Справа №293/2165/21
Провадження № 2/293/821/2021
УХВАЛА

26 жовтня 2021 рокусмт Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі судді Лось Л.В.,

розглядаючи позовну заяву

ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 )

до Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Хмельницький) (адреса: вул. Леха Качинського, 12-А, м.Житомир, 10014)

про звільнення майна з-під арешту

УСТАНОВИВ:

21.10.2021 ОСОБА_1 звернулась в вказаним позовом до Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Хмельницький), відповідно до змісту якого просить: припинити (зняти) обтяження на належну ОСОБА_1 , земельну ділянку, площею 0,12 га, що розташована на території Вільської сільської ради Черняхівського району Житомирської області, кадастровий номер :09:000:0331:

- обтяження за номером 979590 від 26.04.2011, що застосовано на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер 26094914 від 20.04.2011, виданої Корольовським відділом ДВС Житомирського МУЮ;

- обтяження за номером 9789409 від 25.05.2015, що застосовано на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер 47398097 від 30.04.2015, виданої Богунським відділом ДВС Житомирського МУЮ;

- обтяження за номером 26770478 від 23.06.2018, що застосовано на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер 44738623 від 23.06.2018, виданої Корольовським відділом ДВС Житомирського МУЮ.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суд дійшов до наступного висновку.

Судова юрисдикція це інститут права, покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин в їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частинами 1 і 2 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

На підставі ч.1 ст.74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Порядок такого оскарження встановлено розділом VII "Судовий контроль за виконанням судових рішень" Цивільного процесуального кодексу України.

Зокрема, згідно з ч.1 ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Таким чином, окрім здійснення цивільного судочинства за правилами, передбаченими ЦПК України у порядку наказного провадження, позовного провадження (загального або спрощеного) та окремого провадження, суд здійснює судовий контроль за виконанням рішення суду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, за здійсненням якого сторони виконавчого провадження вправі звертатися до суду із відповідними скаргами.

Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 № 5, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

Разом з цим суд зазнчаає, що боржник не може пред`являти такий позов, оскільки у судовому процесі він є відповідачем та законом для нього встановлений інший порядок вирішення питання.

У разі пред`явлення до суду такого позову в порядку цивільного судочинства суддя має відмовити у відкритті провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 186 ЦПК, а помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК.

Відповідно до ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Тобто до суду з позовною заявою про зняття арешту зі свого майна може звернутися особа, яка сама не є стороною виконавчого провадження. У випадку ж, коли особа має статус боржника у виконавчому провадженні, їй слід звертатись до суду, який видав виконавчий документ, на підставі якого накладено арешит на майно,зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця в порядку, передбаченому розділом X Закону України «Про виконавче провадження» та розділом VII Цивільного процесуального кодексу України.

Так, відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

З доданих до позовної заяви документів суд встановив, що на виконанні у Корольовському ВДВС Житомирського МУЮ перебували матеріали виконавчих проваджень: ВП №26094914 з виконання виконавчого листа №2-503/10 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АК «Промінвестбанк» - 6013,52 долари США заборгованості за кредитним договором,464,75грн державного мита та 30,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу; ВП №12231302 з виконання судового наказу №2-н-168/09 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АК «Промінвестбанк» - 38341,90 доларів США та 953,55 грн судового збору; ВП №44738623 з виконання виконавчого листа № 296/309/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу в сумі 30437,17грн.

Тобто позивач - ОСОБА_1 є боржником у вказаних вище виконавчих провадженнях.

У ході примусового виконання вказаних вище виконавчих проваджень постановами державних виконавців було накладено арешт на все майно боржника.

Із аналізу змісту норм ст. 186 та ст. 187 ЦПК України вбачається, що суддя до відкриття провадження у справі, після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим ст.ст.175 і 177 ЦПК України, чи підсудна справа даному суду, чи немає інших підстав для повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в цивільній справі, встановлених цим Кодексом та лише за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження відкриває провадження у справі.

Згідно із ч. 1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Таким чином, позивач, як сторона виконавчого провадження (боржник), яка вважає, що при здійсненні державним виконавцем виконавчих проваджень були порушені її права чи інтереси, зокрема, у зв`язку із накладенням арешту на майно, має право звернутися до суду зі скаргою на рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, а не шляхом пред`явлення позову, оскільки у виконавчому провадженні позивач є боржником.

Данан позовна заява про звільнення майна з-під арешту не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства саме у позовному провадженні.

Оскільки подана позивачем заява про зняття арешту з майна підлягає розгляду не в порядку позовного провадження, а в порядку оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, передбаченому розділом VII ЦПК України, суд вважає, що у відкритті позовного провадження необхідно відмовити на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 5 ст. 186 ЦПК України, відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої п. 1 ч.1 цієї статті, суд роз`яснює позивачу, що вона не позбавлена права з даними вимогами звернутися до відповідного адміністративного суду або до місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства саме зі скаргою на дії державного виконавця в порядку ст.447-449 розділу VII ЦПК України.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі.

Керуючись ст.ст.186, 352-354, 447, 448 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. У відкритті провадження у справі № 293/2165/21 за позовом ОСОБА_1 до Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Хмельницький) про звільнення майна з-під арешту - відмовити на підставі п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України.

2. Роз`яснити позивачу, що він може звернутися до суду зі скаргою на рішення, дію або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби в порядку визначеному розділом VII ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала складена та підписана: 26.10.2021

Суддя Л.В. Лось