У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" жовтня 2021 р.

м. Київ

справа № 755/6255/21

провадження № 4с/755/223/21

Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Галагана В.І., за участю секретаря Проценко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ), ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , на дії державного виконавця, -

УСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою, в якій просить визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) Арійончик К.В. у нездійсненні перерахунку аліментів за лютий 2020 року в частині суми аліментів, яка підлягає стягненню в сумі 4 111,75 грн. та визнати правильним суму аліментів, яка підлягає стягненню за лютий 2020 року суму 1 788,25 грн. відповідно до ј частини середньої заробітної плати за 1 квартал 2020 року Дрогобицького району Львівської області та в зв`язку з цим вважати вірним та затвердити проект розрахунку заборгованості по аліментам з 02.2020 року по 01.2021 рік.

Заявник мотивує свої вимоги тим, що на виконанні у Дніпровському РВ ДВС з березня 2020 року по лютий 2021 року перебувало виконавче провадження № 56038853 з примусового виконання виконавчого листа Дніпровського районного суду м. Києва від 26 лютого 2016 року по справі № 755/22470/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.12.2015 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . 06.01.2021 року, не погодившись із розрахунком заборгованості по аліментам від 16.12.2020 року за 02.2020 -12.2020 року, що був складений державним виконавцем Андрійончик К.М. заявником до виконавчої служби був направлений лист № 55 від 06.01.2021 року, в якому заявник зазначив вимогу перерахувати заборгованість за лютий 2020 року, у зв`язку з тим, що у лютому 2020 року заявник не працював, тому сума аліментів за лютий 2020 року мала б вираховуватись від середньої зарплати по місцевості, де раніше знаходилось виконавче провадження, а саме: відповідно до середньої зарплати за 1 квартал 2020 року Дрогобицького району Львівської області, яка згідно з офіційних статистичних даних складала 7 153,00 грн. на місяць. Таким чином, сума аліментів, яка підлягала стягненню за лютий 2020 року, мала б складати 1 788,25 грн. (1 153:4). 15.02.2021 року з виконавчої служби заявникові надійшов лист, до якого був долучений розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 04.02.2021 року, але сума аліментів за лютий 2020 року так і залишилась на рівні 4 111,75 грн., враховуючи середню зарплату за лютий 2020 року на рівні 16 447,00 грн. В лютому 2021 року отримувач аліментів ОСОБА_2 звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва із позовом про стягнення пені на нараховані аліменти. 04.02.2021 року вищевказане виконавче провадження закінчено на підставі п. 9 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження».

Заявник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомив.

Заінтересовані особи в судове засідання не з`явились, про день, час та місце судового розгляду скарги повідомлялись належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомили.

Згідно положення частини другої статті 450 Цивільного процесуального кодексу України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд приходить до наступного.

Згідно положення ч. 1, 2 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби має відбуватися згідно зі статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 447 Цивільного процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Право на звернення до суду є строковим. Скаргу на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи (частина перша статті 449 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». (ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження»)

Згідно положення ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Так, судом встановлено, що на підставі виконавчого листа № 755/22470/15-ц, виданого Дніпровським районним судом м. Києва від 26.02.2016 року, постановою від 11.03.2020 року Дніпровським РВ ДВС у м. Києві було відкрито виконавче провадження ВП № 56038853 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.12.2015 року і до досягнення дитиною повноліття, до 08.01.2021 року. (а.с.10 )

За даними довідки розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 16.12.2020 року заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів за період з 02.2020 року по 12.2020 року становить 5 575,33 грн. (а.с. 6-7)

Крім того, в матеріалах справи наявна ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 05 липня 2021 року у справі № 755/639/21 (а.с. 106), яка набрала законної сили, та якою судом встановлено, що 17.12.2020 року ОСОБА_1 сплатив на рахунок Дніпровського РВ ДВС м. Києва заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 5 600,00 грн., що підтверджено меморіальним ордером № МВ82794575 від 17.12.2020 року, про що Листом від 17.12.2020 року вих. № 51 ОСОБА_1 повідомив Дніпровський РВ ДВС м. Києва. (а.с. 103-111)

Однак, згідно Листа ОСОБА_1 від 06.01.2021 року № 55 заявником повідомлено начальнику Дніпровського РВ ДВС в м. Києві про те, що він не згоден із нарахуванням заборгованості по аліментам за період з лютого 2020 року по січень 2021 року та з проханням перерахувати заборгованість. (а.с. 8-9)

У частині восьмій статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII передбачено, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

З огляду на вищевстановлені фактичні обставини, суд дійшов висновку, що заявник ОСОБА_1 , ознайомившись із Розрахунком заборгованості по сплаті аліментів, складеним державним виконавцем 16.12.2020 року, погодився з ним та сплатив нараховану заборгованість у повному обсязі 17.12.2021 року, таким чином визнавши нараховану заборгованість.

Таким чином, з огляду на визнання заявником ОСОБА_1 факту та суми заборгованості зі сплати аліментів та з огляду на добровільне погашення ним заборгованості по аліментам, у суду відсутні підстави для визнання неправомірною та зобов`язання державного виконавця здійснити перерахунок такої заборгованості по аліментам.

Разом з тим, перевіривши дотримання заявником процесуального строку звернення з даною скаргою в судовому порядку, судом встановлено наступне.

Частиною п`ятою статті 124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Зазначене конституційне положення відображено і у статті 18 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Таким чином, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент відкриття виконавчого провадження) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

На відміну від позовного провадження, у якому суд вирішує існуючий між сторонами цивільно-правовий спір, скарги на дії (бездіяльність), рішення державних (приватних) виконавців мають на меті захист прав сторін виконавчого провадження з виконання судових рішень та покладають на суд контроль за їх належним виконанням. Згідно з чинним процесуальним законодавством, здійснення такого судового контролю відбувається за правилами спеціального виду провадження у цивільному судочинстві.

За змістом статті 449 Цивільного процесуального кодексу України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права та свободи.

Десятиденний строк для оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця встановлений також статтею 82 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, чинного на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року, чинного на момент звернення заявника до суду зі скаргою.

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (стаття 126 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 127 Цивільного процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Отже, строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

З`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові. (постанова Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у Справі № 466/948/19)

Як убачається з матеріалів справи, заявник ОСОБА_1 як сторона виконавчого провадження, у порядку статті 447 ЦПК України, 07.04.2021 року звернувся до суду із даною скаргою на бездіяльність державного виконавця у нездійсненні перерахунку аліментів за лютий 2020 року, що зазначений у Розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 16.12.2020 року (а.с. 25), вказавши, що ним було розпочато процедуру досудового урегулювання спору - 06.01.2021 року, яку не було урегульовано, що стало підставою звернення з даною скаргою до суду - 07.04.2021 року. (а.с. 1-2)

Разом з тим, відповідно до ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 05 липня 2021 року у справі № 755/639/21 (а.с. 103-111), яка набрала законної сили, скаржник ОСОБА_1 , звертаючись до суду із скаргою на дії державного виконавця, зазначив, що 16.12.2020 року державним виконавцем Арійончик К.В. йому повідомлено про наявність у нього заборгованості по аліментам станом на 01.12.2020 року у розмірі 5 575,33 грн., а 17.12.2020 року він сплатив зазначену суму боргу, про що листом від 17.12.2020 року повідомив державному виконавцеві. (а.с. 104)

Таким чином, заявник ОСОБА_1 був обізнаним про складення державним виконавцем оспорюваного ним у даному провадженні Розрахунку заборгованості - 16.12.2020 року, погодившись із сумою, сплатив цю заборгованість - 17.12.2020 року, однак до виконавчої служби із заявою про здійснення перерахунку заборгованості звернувся - 06.01.2021 року, а до суду із даною скаргою на Розрахунок заборгованості звернувся - 07.04.2021 року, тобто із пропуском процесуального строку оскарження Розрахунку заборгованості державного виконавця. При цьому заявником не заявлено клопотання про поновлення строку на оскарження дій/бездіяльності державного щодо складання Розрахунку заборгованості від 16.12.2020 року, не надано доказів поважності причини пропуску строку оскарження зазначеної постанови, а звернення стягувача ОСОБА_2 до суду із позовом про нарахування пені на суму заборгованості по аліментам не є підставою перериванням строку звернення до суду із скаргою на дії державного виконавця щодо нарахування цієї заборгованості.

При цьому судом ураховано правовий висновок Верховного Суду, який викладено у постанові від 18 листопада 2020 року у Справі № 466/948/19, відповідно до якого: «Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові.»

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що скарга ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ), ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , на дії державного виконавця, - підлягає залишенню без розгляду, з підстав пропуску заявником процесуального строку на оскарження дій державного виконавця.

На підставі викладеного та керуючись ст. 58 Конституції України, ст. 194 Сімейного кодексу України, Законом України «Про виконавче провадження», Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 року № 6, ст.ст. 258-261, 268, 352-354, 447-453 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ), ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , на дії державного виконавця, - залишити без розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасники судового розгляду мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено 25 жовтня 2021року.

Суддя: В.І. Галаган