Справа № 490/5926/21
н/п 2/490/3830/2021
Центральний районний суд м. Миколаєва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2021 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва

у складі: головуючого судді - Шолох Л.М.,

при секретарі - Коптєвій Ю.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу в порядку спрощеного провадження за позовом адвоката Коренко Тетяни Володимирівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору,Товарна Біржа «Нерухомість - Південь», про визнання біржового договору дійсним, -

В С Т А Н О В И В:

22 липня 2021 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява від адвоката Коренко Т.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Товарна Біржа «Нерухомість - Південь» про визнання біржового договору дійсним, в якій позивачка просила визнати договір купівлі-продажу від 22.01.1999 року квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка діяла в інтересах ОСОБА_3 зареєстрований Товарною Біржею «Нерухомість -Південь» за №3016 та зареєстрований в ММБТІ під реєстровим номером №16442 від 09.02.1999 року дійсним.

В обґрунтування вимог позивачка посилається на те, що нею у 1999 році було куплено квартиру про що складено відповідний договір. Даний договір було зареєстровано в КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» але не зареєстровано у нотаріуса. На теперішній час позивачка вирішила розпорядитися своєю власністю але не може цього зробити за відсутності посвідчення нотаріусом даного договору. Крім того, позивач вказує, що договір купівлі-продажу нерухомого майна був виконаний сторонами належним чином, і дотепер не виникало ніяких претензій і спорів щодо предмету договору.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 липня 2021 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Шолох Л.М. Цього ж дня матеріали справи передано для розгляду судді.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 липня 2021 року відкрито провадження по даній справі та вирішено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

У судове засідання 07 жовтня 2021 року сторони у справі та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору не з`явилися. Правом на подання відзиву до суду відповідачі не скористалися.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат КоренкоТ.В. до суду подала заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити.

Дослідивши матеріали справи та врахувавши думку позивачів про можливість розгляду справи без їх участі, суд ухвалив про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи, які беруть участь у справі.

Дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між ОСОБА_2 , яка діяла на підставі довіреності ОСОБА_3 (продавці) та ОСОБА_1 (покупець) на Товарній Біржі «Нерухомість - Південь» укладено договір купівлі-продажу № 3016 квартиру АДРЕСА_1 .

Під час укладання договору позивач по справі покупець ОСОБА_4 діяла від свого імені. Продавець ОСОБА_2 діяла по дорученню ОСОБА_3 , які є відповідачами у справі.

Згідно із пунктом 5 цього договору вказана квартира продана за 3 508 грн, які отримані Продавцем та належить новому власнику ОСОБА_4 .

У пункті 8 договору зазначено, що на виконання статті 227 Цивільного кодексу України договір підлягає реєстрації в бюро технічної інвентаризації.

Відповідно до пункту 10 договір відповідно до статті 15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований на Товарній Біржі «Нерухомість - Південь» у «Журналі реєстрації біржових угод із нерухомістю» за № 3016 від 22 січня 1999 року.

Відповідно до реєстраційного посвідчення від 09 лютого 1999 року, виданого Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації, квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_1 .

Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог суд зазначає таке.

Згідно зі статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06 листопада 2009 року зазначено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (2004 року) Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

У даному випадку біржова угода укладена у 1999 року, тому спірні правовідносини врегульовані нормами Цивільного кодексу УРСР.

Згідно зі статтею 153 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 224 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року, далі Цивільний кодекс УРСР) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини першої статті 227 Цивільного кодексу УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин.

Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

Частина перша статті 47 Цивільного кодексу УРСР вказує на те, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього кодексу.

Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається (частина друга статті 47 Цивільного кодексу УРСР).

У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вказано на те, що судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Зі змісту договору купівлі-продажу нерухомого майна від 22 січня 1999 року № 3016 слідує, що ця угода укладена на Товарній Біржі «Нерухомість - Південь» відповідно до вимог статті 15 Закону України «Про товарну біржу».

Згідно із частиною першою та другою статті 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року № 1956-ХІІ (в редакції станом на 16 лютого 1993 року), біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Зміст біржової угоди (за винятком найменування товару, кількості, ціни, місця і строку виконання) не підлягає розголошенню. Цю інформацію може бути надано тільки на письмову вимогу судам, органам прокуратури, служби безпеки, внутрішніх справ, арбітражному суду та аудиторським організаціям у випадках, передбачених законодавством України. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

За своїм змістом договір 3016 від 22 січня 1999 року, укладений на Товарній Біржі «Нерухомсть - Південь» між ОСОБА_2 яка діяла на підставі довіреності ОСОБА_3 відповідає вимогам переліченим у статті 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року № 1956-ХІІ.

Зважаючи на приписи частини четвертої статті 15 Закону України «Про товарну біржу» означена біржова угода не підлягала нотаріальному посвідченню. Відповідно до вимог статті 227 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року) ця біржова угода підлягала реєстрації у відповідному Бюро технічної інвентаризації за місцезнаходженням нерухомості.

Зазначена вимога чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства позивачами була виконана та проведена реєстрація отриманої у власність квартири у Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації, про що свідчить реєстраційне посвідчення від 09 лютого 1999 року (за реєстровим № 16442, про що зроблено відповідний запис).

Зі змісту договору від 22 січня 1999 року № 3016 також слідує, що його сторонами дотримано вимог статті 224 Цивільного кодексу УРС (які діяли на момент виникнення спірних правовідносин) та досягнуто істотних умов, визначених для договору купівлі-продажу, а саме продавець передав майно у власність покупцеві, а покупець прийняв майно і сплатив за нього 3 508 грн.

На час розгляду справи спірна квартира за адресою АДРЕСА_1 є зареєстрованим місцем проживання позивача.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та про необхідність їх задоволення.

Біржову угоду - договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 укладений 22 січня 1999 року на Товарній Біржі «Нерухомість - Південь» між ОСОБА_2 , яка діяла від імені ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , що зареєстрований Комунальним підприємством "Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації" 09 лютого 1999 року за № 16442 слід визнати дійсним.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір сплачений позивачем при подачі позовної заяви до суду.

На підставі викладеного, керуючись статтями 10, 258, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов адвоката Коренко Тетяни Володимирівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору,Товарна Біржа «Нерухомість - Південь», про визнання біржового договору дійсним - задовольнити.

Договір № 3016 купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 , укладений 22 січня 1999 року на Товарній Біржі «Нерухомість - Південь» між ОСОБА_2 , яка діяла від імені ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , що зареєстрований Комунальним підприємством "Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації" 09 лютого 1999 року за № 16442 - визнати дійсним.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання до Миколаївського апеляційному суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст виготовлено 11 жовтня 2021 року.

Суддя Шолох Л.М.