СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/17344/21

пр. № 2/759/5870/21

30 вересня 2021 року Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - П`ятничук І.В.,

при секретарі - Марус А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Святошинського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) про зняття арешту з нерухомого майна,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_2 02.08.2021 року звернувся до суду з позовом ОСОБА_1 до Святошинського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) про зняття арешту з нерухомого майна, яким просить зняти заборону та арешт з квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 за реєстраційним номером обтяження 1707626, зареєстрованим 23.02.2005 року реєстратором Дванадцятою київською державною нотаріальною конторою, підстава обтяження постанова № 987/39 від 21.02.2005 року Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві.

В обґрунтування позову посилається на те, що в травні 2021 року позивачу стало відомо з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що на квартиру АДРЕСА_1 накладено арешт: реєстраційний номером обтяження 1707626, зареєстрований 23.02.2005 року реєстратором Дванадцятою київською державною нотаріальною конторою, підстава обтяження постанова № 987/39 від 21.02.2005 року Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві. Зазначила, що в рамках виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа № 2-1009 виданого 09.06.1997 року Радянським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_3 аліментів в розмірі 1/4 частини на користь ОСОБА_4 державним виконавцем ВДВС Святошинського РУБЮ 21.02.2005 року було накладено арешт на майно, яке належало ОСОБА_3 а саме квартиру АДРЕСА_2 . Проте державним виконавцем помилково було накладено арешт на спірну квартиру, оскільки квартира АДРЕСА_1 ніколи не належала ОСОБА_3 . Звернувшись до Святошинського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) з заявою про зняття арешту, позивачу було відмовлено у зняття арешту, оскільки такого виконавчого провадження у них на виконанні більше не перебуває, у зв`язку з чим вимушена звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 11.08.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, яку постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження.

В судове засідання позивач та її представник не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Від представника позивача до суду надійшло клопотання, якою вона підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить їх задовольнити та розгляд справи провести за її відсутності.

Святошинський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) явку свого представника в судове засідання не забезпечив, причини неявки суду не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення яким задовольнити позов у повному обсязі з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 04.03.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Тетерською О.Ю. ( а.с 11).

Як вбачається з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на квартиру АДРЕСА_1 накладено арешт: реєстраційний номером обтяження 1707626, зареєстрований 23.02.2005 року реєстратором Дванадцятою київською державною нотаріальною конторою, підстава обтяження постанова № 987/39 від 21.02.2005 року Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 12).

Згідно листа Святошинського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) від 25.06.2021 року № 54752 , виконавчого листа за яким такий арешт накладався на виконанні ВДВС більше не перебуває, детальну інформацію надати вони не можуть, оскільки відповідні матеріали виконавчого провадження знищені за терміном зберігання (а.с. 18).

Відповідно до ст. 19 ч.2 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод». Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

В силу ст.13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами статті 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

У справі Delcourt v. Belgium суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення".

У справі Bellet у. France суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Згідно статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч.1 і 5 ст. 41 Конституції України: кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Згідно зі ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 3 ЦПК України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, і будь-яка заінтересована особа має право в порядку, визначеному законом, звернутися до суду про захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 328 ЦК України чітко прописує, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до п. 3 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

Згідно із ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1.отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2.надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3.отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4.наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5.відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6.отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7.погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8.отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч. 5. ст.59 «Про виконавче провадження»).

Оскільки в зв`язку з накладенням арешту на майно, ОСОБА_1 не має можливості вчиняти будь-які дії зі своїм майном, представник позивача звернулася до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), щодо зняття арешту з майна, однак згідно повідомлення підстави для зняття арешту з майна позивача відсутні, оскільки проведеною відповідачем перевіркою даних Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що виконавче провадження, по виконанню постанови Відділу державної виконавчої служби у Ленінградському районі № 987/39 від 21.02.2005 року, реєстраційний номер обтяження 1707626, на виконанні у відділі не перебуває, та зареєстрованим не значиться, тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України, ст.ст.6, ч. 13 ст. 7, 8-13, 18, 19,77-79, 89, 259, 263-265, 268, 273, 274, 279, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Святошинського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) про зняття арешту з нерухомого майна - задовольнити.

Зняти заборону та арешт з нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , реєстраційний номер обтяження 1707626, зареєстрований 23.02.2005 року реєстратором Дванадцятою київською державною нотаріальною конторою, підстава обтяження постанова № 987/39 від 21.02.2005 року Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя І.В. П`ятничук