між цими діями та спричиненою шкодою, чим позивачем не виконані вимоги ст.12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції поголитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до п.4 ч.1, абз.2 ч.2 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення суду, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справ або адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дїї (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Пунктом 6 ч.1 ст.251 ЦПК України передбачено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення

Визначаючи наявність підстав, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен урахувати, що така підстава для зупинення провадження у справі застосовується у тому разі, коли у іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду. З огляду на наведене, вирішуючи питання про зупинення провадження у справі суд у кожному конкретному випадку повинен з`ясувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи.

Неможливість розгляду справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені судом самостійно у даній справі.

Пов`язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.

Відмовляючи у зупиненні провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки суд перейшов до розгляду справи по суті, провадження у справі з підстав, передбачених п.6ч.1 ст.251 ЦПК України не може бути зупинено (ч.3 ст.210 ЦПК України).

Апеляційний суд не погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, з підстав невідповідності його завданням цивільного судочинства, вимогам законності та обґрунтованості судових рішень.

Частиною третьою ст.210 ЦПК України передбачено, що провадження у справі на стадії її розгляду по суті зупиняється тільки з підстав, встановлених пунктами 103 ч.1 ст.251 та пунктами 1-3 ч.1 ст.252 цього Кодексу.

Системний аналіз положень ст.196, ст.197, п.3 ч.2 ст.200, ст.209, ст.210, ст.279 ЦПК України дає підстави вважати, що положення ч.3 ст.210 ЦПК України стосуються лише справ, які розглядаються у порядку загального позовного провадження.

Зважаючи на те, що ця справа судом першої інстанції розглядалася у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, у суду першої інстанції були відсутні підстави для відмови у зупиненні провадження у цій справі з посиланням на ч.3 ст.210 ЦПК України.

За таких обставин, оскільки допущені судом першої інстанції процесуальні порушення призвели до неправильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особо, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч.1, п.п.1,2,3 ч.2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно з ч.1 ст.1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Установлено, що вироком Дніпровського районного суду м.Києва від 29 листопада 2019 року, залишеним без мін ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду від 25лютого 2021 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 визнано винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, та призначено покарання /кожному/ у виді 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є їх власністю.

Вироком встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , за попередньою змовою групо осіб, 17 листопада 2017 року, приблизно о 22 год.30 хв.,, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на скоєння розбійного нападу, увійшли до першого під]їзду будинку АДРЕСА_1 , слідом за потерпілим ОСОБА_1 , де спільно з останнім зайшли до ліфту, на якому піднялись на четвертий поверх зазначеного будинку. Перебуваючи в кабіні ліфту на четвертому поверсі зазначеного будинку, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , з метою здійснення розбійного нападу, схопили ОСОБА_1 за руки та проти волі останнього, потягнули його до майданчику біля вантажного ліфту, де висловили останньому вимогу про передачу їм належних йому грошових коштів. У свою чергу, ОСОБА_1 , злякавшись за своє життя та здоров`я, приблизно о 23 год., почав тікати від ОСОБА_2 та ОСОБА_3 сходами на перший поверх, де його біля вхідних дверей наздогнав ОСОБА_2 та почав наносити йому удари в область голови заздалегідь підготовленим предметом, а саме - ременем з металевою бляхою, намотаним на руку. Після чого, через декілька секунд, до ОСОБА_2 приєднався ОСОБА_3 та вони разом продовжили наносити удари потерпілому в область голови. У подальшому, збивши ОСОБА_1 з ніг, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 продовжили наносити йому удари в область голови руками та ногами, спричинивши останньому тяжкі тілесні ушкодження, а саме: відкриту черпено-мозкову травму: забій головного мозку, субарахнідальний крововилив над потилечною долею справа та походу міжполушарної щілини, крововиливи в клиновидну (основну), лобну пазуху зліва та гайморові пазухи, перелом кісток носа, перелом решітчастої кістки та медіальної (внутрішньої) стінки лівої орбіти, множинні гематоми та ссадна м`яких тканин голови, забійні рани (три) обличчя, субкон`юктивальний крововилив обох очей, травматичний вивих, 11, 21 зубів верхньої щелепи. Після чого, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , скориставшись тим, що потерпілий ОСОБА_1 від отриманих тілесних ушкоджень втратив свідомість, спільно заволоділи майном останнього, а саме: мобільним телефоном вартістю 2159 грн., гаманцем, в якому знаходились грошові кошти в сумі 10400 грн. та 350 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 17 листопада 2017 року становило 9268 грн., а також двома свідоцтвами про реєстрацію транспортних засобів.

Отже, вироком суду в кримінальній справі встановлено, що саме відповідачами позивачу заподіяна шкода здоров`ю та майну. Зазначені обставини дають підстави покладати відповідальність за заподіяну шкоду на відповідачів, останні мають відповідати в солідарному порядку.

Вирішуючи питання щодо доведеності позивачем розміру матеріальної шкоди, суд враховує наступне.

Вироком суду встановлено, що у позивача були викрадені грошові кошти в загальній сумі 19668 грн. Крім того, позивачем доведені його витрати на медичні послуги, зокрема, 720 грн. на проведення комп`ютерної томографії СКТ лицьового скелету у ДІАГНОСТ КТ 29 грудня 2017 року.; 14752 грн.10 коп. на придбання індивідуальної пластини для проведення операції.; 4682 грн.37 коп. на оплату послуг медичної допомоги при госпіталізації та здійсненні операції 26 грудня 2017 року з реконструкції медіальної та нижньої стінок лівої орбіти індивідуалізованим попередньо змодельованим імплантатом.; 405 грн. за обстеження на МРТ у Київській міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги у розмірі 405 грн. Такі витрати позивача підтверджуються наявними в матеріалах справи документами, а саме квитанціями ( а.с.60,61,62,63). Також суд вважає, що до суми матеріальної шкоди має бути включена сума , яку повинен понести позивач, з метою лікування двох зубів 11, 21, які були пошкоджені під вчинення щодо нього кримінального правопорушення. Вартість лікування, до якого входить видалення 11, 21 зубів, аугментація кісткової тканини в ділянці 11,21 зубів., імплантація з подальшим протезуванням в ділянці 11, 21 зубів, становить 60600 грн.

Таким чином загальна сума матеріальної шкоди, що доведена позивачем належними та допустимими доказами, становить 100828 грн.07 коп.

Що стосується витрат на відновлення документів в сумі 1000 грн., витрат на придбання ліків в сумі 30462 грн.72 коп., та витрат на ремонт куртки в сумі 40 грн., майбутніх витрат на лікування кореневих каналів 12, 22 зубів з реставрацією в сумі 10000 грн., то в цій суд вважає вимоги не доведеними, підстав для задоволення вимог в цій частині суд не знайшов.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в іншій спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться у п.3 постанови № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Вона може проявлятися у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Суд вважає, що позивачем доведено факт заподіяння йому відповідачами моральна шкода, що полягає у стражданнях зумовлених сильним фізичним болем, тривогою, обумовленою відчуттям тривалої невизначеності щодо стану здоров`я, переживаннях, занепокоєнні, перебування у стані психічного напруження у зв`язку з неочікуваною зміною обставин, яка вимагала та продовжує вимагати від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, відновлення стану здоров`я.

Враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, виходячи з засад розумності та справедливості та доведеності позивачем вимог в частині відшкодування моральної шкоди , суд вважає , що розмір моральної шкоди має становить 200000 грн.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судовий збір підлягає стягненню з відповідачів у рівних частках по 2256 грн.21 коп. з кожного на користь держави.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,

суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 3 лютого 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням злочину, задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 100 828,07 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 200 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі по 2256,21 грн. з кожного.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 22 жовтня 2021 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус