справа № 361/9048/19
провадження № 2/361/391/21
РІШЕННЯ

Іменем України

23 лютого 2021 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого-судді Дутчака І.М.,
за участю секретарів: Зазимко А.Ю., Лебідя В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на дитину,

в с т а н о в и в :

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив зменшити з ј до ⅛ частки розмір аліментів, визначений судовим наказом Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 грудня 2019 року, та стягувати з нього на користь ОСОБА_2 аліменти на дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ⅛ частки його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позову зазначав, що з 2010 року по 2014 рік він і відповідач проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без шлюбу. Від спільного проживання вони мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно із судовим наказом, виданим 06 грудня 2019 року Броварським міськрайонним судом Київської області, з нього на користь ОСОБА_2 , починаючи з 19 листопада 2019 року і до досягнення дитиною повноліття, стягуються аліменти на дочку в розмірі ј частки його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. На даний час він не має змоги сплачувати на користь відповідача аліменти, що становить більше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З травня 2019 року він працює як фізична особа-підприємець на спрощеній системі оподаткування в роздрібній торгівлі, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет, безпосередньо працює з магазином " Розетка ". Згідно із підрахунками його чистий дохід за 7 місяців становить близько 15000 грн., відповідно його середньомісячний дохід складає близько 2100 грн.

У зв`язку з тим, що він є фізичною особою-підприємцем та перебуває на спрощеній системі оподаткування, у випадку стягнення з нього аліментів у розмірі ј частки всіх видів його заробітку, державний виконавець обчислює розмір аліментів на дитину, виходячи із середньої заробітної плати працівника даної місцевості. Середньомісячна заробітна плата одного штатного працівника Канівського району Черкаської області у 2019 році становить близько 10000 грн. Такого щомісячного доходу для сплати аліментів, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, він не отримує, його дохід не має стабільного характеру, є нерегулярним та мінливим.

Крім того, у нього є неповнолітній син від попереднього шлюбу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , матір якого померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . Також на його повному утриманні перебуває мати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи та яку рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 грудня 2010 року визнано недієздатною, а його (позивача) призначено її опікуном.

Він активно матеріально підтримує дочку ОСОБА_3 , постійно купляє дитині одяг, під час відвідування нею дошкільного навчального закладу "Ластівка", оплачував дитині садочок, щомісячно оплачує тренування дочки та її участь в атестаціях. Таким чином, стягнення з нього щомісячно аліментів на дочку ОСОБА_3 в тому розмірі, що обчислює державний виконавець, виходячи із середньої заробітної плати працівника місцевості, де він зареєстрований, ставить його в скрутне матеріальне становище, тому він змушений був звернутися до суду.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримав, просив суд задовольнити його позовні вимоги повністю. У відповіді на відзив відповідача зазначав, що він співпрацював з магазином " Розетка ", однак через збитковість бізнесу, має намір припинити дану співпрацю із наступним виключенням відомостей про нього як фізичну особу-підприємця з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Він працює віддалено, використовуючи мережу Інтернет і ноутбук, без прив`язки до конкретного місця роботи, тому підстави стверджувати, що він працює в місті Києві відсутні. Його неповнолітній син ОСОБА_4 дійсно проживає з дядьком, однак він (позивач) систематично надає на утримання сина грошові кошти. Оскільки він змушений сплачувати аліменти на дочку, останні місяці позбавлений був можливості надавати кошти на утримання сина. Його мати ОСОБА_5 дійсно проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Будучи зареєстрованим за вказаною адресою, він кілька разів на тиждень приїжджає до своєї матері, повністю забезпечує її продуктами харчування, одягом, ліками, здійснює оплату житлово-комунальних послуг. Також звертав увагу суду на те, що після розлучення сторін, він залишив відповідачу ОСОБА_2 все спільно набуте ними майно, зокрема, мебель, побутову техніку, посуд, два автомобілі, якими вона розпорядилася на власний розсуд.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнала, просила суд у його задоволенні відмовити повністю. Подала відзив на позов, у якому зазначала, що позовні вимоги є безпідставними. Позивач ОСОБА_1 як фізична особа-підприємець зареєстрований за місцем свого проживання у Черкаській області, для визначення розміру стягуваних аліментів відповідно до судового наказу Броварського міськрайонного суду Київської області, державним виконавцем взято середній дохід у розмірі 10000 грн. для даного регіону, як середню заробітну плату за один календарний місяць. У позовній заяві позивач стверджує, що він проживає в місті Києві та здійснює свою підприємницьку діяльність, отже й розрахунок середньої заробітної плати в місті Києві більший. Фактично позивач приховує свій дохід, є боржником зі сплати аліментів на дитину. Син позивача на його утриманні не перебуває, жодного доказу, який би підтверджував цей факт суду не надано. Син позивача, після смерті його матері, проживає зі своїм рідним дядьком по материнській лінії. Матір позивача дійсно потребує догляду, так як є особою з інвалідністю ІІ групи, а позивач є її опікуном, проте вона проживає окремо від свого сина разом зі своєю матір`ю і бабою, якій виповнилося 84 роки, та іншими родичами, які нею фактично опікуються. Позивач ОСОБА_1 лише формально являється опікуном своєї матері, що жодним чином не впливає на розмір стягуваних аліментів. Правові підстави для зменшення розміру аліментів на дитину з ј до ⅛ частки відсутні, тому позов задоволенню не підлягає.

З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 і відповідач ОСОБА_2 проживали однією сім`єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу у період з 2010 року по 2014 рік. Під час їхнього спільного проживання ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дочка ОСОБА_3 , батьком якої є позивач ОСОБА_1 , матір`ю - відповідач ОСОБА_2 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 17 листопада 2012 року.

14 січня 2020 року головним державним виконавцем Канівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Київ) Гладковою Т.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 60971551 про примусове виконання судового наказу Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2019 року у справі № 361/8169/19 про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частки його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 19 листопада 2019 року.

Суд встановив, що позивач ОСОБА_1 є працездатним, статусу особи з інвалідністю він не має, на обліку в центрі зайнятості як безробітний теж не перебуває.

Згідно із випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 17 травня 2019 року, витягом з Реєстру платників єдиного податку від 22 травня 2019 року відповідач ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець, перебуває він на єдиному податку, основний вид економічної діяльності - роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового зв`язку або через мережу Інтернет.

Відповідно до податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за 2019 рік загальна сума його доходу за звітний період становить 55173 грн. 28 коп.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є батьком неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 01 липня 2003 року, який після смерті його матері проживає разом із дядьком по материнській лінії. Жодного доказу на підтвердження того, що ОСОБА_1 матеріально утримує неповнолітнього сина ОСОБА_4 , позивачем суду не надано.

Згідно із рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 грудня 2010 року позивача ОСОБА_1 призначено опікуном його матері ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у зв`язку із визнанням її цим рішенням суду недієздатною.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

У ч. 2 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 180 СК України закріплено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Обов`язок по утриманню батьками дитини до досягнення нею повноліття законом покладається на обох батьків у рівній мірі. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо утримання дитини (ст. 141 СК України).

Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За змістом ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Пленум Верховного Суду України у п. 23 постанови № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснив, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням суду законної сили.

Верховний Суд України у постанові від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 висловив правову позицію та вказав на те, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

У цій же постанові Верховний Суд України зазначив, що, враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У ст. 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. Ці положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: зміни і сімейного, і матеріального стану.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 77, ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У ч. 2 ст. 77 ЦПК України визначено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ч. 2 ст. 80 ЦПК України питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, ОСОБА_1 посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки на його утриманні перебуває ще двоє осіб: неповнолітній син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та недієздатна матір ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , які потребують його матеріальної допомоги.

Крім цього, також вказував на те, що він не може сплачувати аліменти на дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частки його заробітку, оскільки даний розмір аліментів становить більше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, так як обчислюється державним виконавцем виходячи з розміру середньої заробітної плати одного штатного працівника Канівського району Черкаської області за зареєстрованим місцем його проживання, що у 2019 році становить близько 10000 грн., проте такого щомісячного доходу він не отримує.

Заперечуючи проти зменшення розміру аліментів на дитину, ОСОБА_2 у суді пояснила, що неповнолітній син позивача ОСОБА_4 після смерті його матері проживає разом зі своїм дядьком по материнській лінії у місті Києві та перебуває на повному його матеріальному утриманні. Дочка сторін ОСОБА_3 підтримує родинні відносини зі своїм братом по батьківській лінії ОСОБА_4 , який будь-яких відносин зі своїм батьком ОСОБА_1 не підтримує. Позивач не надав суду жодного доказу, який би підтверджував перебування на його утриманні неповнолітнього сина. Матір позивача ОСОБА_5 потребує матеріальної допомоги від сина, який є її опікуном, проте вона проживає окремо від нього з іншими своїми родичами, які фактично опікуються нею. Позивач ОСОБА_1 лише формально являється опікуном своєї матері, що жодним чином на розмір стягуваних з нього аліментів на дочку не впливає.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивач ОСОБА_1 не довів у суді належними і допустимими доказами зміни його сімейного стану, зокрема, безпосереднє перебування на його утриманні інших осіб, та значне погіршення його матеріального становища.

Враховуючи право кожної дитини на достатній рівень життя, рівність обов`язків батьків щодо утримання дитини до досягнення нею повноліття, суд вважає, що визначений судовим наказом Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 грудня 2019 року розмір аліментів на малолітню дочку ОСОБА_3 в розмірі ј частки заробітку (доходу) платника аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, правових підстав для зменшення цього розміру стягуваних із позивача ОСОБА_1 аліментів на дочку суд не вбачає, тому позов не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 259, 263 - 265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на дитину відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Дутчак І. М.