Справа № 575/521/21
Провадження № 2/575/189/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2021 р. смт. Велика Писарівка

В.Писарівський районний суд Сумської області у складі:

головуючого судді Савєльєвої А.І.

за участю секретаря Доценко Т.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.В.Писарівка справу за цивільним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

у с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання зареєстрованого шлюбу між нею та відповідачем 26.12.2015 у виконкомі Лизогубівської сільської ради Харківського району Харківської області, актовий запис № 16, та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі 8000 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до її повноліття, мотивуючи свої вимоги тим, що спільне життя не склалось з різних причин, відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання доньки не надає.

Справа розглядається за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою судді від 02.08.2021 відкрито загальне позовне провадження по справі з викликом учасників справи у підготовче засідання на 09.09.2021 о 09:00.

Ухвалою суду від 09.09.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Належним чином повідомлена позивач у судове засідання не з`явилася. У відповіді на відзив позивач вказує, що заперечення відповідача проти позову в частині стягнення аліментів, зокрема, їх розміру, не заслуговують на увагу, оскільки відповідач дійсно офіційно не працевлаштований, однак працює в Республіці Чехія та отримує значний дохід, тому має можливість сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини у заявленому нею розмірі; законодавством України передбачена можливість звільнення батьків від аліментного обов`язку лише у разі, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і повністю задовольняє її потреби. Неповнолітня донька проживає разом з нею, потребує матеріальних витрат на її утримання, участі в матеріальному утриманні дитини відповідач не приймає.

Відповідач подав відзив на позов, в якому зазначає, що проти задоволення позову в частині розірвання шлюбу не заперечує, а в частині стягнення аліментів позов не визнає, просить суд відмовити у цій частині позову через його необґрунтованість, оскільки він з урахуванням його майнового стану має можливість сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1 прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 років, а саме - 2013 грн. Аналогічні пояснення відповідач дав у судовому засіданні.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав позицію відповідача, просить суд задовольнити позов частково: розірвати шлюб між сторонами та стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1 прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 років, що становить 2013 грн.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, повно та всебічно дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Відповідно до ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Дружина та чоловік зобов`язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім`ї.

Згідно з п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Згідно ст.ст. 111, 112 Сімейного Кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд повинен установити дійсні мотиви розлучення, з`ясувати фактичні взаємини подружжя, і зобов`язаний вжити заходів щодо їх примирення, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Шлюб розривається, якщо судом буде встановлено,що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу стали неможливими.

Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Матеріалами справи встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 26.12.2015 у виконкомі Лизогубівської сільської ради Харківського району Харківської області, актовий запис № 16, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 9). Від шлюбу мають неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 11).

Сторони проживають окремо, подружніх та сімейних стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть. Позивач на розірванні шлюбу наполягає, відповідач проти позову в цій частині не заперечує, що підтвердив у судовому засіданні, отже, подальше збереження шлюбу неможливе і суперечить інтересам сторін.

З`ясувавши фактичні взаємовідносини між сторонами і дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд також враховує ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного Кодексу України, в якій вказано, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і примушування до шлюбу не допускається, а документальне існування шлюбу між сторонами по справі не відповідає поняттю «сім`ї», як соціального інституту сучасного суспільства.

Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції про дискримінацію жінок в частині першій підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 цього Кодексу.

Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу у подальшому іменуватися цим прізвищем або поновити своє дошлюбне прізвище.

Відповідно до свідоцтва про народження неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 11), в графі «батько» значиться ОСОБА_2 , «мати» - ОСОБА_1 .

Згідно статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття (ч.2); сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3).

Відповідно до Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом № 11 (стаття 5), кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 №789-XІІ) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Невиплата аліментів на утримання неповнолітніх дітей, на які вони мають право відповідно до законодавства становить порушення їх майнових прав відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини, яка передбачає таке: «Кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини висловив наступну думку: «Поняття «власності», яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу № 1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права», і, таким, як «власність» в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу №1.

Згідно зі ст. ст. 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними віку повноліття. Утримання неповнолітньої дитини являється обов`язком як матері, так в рівній мірі і батька.

При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 СК України). При цьому, ч. 2 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до довідки ТОВ «ПІК І К» № 1006/1 від 06.10.2021 ОСОБА_2 з 04.10.2021 працює на посаді готувача харчової сировини та матеріалів з посадовим окладом 6 250, 00 грн. (а.с. 57).

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Разом з цим, суд зазначає, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави; за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до квитанції № 47-21 від 09.07.2021 ОСОБА_1 сплатила 1 600, 00 грн. адвокату Федосєєву Д.О. за надання правової допомоги (а.с. 15).

Враховуючи обставини справи, приймаючи до уваги приписи ст.ст. 112, 181, 184 СК України, беручи до уваги, що відповідач не має інших аліментних зобов`язань, має працездатний вік, працює, виходячи з принципу справедливості та розумності, суд вважає за можливе позов задовольнити частково: розірвати шлюб між сторонами, а також стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 2 500 грн. щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову, а також судові витрати відповідно до ст.ст. 137, 141 ЦПК України.

На підставі ст.ст. 110,111,112,114,180,181,182,184,191 Сімейного Кодексу України,

керуючись ст.ст. 12,13,48,76,137,141,200,258,259,263-265,268,273,354,355,430 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Цивільний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , та ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований 26 грудня 2015 року виконавчим комітетом Лизогубівської сільської ради Харківського району Харківської області, актовий запис № 16.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 іменувати за прізвищем - ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2 500, 00 гривень щомісячно, починаючи стягнення з 20.07.2021 і до досягнення дитиною віку повноліття.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 908 гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , судовий збір у розмірі 908 гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , витрати, пов`язані з оплатою юридичних послуг, у розмірі 1 600 гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складене 26 жовтня 2021 року.

Суддя А.І.Савєльєва