Білоцерківський міськрайонний суд Київської області
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2021 року cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Бондаренко О.В. розглянувши в порядку письмового провадження заяву, про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання заповіту недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину -

В С Т А Н О В И В:

21.10.2021 року представник заявника адвокат Любченко Наталія Юріївна, звернулася до суду із вказаною заявою, шляхом направлення засобами поштового зв`язку, яка зареєстрована судом 26.10.2021, до пред`явлення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання заповіту недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину, в якій просила вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно, а саме: будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 58.4 кв.м., житлова 43.5 кв.м. (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 020), що належить на праві власності ОСОБА_2 , на підставі свідоцтва про право на спадщину серії та номер 1-1287, та заборонити суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Заяву обґрунтовує тим, що 02.06.2020 Білоцерківською районною державною нотаріальною конторою Київської області була заведена, за заявою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкова справа № 186/2020 щодо майна померлої ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . За життя ОСОБА_3 залишила заповіт від 05.08.2015 року за реєстровим № 5860458 в реєстрі сільської ради за № 53, який був посвідчений на користь ОСОБА_1 . Так, ОСОБА_1 є спадкоємцем померлої за заповітом від 15.08.2015 року. До часу смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_1 єдина доглядала та проживала з покійною, поховала її. Після відкриття спадкової справи заявнику стало відомо від держаного нотаріуса Білоцерківської районної державної нотаріальної контори Київської області - Карпусь І.О., що окрім неї на спадкове майно претендує ОСОБА_2 , яка також має заповіт 1994 року складений померлою на її користь. Згідно з інформаційної довідки зі спадкового реєстру наявні два записи про заповіти ОСОБА_3 за реєстровими номерами : № 4928577 від 26.01.1994 року та за № 5860458 від 05.08.2015 року. Заповіт від 05.08.2015 року за № 5860458 був посвідчений на користь заявника - ОСОБА_1 , а заповіт від 26.01.1994 року за № 4928577 на користь ОСОБА_2 . Заповіт від 26.01.1994 року за № 4928577, що на користь ОСОБА_2 , був посвідчений секретарем виконавчого комітету Биковогребельської сільської Ради народних депутатів - Курінною В.В. Згідно відповіді від 29.12.2020 архівного відділу Білоцерківської РДА Київської області на адвокатський запит вбачається, що секретар виконавчого комітету Биковогребельської сільської Ради народних депутатів - Курінна В.В., на час посвідчення заповіту 26 січня 1994 року, не мала повноважень для посвідчення заповітів. Заявник звернулась до державного нотаріуса Карпусь І.О. із заявою не вчиняти нотаріальних дій по спадковій справі №186/2020 щодо майна померлої ОСОБА_3 , оскільки має намір оскаржити в судовому порядку право ОСОБА_2 на спадкування після смерті ОСОБА_3 . Також, перед своєю смертю ОСОБА_3 передала всі правовстановлюючі документи (оригінали) на належне їй майно, а саме: на будинок АДРЕСА_1 , та на земельну ділянку, що розташована в АДРЕСА_1 , кадастровий номер № :01:005:0011 площею 2,7018 га. З відомостей держаного реєстру речових прав на нерухоме майно 28.09.2021 ОСОБА_1 стало відомо, що державним нотаріусом Карпусь І.О. по спадковій справі № 186/2020, щодо майна померлої ОСОБА_3 , було видано свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_2 від 16.09.2021 серії № 1-1287, на житловий будинок АДРЕСА_1 . На даний час заявник має намір звернутися до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту від 26.01.1994 за № 4928577 недійсним та про скасування свідоцтва про право на спадщину від 16.09.2021 серії № 1-1287.Також, 03.10.2021 року стало відомо, що спадкове майно: житловий будинок АДРЕСА_1 , є в оголошеннях про продаж майна на сайті ОLХ.ua та з 02.10.2021 року виставлений в Інтернет ресурсах на продаж. Заявник стверджує, що фото будинку АДРЕСА_1 , які наявні на сайті продажу майна ОLХ.ua, дійсно є спадковим будинком. Отже, існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам ОСОБА_1 , як майбутньому позивачу, що полягає у можливому відчуженні ОСОБА_2 (майбутнім відповідачем) спадкового майна до набрання законної сили рішенням суду, що відповідно, у разі задоволення позову зробить неефективним судовий захист прав заявника в обраний ним спосіб, спричинить необхідність докладання значних зусиль та витрат для захисту своїх прав у майбутньому, а відтак й порушить права майбутнього позивача на судовий захист. Пропозиція щодо зустрічного забезпечення відсутня, та як захід забезпечення позову направлений на охорону матеріально-правових інтересів майбутнього позивача від можливих недобросовісних дій майбутнього відповідача, і не є обмеженням права власності особи в повній мірі та носить тимчасовий характер. Оцінюючи характер позовних вимог, з якими заявник має намір звернутися до суду і про які він зазначає у своїй заяві про забезпечення позову, просила суд врахувати, що вид забезпечення позову до пред`явлення позову до суду, а саме накладення арешту на майно є достатнім та відповідає вимогам передбаченим ст.151 ЦПК України, тому доцільність вжиття такого з заходів забезпечення є обґрунтованою.

При вирішенні питання щодо забезпечення позову суд виходить з наступного.

Заява про забезпечення позову відповідає вимогам, які містяться у Главі 10 Розділу І ЦПК України, підстави для її повернення заявнику відсутні.

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Пункт 1, 2 частини 1ст. 150 ЦПК України передбачає, що позов забезпечується, в тому числі, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та забороною вчиняти певні дії.

Згідно з ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Згідно із п.п. 4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Так, предметом майбутнього позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 є визнання заповіту від 26.01.1994 за № 4928577 недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину від 16.09.2021 серії № 1-1287. З матеріалів доданих до заяви вбачається, що 02.06.2020 року, за заявою ОСОБА_1 , державним нотаріусом Карпусь І.О. була заведена спадкова справа № 186/2020 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 . Також, згідно з інформаційної довідки зі спадкового реєстру наявні два записи про заповіти ОСОБА_3 за реєстровими номерами: № 4928577 від 26.01.1994, посвідчений на користь ОСОБА_2 та за № 5860458 від 05.08.2015, посвідчений на користь ОСОБА_1 . Заповіт від 26.01.1994 року за № 4928577, що на користь ОСОБА_2 , був посвідчений секретарем виконавчого комітету Биковогребельської сільської Ради народних депутатів - Курінною В.В. та заявник заперечує правомірність посвідчення даного заповіту.

Статтею 124 Конституції України задекларовано принцип обов`язковості судових рішень, який з урахуванням положень ст. 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові №6-605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

З сукупного аналізу вищевказаних положень законодавства вбачається, що застосування у справі заходів забезпечення позову є виправданим, якщо з обставин справи встановлено об`єктивну можливість вчинення відповідачем дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволенні позову.

Згідно інформації з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.09.2021 (а.с. 18) вбачається, що державним нотаріусом Білоцерківської районної державної нотаріальної контори Київської області Карпусь І.О. було видано свідоцтво про право на спадщину від 16.09.2021 серії № 1-1287 ОСОБА_2 (майбутній відповідач), на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 58,4 кв.м.

Також, з матеріалів заяви вбачається, що вищевказаний житловий будинок АДРЕСА_1 , з 02.10.2021 розміщений на сайті ОLХ.uaв оголошеннях про продаж майна за ціною 11500 доларів США.

Заявник має намір звернутись до суду з позовом до ОСОБА_2 , про визнання заповіту недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину, з метою захисту своїх порушених прав, а тому просить суд забезпечити позов до пред`явлення позову до суду шляхом накладення арешту на спірний житловий будинок, що належить - ОСОБА_2 .

Тому, враховуючи, що заявником обґрунтовано наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог (визнання заповіту недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину, зокрема на спадковий будинок), суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно існує спір щодо права на вказане майно і невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача, за захистом яких вона має звернутися до суду.

Спосіб забезпечення позову, про застосування якого просить заявник, є співмірним, оскільки забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірний житловий будинок, жодним чином не позбавляє власника права володіння ним. Також, арешт на житловий будинок ніяким чином не впливає на будь-чиє право користування вказаним майном.

Крім того, згідно п. 10 постанови Пленуму ВСУ № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Або згідно положень ч.7 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Вжиття заходів забезпечення позову буде мати наслідком, лише, збереження існуючого становища до розгляду даної справи по суті та ніяким чином не зумовить фактичного вирішення спору по суті. А у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову (ст. 158 ЦПК України).

Отже, суд враховує розумність та співрозмірність обмеження права власності, враховує наслідки арешту майна, правову підставу для арешту майна, характер спірних правовідносин, вагомість поданих доказів та виходить з висунутих у цій справі позовних вимог, оскільки невжиття таких заходів може призвести до утруднення чи невиконання можливого рішення суду, а тому вважає, що вимога про накладення арешту на зазначений житловий будинок, підлягає до задоволення.

Щодо вимог заяви про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , суд приходить до висновку, що в цій частині заяви слід відмовити, оскільки накладення арешту на спірний житловий будинок є достатнім заходом для обмеження права ОСОБА_2 на розпорядження житловим будинком, а також проведення будь яких реєстраційних дій щодо нього на іншу особу, а відтак вимоги заявника про заборону вчинення реєстраційних дій з нерухомим майном ОСОБА_2 (майбутнього відповідача) як окремий вид забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Станом на час розгляду заяви про забезпечення позову відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з ч. 3 ст. 154 ЦПК України, оскільки з матеріалів справи вбачається, що предметом спору між сторонами є вирішення питання про право саме на те нерухоме майно, на яке позивач просить накласти арешт, унеможлививши тим самим його відчуження до вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Керуючись ст. 149-153, 259, 260, 353 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Заяву ОСОБА_1 , про забезпечення позову, задовольнити.

Накласти арешт житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 58.4 кв.м., житлова 43.5 кв.м.(реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 020), що належить на праві власності ОСОБА_2 , на підставі свідоцтва про право на спадщину серії та номер 1-1287.

У задоволенні решти вимог заяви відмовити.

Стягувач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ).

Боржник: ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Ухвала складена 28.10.2021.

СуддяО. В. Бондаренко