ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

13 жовтня 2021 року

м. Харків

Справа № 641/2300/21

Провадження № 22-ц/818/5196/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Пилипчук Н.П. ,

суддів: Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання: Гармаш К.В.,

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної школи, завданої пожежею, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 , на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 березня 2021 року, постановлену суддею Чайка І.В., -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної школи, завданої пожежею та заявою про забезпечення позову, в якій просила вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони відчуження на майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 .

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 березня 2021 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.

Накладено заборону відчуження майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , в особі свого представника ОСОБА_3 , просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що предметом позову в даній справі є позовні вимоги майнового характеру про стягнення грошових коштів в сумі 40 000грн. Вказує, що сума позову, на час подання позовної заяви та станом на теперішній час жодним чином не обгрунтована доказами, а тому суд першої інстанції помилково вважав, що незабезпечення позову в обраний спосіб ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду в цій справі.

Також вказує, що обраний позивачем захід забезпечення позову є неспівмірним, оскільки вартість квартири складає 835 000грн., що в 21 раз перевищує ціну позову.

Крім того зазначає, що суд при вирішенні питання про забезпечення позову повинен брати до уваги інтереси не лише позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Не покладання на позивача зустрічного забезпечення судом додатково вказує на недотримання вимог процесуального закону щодо співмірності забезпечення позову.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Постановляючи ухвалу про вжиття заходів забезпечення позову суд першої інстанції виходив із обгрунтованості відповідної заяви. Вважав, що накладення заборони відчуження на вказане нерухоме майно сприятиме запобіганню подальшого утруднення чи неможливості виконання рішення суду. Оскільки даний вид заходу забезпечення позову не тягне за собою можливих збитків для відповідача, тому підстави для обов`язкового застосування зустрічного забезпечення відсутні.

Проте, погодитися з таким висновком суду колегія суддів не може, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову це вжиття комплексу заходів цивільного процесуального характеру, направлених на припинення дій, які можуть утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду. Вжиття цих заходів має гарантувати реалізацію позовних вимог у разі задоволення позову і застосовуються лише до позовів про визнання та про присудження.

Відповідно до частин 1, 2 статті 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії. встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Тобто, забезпечення позову повинно гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову.

При цьому процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігти ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

У заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 зазначає, що 10 травня 2020 року за адресою: АДРЕСА_2 , сталася пожежа, внаслідок чого було знищено та пошкодженого належне йому майно, а саме частину кв. АДРЕСА_3 у цьому ж будинку, в якій зареєстрована та проживає його матір ОСОБА_4 .

Відповідач не вчиняв дій щодо відшкодування спричиненої йому шкоди та не сприяв зменшенню негативних наслідків пожежі. У вересні 2020 року він звернувся до відповідача із вимогою по відшкодування шкоди, на що отримав категоричну відмову.

У зв`язку з чим просить суд накласти заборону відчуження на майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 .

Факт належності вказаного нерухомого майна відповідачу ОСОБА_2 підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта станом на 13 жовтня 2020 року.

Разом з тим, матеріли справи свідчать, що предметом розгляду у даній справі є спір з приводу відшкодування матеріальної шкоди, завданої пожежею в розмірі 40 000грн.

При цьому, згідно наданих відповідачем відомостей середня вартість двокімнатної квартири по АДРЕСА_4 становить 835 000грн., що в 21 раз перевищує ціну позову.

Враховуючи зміст позовних вимог, колегія суддів вважає, що заявлені позивачем заходи забезпечення позову у спосіб зазначений позивачем є неспівмірними із заявленими позовними вимогами.

Наразі відсутні підстави вважати, що у відповідача відсутня інша можливість виконати рішення суду у разі задоволення позову окрім як за рахунок нерухомого майна.

З урахування викладених обставин, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення заяви про забезпечення позову відсутні.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

З урахування викладеного, колегія суддів вважає за необхідне скасувати ухвалу суду першої інстанції та залишити заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову без задоволення.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст. 381, 382, 383, 384 ЦПК України,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 , задовольнити.

Ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 березня 2021 року скасувати і у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 жовтня 2021 року.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова