11 жовтня 2021 року м. Волноваха
Волноваський районний суд Донецької області в складі:
головуючого судді- Чальцевої Т.В.,
за участю секретаря судового засідання Сєрих І.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Волноваха в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 221/5424/20 за позовом ОСОБА_1 до Управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Волноваської державної районної адміністрації Донецької області, про поновлення строку звернення до суду, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,
Позивач ОСОБА_1 звернулася до Волноваського районного суду з позовом до Управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Волноваської державної районної адміністрації Донецької області про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з вересня 2013 року працювала на посаді вчителя математики Волноваської загальноосвітньої школи I-III ступенів № 3.
09 листопада 2017 року позивач уклала контракт на проходження військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб сержантського і старшинського складу строком на три роки, з 09.11.2017 року по 08.11.2020 року. З цієї дати приступила до виконання службових обов`язків у військовій частині № НОМЕР_1 .
У зв`язку з проходженням військової служби, 10.11.2017 року звернулась до відповідача з заявою увільнити її від роботи на час проходження військової служби із збереженням місця роботи та середнього заробітку з 09 листопада 2017 року.
Наказом від 08 листопада 2017 року № 301-к в.о. начальника відділу освіти Волноваської РДА її було звільнено з роботи 08 листопада 2017 року у зв`язку з добровільним вступом на військову службу в Державну прикордонну службу України за строковим контрактом на три роки, з 09 листопада 2017 року по 08 листопада 2020 року, на підставі ст. ст. 19, 20 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» пункту 3 статті 36 КЗпП України.
Вважає своє звільнення незаконним, посилається на приписи ч. ч. 2 та 3 ст. 119 КЗпП України, за якими на неї поширюються гарантії визначені нормами зазначених статей, за якою працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про альтернативну (невійськову) службу, «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів. За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Відповідач в порушення вимог статті 47 КЗпП України копію наказу № 301-к від 08.11.2017 року про звільнення та трудову книжку в день звільнення їй не видав, копію наказу відправив їй поштою за місцем її реєстрації з запізненням, тільки у січні 2018 року, тобто більш ніж один місяць після його складання, вона в цей час знаходилась у військовій частині в зоні проведення АТО, просила визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду з позовом про поновлення на роботі, поновити строк звернення до суду.
Ухвалою Волноваського районного суду від 27 серпня 2020 року визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду, строк звернення до суду поновлений.
Позивач та її представник у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись відповідно вимог чинного законодавства. Надали суду заяву, якою просять справу розглянути за їх відсутності, на задоволенні позову наполягали.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся відповідно вимог чинного законодавства, про причини неявки не повідомив.
На виконання ухвали Волноваського районного суду Донецької області від 27.08.2020 року відповідач надав суду довідку про середньоденну заробітну плату позивача станом на 08.11.2017 року. Відзив не подав.
З урахуванням того, що відповідач, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи в не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, суд визнає причину їх неявки неповажною та ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. ст. 280-281 ЦПК України.
Відповідно до вимог ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступне.
Відповідно до Контракту про проходження військової служби в Державній прикордонній службі України на посадах осіб сержантського і старшинського складу надалі Контракт), укладеного між начальником Донецького прикордонного загону Східного регіонального управління (I категорії) Державної прикордонної служби України полковником ОСОБА_2 та солдатом запасу ОСОБА_1 вбачається, що ОСОБА_1 добровільно вступила на військову службу за цим Контрактом, протягом дії якого, а в разі настання особливого періоду понад установлений строк Контракту проходити військову службу на посадах осіб сержантського і старшинського складу. Цей Контракт є строковим та укладається на 3 роки, з 09 листопада 2017 року по 08 листопада 2020 року. Контракт набрав чинності з 09 листопада 2017 року, згідно наказу від 09 листопада 2017 року № 581-ОС (а.с. 8).
08.11.2017 року директор Волноваської загальноосвітньої школи I-III ступенів № 3 Волноваської районної ради Донецької області Шиман О.В. звернулась до в.о. начальника відділу освіти Волноваської районної державної адміністрації Кодберг Л.В. з поданням вихідний № 472 щодо вирішення питання про звільнення ОСОБА_1 , вчителя математики, у зв`язку з добровільним вступом на військову службу за контрактом з 08 листопада 2017 року по 08 листопада 2020 року. До подання долучено копію контракту (а.с. 11).
Згідно наказу № 301-к від 08 листопада 2017 року в.о. начальника відділу освіти Волноваської районної державної адміністрації Донецької області Кодберг Л.В., ОСОБА_1 , вчителя математики Волноваської ЗОШ I-III ступенів № 3, звільнено 08 листопада 2017 року у зв`язку з добровільним вступом на військову службу в Державну прикордонну службу України за строковим Контрактом на 3 (три) роки з 09 листопада 2017 року по 08 листопада 2020 року. Як зазначено у наказі, підставою звільнення є: - подання директора Волноваської ЗОШ I-III ступенів № 3; - контракт про проходження громадянами України військової служби від 09.11.2017 року; ст.ст. 19, 20 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», п.3 ст. 36 КЗпП України (а.с. 10).
З листа вихідний № 04-22 від 20.11.2017 року в.о. начальника відділу освіти Волноваської державної районної адміністрації Донецької області Кодберг Л.В. на ім`я позивача вбачається, що 10.11.2017 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача з заявою увільнити від роботи на час проходження військової служби із збереженням місця роботи і середнього заробітку з 09 листопада 2017 року. Позивачу було надано роз`яснення стосовно порядку звільнення та з питання збереження місця роботи та середнього заробітку на період дії Контракту. За змістом листа - роз`яснення, оскільки позивач добровільно вступила на військову службу за контрактом, відсутні підстави збереження за нею місця роботи, посади та середнього заробітку відповідно до норм статті 119 Кодексу законів про працю України. У листі також зазначено, що місце роботи, посада і середній заробіток зберігаються за працівником, прийнятим на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, з посиланням на норму частини 3 статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (а.с.7).
Будь-яких відомостей, щодо факту та дати отримання позивачем копії наказу №301-к від 08 листопада 2017 року та трудової книжки матеріали справи не містять, відповідачем не надано.
Таким чином, судом встановлено та сторонами визнається, що позивач з вересня 2013 року працювала у відповідача на посаді вчителя математики Волноваської загальноосвітньої школи I-III ступенів № 3.
08.11.2017 року між солдатом запасу ОСОБА_1 та начальником Донецького прикордонного загону Східного регіонального управління (I категорії) Державної прикордонної служби України полковником Чорнопіщуком І.М. укладено Контракт, за умовами якого, серед інших, позивач добровільно вступила на військову службу за цим Контрактом, протягом дії якого, а в разі настання особливого періоду понад установлений строк Контракту зобов`язалась проходити військову службу на посадах осіб сержантського і старшинського складу. Контракт укладено строком на 3 роки, з 09 листопада 2017 року по 08 листопада 2020 року, набрав чинності з 09 листопада 2017 року, згідно наказу від 09 листопада 2017 року № 581-ОС.
Наказом № 301-к від 08 листопада 2017 року в.о. начальника відділу освіти Волноваської районної державної адміністрації Донецької області Кодберг Л.В. звільнено ОСОБА_1 , вчителя математики Волноваської ЗОШ I-III ступенів № 3, 08 листопада 2017 року у зв`язку з добровільним вступом на військову службу в Державну прикордонну службу України за строковим Контрактом на 3 (три) роки з 09 листопада 2017 року по 08 листопада 2020 року. Як зазначено у наказі, підставою звільнення є: - подання директора Волноваської ЗОШ I-III ступенів № 3; - контракт про проходження громадянами України військової служби від 09.11.2017 року; ст.ст. 19, 20 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», п. 3 ст. 36 КЗпП України.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є: призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігається місце роботи, посада відповідно до частини третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу.
Згідно з частиною третьою статті 119 КЗпП України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
За змістом статті 3 Закону України «Про оборону України» підготовка держави до оборони в мирний час включає, зокрема, забезпечення Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та правоохоронних органів підготовленими кадрами, озброєнням, військовою та іншою технікою, продовольством, речовим майном, іншими матеріальними та фінансовими ресурсами; розвиток військово-технічного співробітництва з іншими державами з метою забезпечення Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та правоохоронних органів озброєнням, військовою технікою і майном, які не виробляються в Україні; підготовку національної економіки, території, органів державної влади, органів військового управління, органів місцевого самоврядування, а також населення до дій в особливий період.
Відповідно до частини другої статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції, що діяла на час звільнення позивача) громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими, зокрема, частинами третьою та четвертою статті 119 Кодексу законів про працю України.
Як зазначено в листі Міністерства оборони України від 18 жовтня 2016 року № 322/2/6917 «Щодо наявності в Україні кризової ситуації», відповідно до статті 1Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової). Відповідно до Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303 «Про часткову мобілізацію» (Указ № 303/2014), затвердженого встановленим порядком, оголошено часткову мобілізацію, у зв`язку з чим в Україні настав особливий період.
Питання наявності особливого періоду в Україні поза межами строків мобілізації було предметом розгляду Вищого адміністративного суду України, який у постанові від 16 лютого 2015 року у справі № 800/582/14 дійшов висновку, що закінчення заходів мобілізації не припиняє особливий період. Крім того, відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» особливий період не пов`язується з проведенням мобілізації та введенням воєнного стану.
Верховний Суд однозначно сформулював правову позицію щодо тлумачення поняття «особливий період» у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 205/1993/17-ц (касаційне провадження № 61-1664св17), в якій зазначено, що особливий період діє в Україні від 17 березня 2014 року після оприлюднення Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію». До теперішнього часу рішення про функціонування в умовах мирного часу Президент України не приймав.
Таку саму правову позицію сформовано і в інших постановах Верховного Суду, зокрема від 14.02.2018 року у справі № 131/1449/16-ц; у справі №727/2187/16-ц; у справі № 640/4439/16-ц; у справі 211/1546/16-ц.
Таким чином, особливий період діє в Україні від 17 березня 2014 року, відповідне рішення уповноважена особа держави про його скасування, як і рішення про демобілізацію військовослужбовців, прийнятих на військову службу за контрактом на строк до закінчення особливого періоду, не приймала.
Зважаючи на те, що позивача призвано на строкову військову службу під час дії особливого періоду, тому на нього поширюються гарантії щодо збереження місця роботи (посади) та середнього заробітку на підприємстві, встановлені статтею 119 КЗпП України, частиною другою статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Гарантії щодо збереження за працівником місця роботи (посади) та середнього заробітку на підприємстві, в установі, організації, установлені згідно з вказаними нормами, є безумовними.
Оскільки наказом № 301-к від 08 листопада 2017 року в.о. начальника відділу освіти Волноваської районної державної адміністрації Донецької області ОСОБА_3 звільнено позивача з займаної посади у зв`язку з призовом на строкову військову службу під час дії особливого періоду, відповідачем недоотримано передбачених статтею 119 КЗпП України, статтею 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» гарантій, що призвело до незаконного звільнення позивача.
Частиною першою статті 233 КЗпП України визначено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
У разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки (стаття 234 КЗпП України).
Даною статтею не визначається перелік поважних причин, які можуть бути підставою для поновлення строку, що свідчить про те, що їх поважність оцінюється судом у кожному конкретному випадку окремо залежно від фактичних обставин. Під поважними причинами пропуску строку, встановленого частиною першою статті 233 КЗпП України, варто розуміти такі причини, що об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду і підтверджуються належними доказами.
З матеріалів справи вбачається, що звільнення позивача відбулося наказом № 301-к від 08 листопада 2017 року (а.с.10), а до суду з позовом про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивач звернулась 17.08.2020 року (а.с. 1), тобто з пропуском місячного строку, встановленого статтею 233 КЗпП України.
Пропуск строку звернення до суду позивач мотивує тим, що відповідач в порушення вимог статті 47 КЗпП України копію наказу № 301-к від 08 листопада 2017 рокупро звільнення та трудову книжку в день звільнення йому не видав, направив копію наказу про звільнення поштою за місцем її реєстрації з запізненням, коли позивач знаходилась на військовій службі у військовій частині, трудова книжка позивача по цей час знаходиться у відповідача. До цього позивач знаходилась на військовій службі, перебування у лавах Збройних Сил України створювало певні складнощі для звернення до суду з позовними вимогами.
Як вбачається зі змісту ст.233 КЗпП України, місячний строк для звернення до суду з вимогою про поновлення на роботі законодавець пов`язує з моментом вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки працівнику.
В матеріалах справи взагалі відсутні будь-які відомості стосовно факту та дати направлення чи вручення позивачу копії наказу про її звільнення або видачі трудової книжки, у тому числі за місцем проходження позивачем військової служби чи укладання контракту. Відповідачем такі відомості не надано.
Враховуючи наявні у справі докази та встановленні судом обставини справи, суд вважає, що позивач з поважних причин пропустила строк звернення до суду, а тому її заяву про поновлення строку звернення до суду із заявою про вирішення трудового спору у справі про незаконне звільнення підлягає задоволенню, що узгоджується з гарантіями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя.
З огляду на вищевикладене, позовні вимоги про визнання незаконним та скасування наказу № 301-к від 08 листопада 2017 року про звільнення 08 листопада 2017 року позивача з посади вчителя математики Волноваської ЗОШ I-III ступенів №3 у зв`язку з добровільним вступом на військову службу, на підставі ст.ст. 19, 20 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», п.3 ст.36 КЗпП України є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до частини 1 статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Таким чином, оскільки позивача звільнено незаконно, то вона повинна бути поновленою судом на роботі на посаді вчителя математики Волноваської ЗОШ I-III ступенів № 3 з 08 листопада 2017 року, позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.
За змістом ч.2 ст.235 КЗпП України, при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Середній заробіток працівника визначається згідно зі ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року.
Відповідно до розділу ІІ Постанови КМУ "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" від 08 лютого 1995 року №100 із змінами, внесеними Постановою КМУ від 26 вересня 2001 року № 1266, обчислення середньомісячної заробітної плати проводиться виходячи із виплат за останні 2 календарні місяці роботи, які передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Час, протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду. Згідно розділу ІІІ Постанови усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.
За положеннями п.8 Постанови нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Під час звернення до суду позивач просила стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 08 листопада 2017 року по день поновлення на роботі.
Суд вважає, що зазначені позовні вимоги підлягають задоволенню частково, оскільки період проходження військової служби визначено Контрактом з 09 листопада 2017 року по 08 листопада 2020 року.
З наданої відповідачем довідки б/н від 09.12.2020 року вбачається, що середньоденна заробітна плата позивача на посаді вчителя Волноваської ЗОШ № 3 станом на 08.11.2017 року складала 258,60 грн..
Загальна кількість робочих днів за період з 09 листопада (наступного робочого дня після звільнення 08 листопада та початок набуття чинності контракту) 2017 року по 08 листопада 2020 року складає 750 робочих днів, із розрахунку: з 09 листопада по 30 листопада 2017 року - 16 робочих днів; у грудні 2017 року - 21 робочий день; у 2018 році - 250 робочих днів; у 2019 році 250 робочих днів; у січні 2020 року 21 робочий день; у лютому 2020 року - 20 робочих днів; у березні 2020 року 21 робочий день; у квітні 2020 року 21 робочий день; у травні 2020 року - 19 робочих днів; у червні 2020 року - 20 робочих днів; у липні 2020 року 23 робочих дня; у серпні 2020 року - 20 робочих днів; у вересні 2020 року - 22 робочих дня; у жовтні 2020 року - 21 робочий день; з 01 по 08 листопада 2020 року включно - 5 робочих днів.
Таким чином, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу за період з 09 листопада 2017 року по 08 листопада 2020 року складатиме 193 950 грн. (258,60 грн. х 750 робочих днів).
З урахуванням наведеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 193950,00 грн. за період проходження нею військової служби за контрактом.
При цьому, в силу положень ст. 235 КЗпП України, пункту 4 частини першої статті 430 ЦПК України, з допуском рішення до негайного виконання в частині поновлення позивача на роботі.
Також, відповідно до статті 141 ЦПК України, у разі задоволення позову позивача у цій справі, та враховуючи, що позивач в силу закону був звільнений від сплати судового збору при подачі вищезазначеного позову до суду, з відповідача в дохід держави слід стягнути судові витрати, пов`язані із розглядом цієї справи в розмірі 840,80 коп..
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5, 10-13, 19, 76-82, 141, 258, 259, 264, 265, 273, 280-284, 430 ЦПК України, суд, -
Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду за захистом порушеного трудового права.
Позов ОСОБА_1 до Управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Волноваської державної районної адміністрації Донецької області, про поновлення строку звернення до суду, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу - задовольнити повністю.
Визнати незаконним та скасувати наказ № 301-к від 08 листопада 2017 року в.о. начальника відділу освіти Волноваської районної державної адміністрації Донецької області Кодберг Л.В., яким звільнено ОСОБА_1 , вчителя математики Волноваської ЗОШ I-III ступенів №3, 08 листопада 2017 року у зв`язку з добровільним вступом на військову службу в Державну прикордонну службу України за строковим Контрактом на 3 (три) роки з 09 листопада 2017 року по 08 листопада 2020 року, на підставі ст.ст. 19, 20 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», п. 3 ст. 36 КЗпП України.
Поновити на роботі ОСОБА_1 з 08 листопада 2017 року на посаді вчителя математики Волноваської ЗОШ I-III ступенів №3 Управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Волноваської державної районної адміністрації Донецької області.
Стягнути з Управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Волноваської державної районної адміністрації Донецької області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час проходження військової служби за контрактом в період з 09 листопада 2017 року по 08 листопада 2020 року включно в сумі 193950 (сто дев`яносто три тисячі дев`ятсот п`ятдесят) грн. 00 коп., з відрахуванням з даної суми всіх необхідних податків і обов`язкових платежів.
Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі допустити до негайного виконання.
Стягнути з Управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Волноваської державної районної адміністрації Донецької області на користь держави судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп..
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення подається до Донецького апеляційного суду через Волноваський районний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В. Чальцева