ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

19 жовтня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/599/20

Головуючий у першій інстанції - Логвіна Т. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1360/21

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді Бобрової І.О.,

суддів -Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.

за участю секретаря - Зіньковець О.О.

сторони справи:

позивач-відповідач - Комунальне підприємство «Чернігівводоканал»,

відповідач-позивач - ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Комунального підприємства «Чернігівводоканал» Чернігівської міської ради на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 23 липня 2021 року у справі за позовом Комунального підприємства «Чернігівводоканал» Чернігівської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Чернігівводоканал» Чернігівської міської ради про захист прав споживачів,

місце ухвалення судом першої інстанції рішення - м. Чернігів,

дата складання судом першої інстанції повного тексту рішення -02.08.2021,

У С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року КП «Чернігівводоканал» Чернігівської міської ради звернулось з позовом до ОСОБА_1 , в якому, з урахуванням змін та уточнень позовних вимог (а.с. 33-34, 173-174 т.1) просило стягнути з останнього на свою користь заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в сумі 3780,78 грн за період з 01.02.2014 по 01.02.2021, судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2102 грн покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що КП «Чернігівводоканал» є виконавцем послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення для об`єктів усіх форм власності. ОСОБА_1 зареєстрований та користується житлово-комунальними послугами по квартирі АДРЕСА_1 , є абонентом КП «Чернігівводоканал» за особовим рахунком № НОМЕР_1 , тобто забезпечується питною водою та відводом стоків.

КП «Чернігівводоканал» виконує свої зобов`язання з надання ОСОБА_1 послуг з централізованого водопостачання та водовідведення в повному обсязі та належної якості, однак останній несвоєчасно та не в повному обсязі здійснював оплату за надані послуги, внаслідок чого виникла заборгованість.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 12.03.2020 був скасований судовий наказ Деснянського районного суду м. Чернігова від 19.01.2017, який був виданий за заявою КП «Чернігівводоканал» про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «Чернігівводоканал» заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за період з 01.02.2014 по 01.11.2016 в сумі 2414,55 грн.

Також у зв`язку зі скасуванням судового наказу від 19.01.2017 та виплатами сум призначеної субсидії, станом на 01.02.2021 сума боргу ОСОБА_1 за період з 01.02.2014 по 01.02.2021 становить 3780,78 грн та підлягає стягненню з останнього у судовому порядку.

11.08.2020 ОСОБА_1 звернувся із зустрічним позовом до КП «Чернігівводоканал» про захист прав споживачів, про усунення порушень прав споживача житлово-комунальних послуг, в якому, уточнивши позовні вимоги заявою від 05.03.2021 (а.с. 203-204 т.1) просив: визнати незаконними дії КП «Чернігівводоканал», в частині нарахування ОСОБА_1 невмотивованої заборгованості іншої особи за нормами споживання, без врахування показань лічильника в сумі 3780,78 грн за період з 01.02.2014 по 01.02.2021; зобов`язати КП «Чернігівводоканал» здійснити списання з особистого рахунку № НОМЕР_1 заборгованості, яка була нарахована за нормами без врахування показників лічильників та субсидії за послуги з водопостачання та водовідведення з 01 квітня 2010 року по теперішній час; визнати протиправною бездіяльність КП «Чернігівводоканал» щодо не відкриття особового рахунку на ім`я ОСОБА_1 та не укладення договору про надання послуг з централізованого холодного водопостачання і водовідведення між ОСОБА_1 та КП «Чернігівводоканал»; зобов`язати КП «Чернігівводоканал» укласти з ОСОБА_1 типовий договір про надання послуг з централізованого холодного водопостачання і водовідведення (затверджений постановою КМУ, який розміщений на сайті «КП «Чернігівводоканал») та відкрити на ім`я ОСОБА_1 особовий рахунок; звільнити ОСОБА_1 від судових витрат на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», поклавши судові витрати на КП «Чернігівводоканал».

Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що мешкає за адресою АДРЕСА_2 .

З 1980 року до 2007 року в даній квартирі мешкав ОСОБА_2 , який був відповідальним орендарем, а після березня 1999 року став відповідальним власником.

У травні 2003 року КП «Чернігівводоканал» відкрив особистий рахунок на ОСОБА_2 за № НОМЕР_1. На ОСОБА_1 (позивача за зустрічним позовом) жодного рахунку КП «Чернігівводоканал» не відкрито, договору не укладено.

У квітні 2004 року у цій квартирі було встановлено лічильник холодної води типу КВ-1,5 заводський №130217, який виконавцем послуг був взятий на абонентський облік. З 01.04.2004 до 01.07.2007 ОСОБА_2 здійснював оплату за спожиті послуги згідно з показаннями лічильника, а у травні 2007 року ОСОБА_2 вибув з квартири, тому вказані послуги йому стали не потрібні. Не зважаючи на те, що ОСОБА_2 фізично не користується послугами КП «Чернігівводоканал», підприємство продовжує нараховувати йому надумані суми за надумані послуги.

Послуги з питного водопостачання надаються споживачам виключно на підставі договору. Твердження виконавця послуг про те, що між ОСОБА_1 та КП «Чернігівводоканал» укладений публічний договір приєднання не відповідає дійсності, доказів цьому немає.

ОСОБА_1 неодноразово звертався до КП «Чернігівводоканал» з пропозицією укласти договір та переоформити на його ім`я особовий рахунок № НОМЕР_1 , однак підприємством йому було відмовлено. КП «Чернігівводоканал» з такою пропозицією до ОСОБА_1 не звертався, відтак договір приєднання не укладений. У зв`язку з наведеним, у серпні 2010 ОСОБА_1 припинив оплачувати послуги.

Внаслідок незаконної бездіяльності КП «Чернігівводоканал» позивач за зустрічним позовом був позбавлений права на отримання субсидії, оскільки вона призначається особі, на яку відкрито особовий рахунок, якою на даний час є ОСОБА_2 .

З квітня 2013 року КП «Чернігівводоканал» без законних на те підстав виставив рахунок на суму 1231,99 грн та почав нараховувати заборгованість за послуги за нормами споживання, нехтуючи показниками лічильника, що встановлений в оселі ОСОБА_1 . У вересні 2015 року КП «Чернігівводоканал» встановив у будинку АДРЕСА_3 загальнобудинковий лічильник холодної води, однак продовжував нараховувати плату за послуги за нормами, що призвело до виникнення боргу.

Підприємство з квітня 2010 року по даний час ухилялось від здійснення своїх обов`язків щодо повірки лічильника, внаслідок чого він був знятий з обліку. ОСОБА_1 було проведено повірку лічильника за власні кошти, про що повідомлено КП «Чернігівводоканал», однак нарахування продовжується за нормами споживання.

У зв`язку з ухваленням Апеляційним судом Чернігівської області рішення по справі № 750/1148/20 від 17.12.2020 про визнання незаконними дій КП «Чернігівводоканал» щодо відключення квартири за адресою АДРЕСА_2 від мереж водовідведення та зобов`язано підприємство підключити вказану квартиру до мереж водовідведення, ОСОБА_1 просив залишити без розгляду позовні вимоги, заявлені ним 11.08.2020, щодо визнання незаконними дій КП «Чернігівводоканал» щодо технічного перекриття каналізаційної труби та зобов`язання КП «Чернігівводоканал» усунути перешкоди в користуванні каналізаційною трубою в квартирі за адресою АДРЕСА_2 .

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 23 липня 2021 року у задоволенні позову КП «Чернігівводоканал» ЧМР до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, та зустрічного позову ОСОБА_1 до КП «Чернігівводоканал» про захист прав споживачів - відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову, суд встановив, що з 25.05.2007 ОСОБА_1 є єдиним зареєстрованим користувачем послуг КП «Чернігівводоканал» за адресою м. Чернігів, АДРЕСА_1, та відповідно до вимог статті 322 ЦК України зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. Починаючи з 01.01.2011 ОСОБА_1 перестав передавати показники приладу обліку для проведення нарахування, в результаті чого з 01.04.2013 переведений на розрахунок за нормативами споживання, що затверджені органом місцевого самоврядування.

Однак, суд зауважив, що «період, за який просить позивач за первісним позовом здійснити перерахунок, з лютого 2014 по лютий 2018, знаходиться поза межами строку позовної давності, зважаючи на збільшення позовних вимог 16 лютого 2021, що є підставою для відмови у задоволенні первісного позову, беручи до уваги, що виключення даного періоду з розрахунку суми заборгованості, свідчить про відсутність боргу відповідача за наступний період».

Вирішуючи справу по суті зустрічних позовних вимог суд першої інстанції зазначив, що сплата коштів за отримані послуги з боку споживача свідчить про факт прийняття умов даного договору.

Суд встановив, що прилад обліку відповідача у його житловому приміщенні встановлено в травні 2003 року, і з того часу жодних відомостей про проходження його повірки до КП «Чернігівводоканал» ОСОБА_1 не надавалось.

Разом з тим, відповідно до положень Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 № 630, показники засобів обліку, які у визначений законодавством строк не пройшли повірку, не можуть прийматися до розрахунку за послуги. Використання приладів обліку без проведення повірки в строк міжповірочного інтервалу (4 роки) є порушенням норм чинного законодавства та як наслідок свідчить про ймовірну несправність такого приладу обліку без проведення відповідної повірки яка б свідчила протилежне.

Обов`язок споживача своєчасно надавати виконавцю комунальних послуг показання лічильника передбачений ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.11 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». Відповідно до п. 11 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, у разі відсутності у виконавця показань квартирних засобів обліку за розрахунковий період плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку води, а у разі його відсутності (несправності) - за нормативами (нормами) споживання з подальшим перерахунком відповідно до п. 18 цих Правил.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до висновку, що не передання показників приладу обліку ОСОБА_1 виключає право розрахунку за показниками лічильника.

Враховуючи викладене вище, у задоволенні зустрічного позову Деснянський районний суд м. Чернігова відмовив у повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції сторони звернулись з апеляційними скаргами.

КП «Чернігівводоканал» ЧМР у своїй апеляційній скарзі просить рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 23.07.2021 в частині відмови у задоволенні позову КП «Чернігівводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - скасувати, ухваливши в цій частині нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Рішення суду в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до КП «Чернігівводоканал» про захист прав споживачів скаржник просить скасувати і у відповідній частині закрити провадження у справі.

На думку скаржника, суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом порушено норми матеріального та процесуального права, не надано належної оцінки доказам.

Застосовуючи строк позовної давності до періоду з лютого 2014 по лютий 2018, суд не встановив чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача за первісним позовом, що є обов`язковим, і на що звертала увагу ВПВС у постанові від 22.05.2018 у справі № 369/6892/15-ц.

Висновок суду про те, що виключення вищевказаного періоду з розрахунку суми заборгованості свідчить про відсутність боргу відповідача за наступний період, скаржник вважає хибним та таким, що не відповідає дійсності. Зазначає, що 12.03.2020 був скасований судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «Чернігівводоканал» заборгованості за період з 01.02.2014 по 01.11.2016, тому вказаний період було включено до позовних вимог у даній справі. У зв`язку з тим, що нарахована субсидія була зарахована в рахунок погашення боргу за період з 01.02.2014 по 01.07.2017, заявлений позивачем борг до сплати фактично стосувався періоду з 01.07.2017 по 01.02.2021, а з позовом підприємство звернулось у січні 2020 року - строк позовної давності ним не було пропущено.

Скаржник звертає увагу на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 20.04.2016 у справі № 6-2951цс15, відповідно до якої споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Зазначає, що договір про надання послуг на централізоване водопостачання та водовідведення є типовим, публічним, та договором приєднання. Сплата коштів за отримані послуги з боку споживача свідчить про факт прийняття умов даного договору. Послуги належним чином надавались споживачу у спірний період, однак не були ним оплачені. Суд першої інстанції на це уваги не звернув.

Вимоги про скасування оскаржуваного рішення в частині відмови в задоволенні зустрічного позову та закриття провадження в цій частині КП «Чернігівводоканал» обґрунтовує тим, що вимоги зустрічного позову ідентичні позовним вимогам ОСОБА_1 у справі № 750/1148/20, зокрема, щодо зобов`язання КП «Чернігівводоканал» здійснити списання з о/р № НОМЕР_1 заборгованості, що була нарахована без врахування показів лічильника та субсидії з 01.04.2010 по теперішній час. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 16.06.2020 по даній справі, після його перегляду Чернігівським апеляційним судом 17.12.2020 позов в частині вказаних вимог залишено без задоволення. Постанова Чернігівського апеляційного суду від 17.12.2020 набрала законної сили та в частині задоволених вимог виконана КП «Чернігівводоканал» в повному обсязі.

З огляду на вказані обставини, суд своєю ухвалою мав би закрити провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 статті 255 ЦПК України, однак цього не зробив, чим порушив норми процесуального права.

Щодо іншої частини вимог зустрічного позову КП «Чернігівводоканал» зазначає, що провадження в цій частині підлягало закриттю в порядку п.2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України у зв`язку з відсутністю предмета спору.

ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні зустрічного позову скасувати та прийняти нове рішення про задоволення зустрічних позовних вимог в повному обсязі.

На думку скаржника, рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України, висновки суду є дивними та суперечливими. Судом не було належним чином встановлено всіх обставин справи. Справу розглянуто з порушенням принципу всебічного, повного та об`єктивного розгляду справи.

Так, відмовляючи у задоволенні первісного позову суд застосував строки позовної давності до періоду нарахування заборгованості з лютого 2014 по лютий 2018 та дійшов до висновку, що у зв`язку з виключенням вказаного періоду, заборгованість відповідача за первісним позовом за наступний період відсутня. Разом з тим, суд із незрозумілих підстав відмовив у задоволенні зустрічних вимог щодо визнання незаконними дій КП «Чернігівводоканал» в частині нарахування невмотивованої заборгованості та зобов`язання здійснити списання з особового рахунку № НОМЕР_1 заборгованості за надані послуги з 01.04.2010 по теперішній час.

Крім того, судом в оскаржуваному рішенні було проігноровано ряд зустрічних позовних вимог, зокрема, про визнання незаконною бездіяльності КП «Чернігівводоканал» щодо не відкриття особового рахунку на ім`я ОСОБА_1 та не укладення договору про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення; зобов`язання КП «Чернігівводоканал» укласти з ОСОБА_1 типовий договір про надання послуг з централізованого холодного водопостачання і водовідведення та відкрити на його ім`я особовий рахунок.

Доводи апеляційної скарги зводяться до мотивів зустрічної позовної заяви в цій частині. Скаржник наголошує, що відповідно до статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідач за зустрічним позовом не вправі відмовити йому в укладенні договору, саме КП «Чернігівводоканал» зобов`язане звернутися до споживача послуг з пропозицією укласти такий договір, що останнім було проігноровано.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову суд не врахував, що саме відсутність договору унеможливлює внесення плати у встановлений договором строк та відкриття особистого рахунку. Відсутність особистого рахунку на ім`я ОСОБА_1 позбавляє можливості вносити плату та довести, що оплату за послуги проводив саме ОСОБА_1 .. Таким чином, довести, що ці кошти сплачував саме він - неможливо.

Крім того, на думку скаржника, суд дійшов хибного висновку про те, що ОСОБА_1 не передавав покази лічильника, в матеріалах справи наявні докази передачі показів, але КП «Чернігівводоканал» вони ігнорувалися та не враховувалися.

Скаржник звертає увагу, що не проведення виконавцем періодичної повірки лічильника не є підставою для неврахування його показників. Проведення повірки є обов`язком виконавця послуг, а не виконання цього обов`язку не повинно мати негативних наслідків для споживача. Вказане відповідає висновкам Верховного Суду в постанові від 29.04.2020 у справі № 521/6670/18. Проведення повірки лічильника здійснюється за рахунок виконавця послуг (постанова ВС від 27.03.2019 у справі № 229/1539/17).

Вищевказані обставини на думку апелянта є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні зустрічного позову з ухваленням в цій частині нового рішення про його задоволення в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 КП «Чернігівводоканал» просить залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні зустрічного позову скасувати, закривши провадження у справі в цій частині. Доводи відзиву аналогічні мотивам апеляційної скарги КП «Чернігівводоканал».

У своєму відзиві на апеляційну скаргу КП «Чернігівводоканал» ОСОБА_1 вважає її доводи необґрунтованими, просить в її задоволенні відмовити, зазначаючи, що твердження про те, що суд не встановив, чи порушені права КП «Чернігівводоканал» спростовується рішенням суду першої інстанції, яким було зазначено з посиланням на норми права про обов`язок користувача послуг сплачувати кошти за використані ним послуги.

ОСОБА_1 також вважає необґрунтованим доводи, що борг фактично стосувався періоду з 01.07.2017 по 01.02.2021, оскільки у первісному позові зазначений інший період. Доказів зарахування субсидії в рахунок погашення боргу за період з 01.02.2014 по 01.07.2017 позивачем за первісним позовом не надано, натомість таке зарахування поза межами трирічного строку позовної давності є необґрунтованим.

З твердженнями КП «Чернігівводоканал» про закриття провадження у справі в частині зустрічного позову ОСОБА_1 не погоджується, зазначає, що його вимоги у справі № 750/1148/20 і у справі, що розглядається, не є тотожними.

Посилання підприємства на те, що у спірний період ним надавались послуги в повному обсязі не відповідають дійсності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 23.07.2021 частково не відповідає.

Судом встановлено, що квартира за адресою АДРЕСА_2 належить на праві приватної спільної власності в рівних частинах ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 29.03.1999 Виконавчим комітетом Деснянської районної ради згідно з розпорядженням № 907 від 26.03.1999 (а.с. 118 т.1). ОСОБА_1 зареєстрований за вищевказаною адресою з 18.06.1991 (а.с. 15 т.1).

Згідно з довідкою на а.с.7 особовий рахунок у абонентському відділі КП «Чернігівводоканал» на квартиру за адресою АДРЕСА_2 відкрито за № НОМЕР_1. За даними ЖЕК наймачем/власником зазначений ОСОБА_2 . Єдиним зареєстрованим мешканцем квартири з 24.05.2007 є ОСОБА_1 (а.с. 7 т.1).

01.04.2004 у квартирі ОСОБА_1 було встановлено лічильники холодного та гарячого водопостачання, що підтверджується копією акта прийому від 01.04.2004 (а.с. 53 т.1). 21.05.2007 лічильники були зняті та встановлено нові із з.н. по холодному водопостачанню - 130217, та гарячому - 171822 (а.с. 53-зв. т.1). Повірка лічильників до 2018 року не здійснювалась. 29.10.2018 ДП «Чернігівстандартметрологія» було проведено повірку лічильника води № 130217, про що видано відповідне свідоцтво (а.с. 127 т.1).

Відповідно до історії показань індивідуальних лічильників за о/р НОМЕР_1, останні покази лічильника холодної води були передані у січні 2011 року (а.с. 165-166).

Здійснення оплати наданих послуг за вказаним особовим рахунком було припинено з серпня 2010 року, що підтверджується розрахунками КП «Чернігівводоканал», та ОСОБА_1 не оспорюється (а.с. 55 т.1).

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 25.03.2014 у справі № 750/2007/14 стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Чернігівводоканал» заборгованість за надані послуги з водопостачання та водовідведення в розмірі 1939,34 грн. Зі змісту вказаного рішення вбачається, що ОСОБА_1 не сплачував за послуги, покази лічильників не передавав, представників КП «Чернігівводоканал» для зняття показів не допускав, що унеможливило нарахування йому плати за послуги за показниками засобів обліку (а.с. 179-180 т.1). Виконавче провадження з виконання вказаного рішення суду завершено у зв`язку з фактичним виконанням (а.с. 130, 181 т.1).

В подальшому за заявою КП «Чернігівводоканал» 19.01.2017 Деснянським районним судом м. Чернігова було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «Чернігівводоканал» заборгованості за надані послуги за період 01.02.2014 по 01.11.2016 в розмірі 2414 грн, який було скасовано ухвалою цього ж суду від 12.03.2020 (а.с. 35 т.1).

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 08.01.2020 скасований наказ цього ж суду від 21.12.2019 про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «Чернігівводоканал» заборгованості за надані послуги за період 01.01.2017 по 01.12.2019 в розмірі 5070,05 грн (а.с.11 т.1).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звертався з позовом до КП «Чернігівводоканал» про захист прав споживачів, в якому просив визнати незаконними дії відповідача щодо нарахування суми заборгованості за нормами споживання без врахування показань засобу обліку КВ-1,5 № 130217 та відключення його квартири від мережі водовідведення, зобов`язати відповідача здійснити перерахунок сум нарахованих за послуги з водопостачання та водовідведення з 01.04.2010 по день винесення судом рішення згідно з показниками засобу обліку води КВ-1,5 № 130217 та зобов`язати відповідача підключити квартиру позивача до мереж водовідведення.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 16.06.2020 у справі № 750/1148/20 у задоволенні вказаного позову відмовлено (а.с. 86-90 т.1). Після його перегляду 17.12.2020 Чернігівським апеляційним судом рішення суду скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання незаконними дій відповідача щодо відключення квартири від мереж водовідведення та зобов`язання підключити квартиру до мереж водовідведення, задоволено позовні вимоги у вказаній частині. В іншій частині рішення суду змінено, виключено лише з його мотивувальної частини посилання суду на сплив позовної давності, як на одну з підстав відмови у задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 (а.с. 91-105).

Судом також встановлено, що 25.03.2010 ОСОБА_1 звертався до УПСЗН Деснянської районної у м. Чернігові ради із заявою про призначення йому субсидії, однак листом від 30.03.2010 № 03-12/2606 йому було відмовлено та роз`яснено порядок належного звернення для її отримання. За змістом цього листа, однією з підстав відмови ОСОБА_1 у наданні субсидії у 2007 році була наявність боргів за житлово-комунальні послуги, яку він у встановлений строк не сплатив та не реструктував. Крім того, йому було роз`яснено, що оскільки о/р відкритий на іншу особу, йому необхідно звернутися із відповідною заявою до комісії з питань субсидій. Жодних звернень від ОСОБА_1 не надходило (а.с. 72 т.1).

06.12.2019 ОСОБА_1 було призначено субсидію на житлово-комунальні послуги на утримання квартири за адресою АДРЕСА_2 , у тому числі і на оплату послуг водоканалу за особовим рахунком № НОМЕР_1 (а.с. 160 т.1).

Вказані обставини в сукупності спростовують доводи ОСОБА_1 про не нарахування йому субсидії на житлово-комунальні послуги з вини КП «Чернігівводоканал».

З остаточного розрахунку заборгованості за період з лютого 2014 року по січень 2021 року за особовим рахунком № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 , вбачається, що кошти на погашення боргу частково вносились, однак не в повній мірі, у зв`язку з чим заборгованість за надані послуги станом на січень 2021 року становить 3780,78 грн (а.с. 175-176 т.1).

Факт часткової оплати ОСОБА_1 коштів за надані послуги за о/р НОМЕР_1 також підтверджується копіями квитанцій (а.с. 59-66, 132-150, 217-222 т. 1).

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Виходячи зі змісту ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК Української РСР за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Частиною першою статті 19 Закону України від 24 червня 2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Аналогічна норма міститься і в статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону № 1875-IV обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

10.12.2017 набрав чинності Закон України від 09.11.2017 № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги».

Статтею 1 вказаного Закону врегульовано, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до статті 5 Закону до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком; комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 7 Закону споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорам та інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право в т.ч. на: захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав.

Згідно з статтею 20 Закону України «Про захист прав споживачів» правила торговельного, побутового та інших видів обслуговування (виконання робіт, надання послуг) затверджуються Кабінетом Міністрів України. Зазначені правила не можуть суперечити законодавчим актам.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 затверджено Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - Правила). Відповідно до пункту 10 Правил (в редакції постанови Кабінету Міністрів України №156 від 16 березня 2017 року) оплата послуг за показниками засобів обліку води, встановлених у квартирі (будинку садибного типу), проводиться лише у разі здійснення обліку в усіх точках розбору холодної та гарячої води у квартирі (будинку садибного типу) незалежно від наявності засобів обліку на вводах у багатоквартирний будинок. До внесення цих змін вказаний абзац був викладений в такій редакції: «Оплата послуг за показаннями квартирних засобів обліку провадиться лише у разі здійснення обліку в усіх точках розбору холодної та гарячої води у квартирі незалежно від наявності засобів обліку на вводах у багатоквартирний будинок».

Зі змісту судових рішень у справі № 750/1148/20 вбачається, що суди дійшли висновку про відсутність підстав для задоволення вимог заявленого позову в частині визнання незаконними дій відповідача щодо нарахування суми заборгованості за нормами споживання без врахування показань лічильника та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок нарахованих сум згідно показників лічильника, оскільки, як встановлено судом першої інстанції в ході розгляду даної справи, у період з липня 2007 року по грудень 2019 року позивач не виконував обов`язку по повній оплаті наданих послуг централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, при цьому, з 01.01.2011 не передавав показників приладу обліку, що виключає право розрахунку за показниками. Також судом встановлено, що з часу встановлення приладу обліку в житловому приміщенні позивача жодних відомостей про проведення його повірки до КП «Чернігівводоканал» позивачем не надавалось (а.с. 91-105 т.1).

Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки судом в рішенні від 16.06.2020 була встановлена правильність нарахування сум за спожиті послуги та прийнято рішення про відсутність підстав для їх перерахунку, нові вимоги позивача щодо списання невмотивованої заборгованості з особового рахунку № НОМЕР_1 за надані послуги, яка була нарахована без врахування показників лічильників та субсидії є безґрунтовними та не підлягають задоволенню. Врахування сум наданих субсидій підтверджується розрахунком на а.с.175 том 1.

Не погоджується апеляційний суд і з доводами КП «Чернігівводоканал» щодо наявності підстав для закриття провадження у справі в цій частині, оскільки вимоги у справі № 750/1148/20 і у справі, що розглядається, не є тотожними.

Щодо вимог ОСОБА_1 в частині визнання незаконною бездіяльності КП «Чернігівводоканал» щодо не відкриття особового рахунку на ім`я ОСОБА_1 та не укладення договору про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, а також зобов`язання КП «Чернігівводоканал» укласти з ОСОБА_1 типовий договір про надання послуг з централізованого холодного водопостачання і водовідведення та відкрити на його ім`я особовий рахунок, слід зазначити наступне.

Договір про надання послуг на централізоване водопостачання та водовідведення є Типовим, форма якого затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2009 р. № 933).

Відповідно до ст.633, 634 ЦК України, це договір публічний, договір приєднання, за яким умови договору визначені заздалегідь однією із сторін, може бути укладений лише шляхом приєднання другою стороною до договору в цілому, що означає, що друга сторона не може змінювати умови запропонованого договору, а може лише прийняти їх в запропонованому вигляді.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що часткова сплата коштів за отримані послуги з боку споживача свідчить про факт прийняття умов даного договору.

З наявних в матеріалах справи відповідей КП «Чернігівводоканал» на звернення ОСОБА_1 від 25.08.2010, 30.03.2016, 13.01.2020, 02.06.2020, останньому було надано розгорнуті відповіді щодо порядку укладення договору про надання послуг підприємством (а.с. 73-76,80 т. 1).

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 04.09.2019 у справі № 577/3125/15-ц, відповідно до яких у спорі, що виник при укладанні або зміні договору, необхідно доводити правомірність кожної спірної умови договору, а у спорі про спонукання укласти договір - умови, на яких сторони зобов`язані укласти договір, з посиланням на поданий позивачем проект договору. У справі, що розглядається, ОСОБА_1 звернувся з позовними вимогами про установлення правовідносин, в тому числі шляхом зобов`язання особи до укладення відповідного договору. Разом з тим, виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення особою цивільних прав і виконання цивільних обов`язків (статті 6, 12 - 15, 20 ЦК України, статті 3 - 5 ЦПК України) можна дійти висновку, що у разі відмови виконавця послуг чи споживача укласти договір про надання послуг, який відповідає вимогам типового договору, таке право підлягає захисту судом на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов`язкової дії.

Стосовно позовних вимог про відкриття особового рахунку на ім`я відповідача, слід зазначити, що особовий рахунок на квартиру у розумінні положень ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року № 996-XIV є внутрішнім первинним бухгалтерським документом КП «Чернігівводоканал» і суд не може втручатися в його господарську діяльність, примушувати його вносити певні зміни до бухгалтерського обліку.

Доводи ОСОБА_1 щодо неможливості оплати комунальних послуг через оформлення особового рахунку на іншу особу - ОСОБА_2 є неспроможними. ОСОБА_1 є співласником квартири АДРЕСА_1 і єдиною особою, яка зараєстрована в цій квартирі. Саме на одну особу - ОСОБА_1 , як на споживача житлово-комунальної послуги, позивач нараховує комунальний платіж. Квитанції, що направляються позивачем на адресу відповідача, є не персоніфікаваними, тому посилання скаржника ОСОБА_1 на неможливість оплати комунальних послуг за цими квитанціями є не переконливими.

Отже, проаналізувавши вказані норми закону та врахувавши встановлені у справі обставини, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову в цій частині саме із наведених вище підстав. Доводи апеляційних скарг сторін щодо зазначених вимог ОСОБА_1 є безґрунтовними.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до п.17 Типового договору, споживач зобов`язаний оплачувати послуги у встановлений договором строк.

Перевіривши наданий КП «Чернігівводоканал» розрахунок заборгованості колегія суддів вважає правильним, разом з тим, не приймаються розрахунки ОСОБА_1 (а.с. 151-158 т.1), оскільки вони здійснені виходячи із показників лічильника, які в силу встановлених у справі обставин не можуть бути взяті до уваги. Вимоги підприємства є обґрунтованими, підтверджуються встановленими обставинами та матеріалами справи, ОСОБА_1 не спростовані

09.07.2021 ОСОБА_1 звернувся із заявою про застосування строків позовної давності за період з 02.2014 по 02.2018.

Відповідно до ч. 1 ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК).

Відмовляючи в задоволенні первісного позову, суд першої інстанції не правильно застосував строки позовної давності до спірних правовідносин та дійшов помилкового висновку що виключення періоду до лютого 2018 року з розрахунку суми заборгованості, свідчить про відсутність боргу відповідача за наступний період.

З урахуванням того, що КП «Чернігівводоканал» звернулось з позовом 23.01.2020, строк позовної давності відраховується з 23.01.2017. Відповідно до наданого розрахунку сума заборгованості за послуги в межах строку позовної давності складає 1002,18 грн.

Таким чином, апеляційна скарга КП «Чернігівводоканал» підлягає частковому задоволенню, а рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 23 липня 2021 року в частині вирішення позовних вимог КП «Чернігівводоканал» ЧМР до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення - скасуванню з частковим задоволенням позовних вимог в цій частині.

У задоволенні позовних вимог КП «Чернігівводоканал» ЧМР до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за період з 02.2014 по 23.01.2017 слід відмовити з підстав, визначених ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги відповідача не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, правильних висновків суду по суті вирішення зустрічних позовних вимог не спростовують, а зводяться лише до переоцінки доказів та незгоди ОСОБА_1 з рішенням суду першої інстанції в цій частині та тлумачення норм матеріального й процесуального права на свій розсуд.

З огляду на викладене, апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині вирішення зустрічних позовних вимог залишити без змін.

Керуючись ст. 141, 367, 374, 376 ч. 1 п. 3,4, ст. 381-384, 389, 390 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Чернігівводоканал» Чернігівської міської ради - задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 23 липня 2021 року в частині вирішення позовних вимог Комунального підприємства «Чернігівводоканал» Чернігівської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення - скасувати.

Позов Комунального підприємства «Чернігівводоканал» Чернігівської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання та реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Комунального підприємства «Чернігівводоканал» Чернігівської міської ради (м. Чернігів, вул. Жабинського, буд. 15, ) заборгованість за надані послуги з водопостачання та водовідведення в розмірі 1002 грн 18 коп.

У задоволенні решти позовних вимог Комунального підприємства «Чернігівводоканал» Чернігівської міської ради до ОСОБА_1 - відмовити.

В іншій частині рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 23 липня 2021 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання та реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Комунального підприємства «Чернігівводоканал» Чернігівської міської ради (м. Чернігів, вул. Жабинського, буд. 15, ) у відшкодування судових витрат зі сплати судового збору за розгляд справи судом першої інстанції 557,03 грн та за апеляційний перегляд справи - 835,55 грн, а всього 1392,58 грн .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Судді Чернігівського апеляційного суду

І.О.Боброва

Н.В. Висоцька

О.Є.Мамонова

Повний текст постанови суду складений 22.10.2021.