Справа № 529/781/21
Провадження № 2/529/260/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2021 року Диканський районний суд Полтавської області в складі:

головуючої - судді Петренко Л.Є.,

за участю секретаря с/з - Федочтенка С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, -

встановив:

Позивач 21.09.2021 звернулась до суду з позовом про визнання відповідача ОСОБА_2 , який є її сином, таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказала, що її син - відповідач ОСОБА_2 зареєстрований у належному їй на праві приватної власності житловому будинку по АДРЕСА_1 , однак з 2007 року і по теперішній час за вказаною адресою не проживає, участі в утриманні будинку не приймає, тому позивач звернулася до суду з позовом про визнання відповідача, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за вказаною адресою.

22.09.2021 ухвалою судді відкрито провадження по справі, яка призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 повторно в судове засідання не з`явися, однак був повідомлений про розгляд справи відповідно до чинного законодавства, шляхом направлення за адресою його реєстрації судової повістки, ухвали про відкриття провадження та копії позову з доданими до неї документами, які були повернуті на адресу суду з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою", а також згідно ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України, яке було розміщене за десять днів до дати ухвалення цього рішення, однак у визначений йому строк відзиву на позов або інших клопотань суду не подав.

Зважаючи на те, що сторони в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

ОСОБА_1 є власником житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , що підтверджується належно завіреними копіми свідоцтва про право власності на житловий будинок та Свідоцтва про спадщину за законом (а.с. 7-8).

З Акту обстеження будинковолодіння по АДРЕСА_1 від 09.09.2021 вбачається, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований у даному будинковолодінні, однак з 2007 року в ньому не проживає. Вказаний період судом розцінюється як довготривалий.

Докази, які б підтверджували поважність не проживання ОСОБА_2 у належному позивачеві будинковолодінні відсутні.

Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Як передбачено ч.2 ст.405 ЦК України, член власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

При вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого жилого приміщення.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 454/2025/15-ц, провадження № 61-46621св18.

При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_2 довготривалий час (з 2007 року), без поважних причин не проживає за місцем своєї реєстрації, в житловому будинку, належному позивачу по справі, що свідчить про втрату інтересу до вказаного житлового приміщення, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з визнанням останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , таким, що втратив право на користування житловим приміщенням у житловому будинку, що розташований по АДРЕСА_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Головуюча: Л.Є. Петренко