ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 661/3892/20 Головуючий в І інстанції Бойко М.Є.
Номер провадження: №22-ц/819/879/21 Доповідач Кутурланова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2021 року Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кутурланової О.В.,

суддів: Кузнєцової О.А.,

Майданіка В.В.,

секретар судового засідання Давиденко І.О.

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області у складі судді Бойко М.Є. від 10 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Ліцею №2 Таврійської міської ради Херсонської області, директора Ліцею №2 Таврійської міської ради Херсонської області Нестеровича Віктора Йосиповича про відновлення права на працю на умовах безстрокового договору,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до загальноосвітньої школі І-ІІІ ступенів № 5 Новокаховської міської ради (найменування якої змінено на Ліцей №2 Таврійської міської ради Херсонської області відповідно до рішення Таврійської міської ради № 52 від 11.12.2020 року), директора Ліцею №2 Таврійської міської ради Херсонської області Нестеровича Віктора Йосиповича про відновлення права на працю на умовах безстрокового договору, скасування наказу від 30.06.2020 року за №29-к/тр «Про укладення строкового трудового договору з ОСОБА_1 ».

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 01.02.2008 року працювала вчителем біології та основ здоров`я у загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 5 Новокаховської міської ради Херсонської області (далі - ЗОШ).

З 2007 року вона є пенсіонером за віком, тому прийняття ЗУ «Про повну середню освіту» змусило її 05.06.2020 року подати директору школи заяву про надання їй щорічної планової відпустки з 15 червня 2020 року згідно положень ст.ст.6, 7 ЗУ «Про захист людей похилого віку» та укладення з нею у письмовій формі трудового договору відповідно до Прикінцевих положень наведеного Закону, погодженого з міською організацією вільної профспілки працівників освіти і науки м.Нова Каховка Херсонської області тільки після спливу відпустки.

Незважаючи на те, що з 15.06.2020 року по 10.08.2020 року вона перебувала у щорічній плановій відпустці, наказом директора школи № 29-к/тр від 30.06.2020 року з нею укладено строковий трудовий договір, ознайомлення з яким відбулося 02.07.2020 року.

Посилаючись на те, що роботодавцем проігноровано вимоги, викладені у її заяві від 05.06.2020 року, що є порушенням її конституційного права на працю та дискримінацією за ознакою віку, а відновлення порушеного права можливо шляхом відновлення права на працю на умовах безстрокового договору, просила суд скасувати наказ від 30.06.2020 року за №29-к/тр «Про укладення строкового трудового договору із ОСОБА_1 ».

Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 10 лютого 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Заслухавши доповідача, осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно із ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що при винесенні оспорюваного наказу відповідач обґрунтовано керувався положеннями п.2 ч.3 розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про повну загальну середню освіту», які для нього, як керівника учбового закладу, є обов`язковими та виходив із письмової згоди позивачки працювати на умовах строкового трудового договору.

При цьому суд зазначив, що положення ч.3 ст.40 КЗпП України щодо заборони звільнення у період відпустки працівника розповсюджуються виключно на випадки, передбачені ст.ст.40, 41 КЗпП України (п.4 ч.1 ст.36 КЗпП України), а щодо позивачки відбулася зміна істотних умов праці у виді продовження роботи на умовах строкового трудового договору відповідно до п.2 ч.3 розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про повну загальну середню освіту», а не звільнення з ініціативи роботодавця.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Отже, вказана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.

Способи захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст.55, 124 Конституції України, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.16 ЦК України, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 01.02.2008 року працювала у загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №5 Новокаховської міської ради Херсонської області на посаді вчителя біології та основ здоров`я.

Відповідно до наказу Загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №5 Новокаховської міської ради Херсонської області №10-к/тр від 26.03.2020 року «Про зміну умов праці педагогічних працівників закладу», винесеному на виконання пп.1.2 ч.3 розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про повну загальну середню освіту» та наказу відділу освіти Новокаховської міської ради Херсонської області від 25.03.2020 року №81 припиняються безстрокові договори з працівниками-педагогами, які отримують пенсію за віком згідно з п.9 ч.1 ст.36 КЗпП України з 25 червня 2020 року та укладаються з ними (за їх згодою) контракти (трудові договори) строком на 1 рік, у тому числі й з ОСОБА_1 (а.с.26).

При цьому п.3 зазначеного наказу передбачено проведення звільнення працівників-педагогів, які отримують пенсію за віком за п.9 ч.1 ст.36 КЗпП України у разі їх незгоди на продовження трудових відносин на умовах контракту (строкового трудового договору).

Листом від 27.04.2020 року № 01-06/37 ОСОБА_1 повідомлена про запровадження змін істотних умов праці, а саме припинення безстрокового трудового договору та їй запропоновано укласти строковий трудовий договір строком на 1 рік з можливістю його переукладення. Позивачці роз`яснено, що про свою згоду необхідно повідомити письмовою заявою, а також попереджено, що у разі відсутності до 25.06.2020 року письмової згоди її буде звільнено з 30.06.2020 року згідно п.9 ч.1 ст.36 КЗпП України. Вказане повідомлення отримано позивачкою 05.06.2020 року (а.с.49).

05.06.2020 року від ОСОБА_1 надійшла заява про надання їй щорічної планової відпустки з 15 червня 2020 року згідно положень ст.ст.6, 7 ЗУ «Про захист людей похилого віку» та укладення з нею у письмовій формі трудового договору відповідно до Прикінцевих положень наведеного Закону, погодженого з міською організацією вільної профспілки працівників освіти і науки м.Нова Каховка Херсонської області тільки після спливу відпустки.

Отже, з наведеного вбачається, що позивачкою висловлена у письмовій формі згода на зміну істотних умов праці, при цьому висловлені певні вимоги до роботодавця.

Наказом роботодавця № 17-к/тм від 12.06.2020 року ОСОБА_1 надано щорічну основну відпустку з 15.06.2020 року по 10.08.2020 року (а.с.56).

Наказом № 29-к/тр від 30.06.2020 року із ОСОБА_1 припинено безстроковий трудовий договір з 01.07.2020 року та укладено трудовий договір строком на 1 календарний рік, з 01.07.2020 року до 30.06.2021 року.

З вказаним наказом позивачку ознайомлено 02.07.2020 року.

Рішенням Таврійської міської ради Херсонської області № 52 від 11.12.2020 року загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів №5 Новокаховської міської ради Херсонської області перейменовано на Ліцей №2 Таврійської міської ради Херсонської області.

Відповідно до ч.2 ст.22 Закону України «Про повну загальну середню освіту» від 16 січня 2020 року педагогічні працівники мають права, визначені Законом України "Про освіту", цим Законом, законодавством, колективним договором, трудовим договором та/або установчими документами закладу освіти.

Педагогічні працівники закладів освіти приймаються на роботу за трудовими договорами відповідно до вимог цього Закону та законодавства про працю. Педагогічні працівники державних і комунальних закладів загальної середньої освіти, які досягли пенсійного віку та яким виплачується пенсія за віком, працюють на основі трудових договорів, що укладаються строком від одного до трьох років.

Підпунктом 2 пункту 3 розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного Закону передбачено, що набрання ним чинності є підставою для припинення безстрокового трудового договору з педагогічними працівниками державних і комунальних закладів загальної середньої освіти, яким виплачується пенсія за віком, згідно з пунктом 9 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України.

До 1 липня 2020 року керівники державних і комунальних закладів загальної середньої освіти зобов`язані припинити безстрокові трудові договори з педагогічними працівниками таких закладів освіти, яким виплачується пенсія за віком, з одночасним укладенням з ними трудових договорів строком на один рік. У разі незгоди з продовженням трудових відносин на умовах строкового трудового договору педагогічні працівники, яким виплачується пенсія за віком, звільняються згідно з пунктом 9 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України. Після закінчення строку трудового договору з такими педагогічними працівниками можуть укладатися строкові трудові договори відповідно до абзацу третього частини другої статті 22 цього Закону.

Листом від 08 квітня 2020 року № 1/9-201 «Щодо загальних питань впровадження ЗУ «Про повну загальну середню освіту», Міністерство освіти і науки України виклало рекомендації щодо процедури переведення педагогічних працівників, яким виплачується пенсія за віком з безстрокових трудових договорів на строкові, зокрема вказало, що зважаючи на практику застосування трудового законодавства, рекомендовано повідомляти працівника про його переведення на строковий трудовий договір не пізніше ніж за два місяці до дня видання наказу про його переведення (але не пізніше 30 квітня). Таке повідомлення може відбуватися у будь-який зручний і доступний спосіб, у тому числі шляхом надсилання на адресу педагогічного працівника рекомендованого листа з повідомленням про вручення. Наказ про переведення видається керівником закладу освіти виключно на підставі згоди працівника на продовження трудових відносин на умовах строкового трудового договору. Така «згода» має бути надана шляхом написання педагогічним працівником відповідної письмової заяви, або шляхом підписання ним письмового строкового трудового договору (у разі, якщо керівник закладу освіти запропонував підписання такого договору), або в будь-який інший зручний спосіб, погоджений між педагогічним працівником і керівником закладу освіти. У разі ж не надання педагогічним працівником до 1 липня 2020 року відповідної письмової згоди на продовження трудових відносин на умовах строкового трудового договору керівник закладу освіти має звільнити такого педагогічного працівника на підставі пункту 9 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України у зв`язку з відмовою продовжувати трудові відносини на умовах строкового трудового договору.

З огляду на викладене, зважаючи на фактичну згоду ОСОБА_1 , викладену у письмовій заяві, відповідач був зобов`язаний до 01 липня 2020 року видати наказ про припинення із позивачкою безстрокового трудового договору та укласти з нею трудовий договір строком на один рік, оскільки положення пункту 2 ч.3 розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про повну загальну середню освіту» є імперативними і жодних пролонгацій визначеного у ньому строку не передбачають.

Факт видання оспорюваного наказу під час перебування позивачки у відпустці не є підставою для визнання його незаконним, оскільки ч.3 ст.40 КЗпП України встановлює таку заборону лише у випадках звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, тобто з підстав, передбачених ст.ст.40, 41 КЗпП України (п.4 ч.1 ст.36 КЗпП України).

В свою чергу, ОСОБА_1 не було звільнено з займаної нею посади, а лише змінено істотні умови праці - припинено безстроковий трудовий договір на підставі ЗУ «Про повну загальну середню освіту» (п.9 ст.36 КЗпП України) та укладено новий на визначений строк, тому її перебування у відпустці не може бути перешкодою для укладання з нею строкового трудового договору при наявності її згоди на його укладення.

Також неприйнятними є посилання позивачки в апеляційній скарзі на дискримінацію її за віком, оскільки відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» дискримінація - це ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними (далі - певні ознаки), зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Суд обґрунтовано виходив з того, що держава, користуючись своїми дискреційними повноваженнями, в рамках проведення освітньої реформи поступово вводить законодавчі зміни, які є обов`язковими до виконання всіма суб`єктами освітнього процесу, а тому положення пункту 2 ч.3 розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про повну загальну середню освіту» мають правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Приймаючи до уваги, що позивачкою не підтверджено будь-якими доказами, а зі змісту позовних та апеляційних вимог не вбачається, що її обмежено у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, що відповідно до Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» можна вважати дискримінацією, а також не надано суду належних та допустимих доказів про те, що з боку відповідача вчинено стосовно неї дії, які мають ознаки дискримінації чи утиску, доводи апеляційної скарги у цій частині колегія суддів вважає безпідставними.

Крім того, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем дотримано вимоги чинного законодавства щодо всієї процедури, при цьому розглянуті вимоги позивачки, викладені у заяві від 05.06.2020 року про укладення з нею у письмовій формі трудового договору, погодженого з міською організацією вільної профспілки працівників освіти і науки м.Нова Каховка Херсонської області (керівником та уповноваженої особою якої є сама позивачка згідно відомостей ЕДР), копія оскаржуваного наказу та повідомлення про укладення строкового трудового договору щодо ОСОБА_1 надіслані на адресу міської організації вільної профспілки працівників освіти і науки м.Нова Каховка Херсонської області, а оскільки чинне законодавство не вимагало укладення строкового трудового договору у письмовій формі та погодження із профспілковим органом відповідач залишив ці вимоги без задоволення, що не суперечить трудовому законодавству і не дає підстав для визнання наказу незаконним, у зв`язку із чим доводи апеляції в цій частині також не можуть бути взяті судом до уваги.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності наявних у справі доказів, обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд першої інстанції, з яким погоджується і колегія суддів, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову в зв`язку із його необґрунтованістю.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 10 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Дата складання повного тексту постанови - 15.10.2021 року.

Головуючий О.В. Кутурланова

Судді: О.А. Кузнєцова

В.В. Майданік