Справа № 466/6171/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2021року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Свірідової В.В.

при секретарі Шаповаловій Ю.О.

справа №466/6171/21,4-с/466/28/21

з участю представника заявника адвоката Цвьок Б.І.

представника оскаржуваної особи адвоката Гринів Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігора Мироновича, з участю заінтересованої особи ОСОБА_1 ,-

встановив:

12.07.2021 року представник заявника ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» - адвокат О.В. Остапченко завернувся до суду зі скаргою, в якій просить: Зобов`язати Приватного виконавця виконавчого округу Львівської области Білецького Ігоря Мироновича вжити заходи щодо передачі описаного майна на реалізацію з примусового виконання рішення Шевченківського районного суду м. Львова у справі № 466/5649/15-ц.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львів від 05 жовтня 2015 у справі №466/5649/15-ц постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Банк Форум" (м. Київ, бульвар Верховної Ради, 7, ідентифікаційний код 21574573) заборгованість за кредитним договором №0034/07/6.10-Z від 19.09.2007 р. в розмірі 3 829 433 гривні 24 коп. з яких 19280,61 доларів США прострочена заборгованість по поверненню кредитних коштів, що становить еквівалент за курсом НБУ в національній валюті 423 628 грн. 95 коп., 47 610, 00 доларів США поточна заборгованість по поверненню кредитних коштів, що становить еквівалент за курсом НБУ в національній валюті 1 046 075 грн. 54 коп., 55634, доларів США прострочена заборгованість за нарахованими процентами, що становить еквівалент за курсом НБУ в національній валюті 1 222 397 грн. 82 коп., 847,28 доларів США поточна сума заборгованості за нарахованими процентами, що становить еквівалент за курсом НБУ в національній валюті 18 616 грн. 23 коп., 50 688, 46 доларів США сума пені з розрахунку 0,2% в день за простроченим кредитом та процентами, що становить еквівалент за курсом НБУ в національній валюті 1 113 714 грн. 68 коп., 5 000,00 грн. штраф згідно п.4.4 Кредитного договору за порушення умов п.3.3.7 договору та 300 ,00 грн. - за повідомлення у пресі на загальну суму 3 829 7 33 гривні 24 коп. Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 3654,00 гривні судового збору.

На підставі вищевказаного рішення був виданий виконавчий лист.

На виконанні Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича перебуває виконавче провадження №64888756 з примусового виконання виконавчого листа №466/5649/15-ц, який виданий Шевченківським районним судом м. Львова щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» кредитні кошти за кредитним договором №0034/07/6.10-Z від 19.09.2007 в розмірі 3 829 433 гривні 24 коп.

В процесі перебування виконавчого провадження з примусового виконання вищевказаного судового акту, була здійснена заміна стягувача на Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА».

30.06.2021р. Виконавцем був здійснений опис та арешт майна боржника, а саме:

- 1/2 частка будинку, реєстраційний/кадастровий номер 20165235, будинок складається з трьох житлових кімнат житловою площею 91,2 кв.м. та кухні, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно умов Іпотечного договору, який був укладений між позичальником та боржником ОСОБА_1 ,за яким значиться вище вказане нерухоме майно.

Згідно листа Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. № 3008 від 06.07.2021 було проінформовано стягувача - ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» про те, що реалізація описаного та арештованого вище згаданого майна боржника в рамках виконавчого провадження №64888756 не може бути виконано приватним виконавцем, відповідно до п.28 Інструкції з організації примусового виконання рішень (затверджено наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5). А саме, як посилається виконавець в своєму листі, що відповідно до рішення виконавчого комітету Куликівської селищної ради від 24.06.2021 року № 6 відмовлено у наданні дозволу на продаж будинку за адресою: АДРЕСА_1 у якому зареєстровані діти: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Однак, заявник вважає дану позицію виконавця необґрунтовану та таку, що не ґрунтується на нормах матеріального права, оскільки за вищевказаною адресою вищевказані діти були зареєстровані вже після укладення кредитного договору та іпотечного договору, іпотекодавець на момент укладення відповідного договору був власником переданого в іпотеку будинку, була згода його дружини на укладення договору, інших зареєстрованих співвласників на той час не існувало, боржник використовує різноманітні механізми, щоб унеможливити виконати судове рішення та звернення стягнення на предмет іпотеки добросовісним іпотекодержателем, тобто стягувачем.

Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даною скаргою.

Представник заявника адвокат Цвьок Б.І. у судовому засіданні скаргу підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в ній та просив задовольнити.

Представник оскаржуваної особи адвокат Гринів Т.В. у судовому засіданні скаргу визнав та не заперечив проти її задоволення.

Суд, оглянувши матеріали справи вважає, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що рішенням Шевченківським районним судом м. Львів від 05 жовтня 2015 року у справі №466/5649/15-ц постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Банк Форум" (м. Київ, бульвар Верховної Ради, 7, ідентифікаційний код 21574573) заборгованість за кредитним договором №0034/07/6.10-Z від 19.09.2007 р. в розмірі 3 829 433 гривні 24 коп. з яких 19280,61 доларів США прострочена заборгованість по поверненню кредитних коштів, що становить еквівалент за курсом НБУ в національній валюті 423 628 грн. 95 коп., 47 610, 00 доларів США поточна заборгованість по поверненню кредитних коштів, що становить еквівалент за курсом НБУ в національній валюті 1 046 075 грн. 54 коп., 55634, доларів США прострочена заборгованість за нарахованими процентами, що становить еквівалент за курсом НБУ в національній валюті 1 222 397грн. 82 коп., 847,28 доларів США поточна сума заборгованості за нарахованими процентами, що становить еквівалент за курсом НБУ в національній валюті 18 616 грн. 23 коп., 50 688, 46 доларів США сума пені з розрахунку 0,2% в день за простроченим кредитом та процентами, що становить еквівалент за курсом НБУ в національній валюті 1 113 714 грн. 68 коп., 5 000,00 грн. штраф згідно п.4.4 Кредитного договору за порушення умов п.3.3.7 договору та 300,00 грн. - за повідомлення у пресі на загальну суму 3 829 7 33 гривні 24 коп. Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 3654,00 гривні судового збору.

На підставі вищевказаного рішення був виданий виконавчий лист.

На виконанні Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича перебуває виконавче провадження №64888756 з примусового виконання виконавчого листа №466/5649/15-ц,який виданий Шевченківським районним судом м. Львова щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» кредитні кошти за кредитним договором №0034/07/6.10-Z від 19.09.2007 в розмірі 3 829 433 гривні 24 коп.

В процесі перебування виконавчого провадження з примусового виконання вищевказаного судового акту, була здійснена заміна стягувача на Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА».

30.06.2021р. Виконавцем був здійснений опис та арешт майна боржника, а саме:

- 1/2 частка будинку, реєстраційний/кадастровий номер 20165235, будинок складається з трьох житлових кімнат житловою площею 91,2 кв.м. та кухні, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Згідно умов Іпотечного договору, який був укладений між позичальником та боржником ОСОБА_1 ,у останнього є вище вказане нерухоме майно.

Згідно листа Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. № 3008 від 06.07.2021 було проінформовано стягувача - ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» про те, що реалізація описаного та арештованого вище згаданого майна боржника в рамках виконавчого провадження №64888756 не може бути виконано приватним виконавцем, відповідно до п.28 Інструкції з організації примусового виконання рішень (затверджено наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5). А саме, як посилається виконавець в своєму листі, що відповідно до рішення виконавчого комітету Куликівської селищної ради від 24.06.2021 року № 6 відмовлено у наданні дозволу на продаж будинку за адресою: АДРЕСА_1 у якому зареєстровані діти: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна людина має право на справедливий судовий розгляд.

Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував у своїх рішеннях, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у державі, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін (наприклад, справа Жовнер проти України від 29 червня 2004 року, заява № 56848/00, § 33). Право на звернення до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби правова система держав-учасниць Конвенції допускала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим для виконання, залишалося би невиконаним по відношенню до однієї зі сторін всупереч її інтересам. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Відповідно з вимогами ч.1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Частиною 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», яка регламентує права і обов`язки сторін та інших учасників виконавчого провадження, передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Стаття 39 Закону України «Про іпотеку» передбачає можливість реалізації предмета іпотеки за рішенням суду.

Відповідно до частини першої статті 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням зокрема таких засад: обов`язковості виконання рішень; справедливості, неупередженості та об`єктивності; розумності строків виконавчого провадження.

Як вказує практика Верховного Суду України по справі № 754/15589/14-ц від 02.10.2019 року звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду є кінцевою стадією виконання рішення суду, а тому попередній дозвіл органу опіки та піклування на відчуження квартири, право користування якою належить дитині, законом не вимагається.

Така згода потрібна при укладенні договору іпотеки, якщо предметом іпотеки мають право користуватись чи володіти діти, а не при виконанні рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, коли дії по реєстрації місця проживання дітей вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки).

У відповідності до частини третьої статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово вказував на те, що визначене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; водночас ухиленням від виконання цього обов`язку є перекладення державою відповідальності за фінансове забезпечення організації виконавчого провадження на особу, на користь якої ухвалене судове рішення; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава і її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень (§ 43 рішення у справі «Shmalko v. Ukraine» від 20 липня 2004 року, § 84 рішення у справі «Fuklev v. Ukraine» від 07 червня 2005 року, §§ 46, 51, 54 рішення у справі «Yuriy Nikolayevich Ivanov v. Ukraine» від 15 жовтня 2009 року).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

У розд. VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» передбачено можливість звернення сторін виконавчого провадження до суду, який видав виконавчий документ зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з частиною четвертою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» скарга у виконавчому провадженні подається виключно у письмовій формі та має містити: найменування органу державної виконавчої служби, до якого вона подається; повне найменування (прізвище, ім`я та по батькові) стягувача та боржника, їхні місця проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (прізвище, ім`я та по батькові) представника сторони виконавчого провадження, якщо скарга подається представником; реквізити виконавчого документа (вид документа, найменування органу, що його видав, день видачі та номер документа, його резолютивна частина); зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та посилання на порушену норму закону; викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги; підпис скаржника або його представника із зазначенням дня подання скарги.

У відповідності до вимог статті 448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду.

Більше того, як убачається із судової практики ВС у справі № 569/13154/20 від 27.01.2021 вимоги частини другої статті 183 Розділу 2 «Заяви з процесуальних питань» ЦПК України не регулюють спірні процесуальні правовідносини, тому не підлягають застосуванню у цій справі, оскільки вказана норма процесуального права поширюється виключно на заяви (клопотання, заперечення), подані до суду без дотримання вимог частин першої або другої цієї статті.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку про не правомірність дій приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження", передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Статтею 451 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 7 Постанови від 26 грудня 2003р. № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов`язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014р. № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» передбачено, що за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігора Мироновича, з участю заінтересованої особи ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 447,450,451 ЦПК України, суд, -

постановив:

скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігора Мироновича, з участю заінтересованої особи ОСОБА_1 задовольнити.

Зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігора Мироновича вжити заходів щодо передачі описаного майна на реалізацію з примусового виконання рішення Шевченківського районного суду м.Львова № 466/5649/15ц від 05.10.2015.

Ухвала може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Повний текст ухвали складено 23 жовтня 2021 року.

Суддя В. В. Свірідова