КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Войтенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надодаткове рішення Деснянського районного суду міста Києва від 9 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способів участі батька у вихованні дитини,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, в якому просив встановити та визначити йому для участі у вихованні і вільному спілкуванні із сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , систематичні побачення без присутності відповідача: першу та третю суботу та неділю кожного місця з 09.00 год. до 18.00 год. наступного дня без обмеження місця зустрічей з правом поїздок по території України та половину тривалості шкільних канікул поспіль протягом навчального року і кожного року з 15 липня по 30 серпня протягом усього часу дитина проводить з батьком; зобов`язати відповідача усунути та не чинити йому перешкоди щодо участі у вихованні і вільному спілкуванні із сином; понесені під час розгляду справи судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26 квітня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 щодо участі у вихованні і спілкуванні з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визначено ОСОБА_1 такий спосіб участі у вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : систематичні побачення без присутності матері ОСОБА_2 у І та ІІІ суботу місяця з 09.00 год. до 18.00 год. неділі; протягом навчального року щороку половину тривалості канікул за домовленістю з матір`ю та за згодою дитини.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,00 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

11 травня 2021 року позивач в особі представника - адвоката Гапоненка Р.І. направив до місцевого суду заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просив стягнути з відповідача на його користь судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 40 500,00 грн.

На обґрунтування заяви зазначено, що під час ухвалення судового рішення по суті спору судом не було вирішено питання про розподіл витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката, хоча разом із позовною заявою подавався попередній (орієнтовний) розрахунок таких витрат на суму 100 000,00 грн, а в ході розгляду справи - клопотання про долучення документів щодо розподілу судових витрат на суму 40 500,00 грн. Наявність документального підтвердження витрат на правничу допомогу та розрахунок розміру гонорару адвоката відповідно до умов договору є підставою для задоволення вимог про відшкодування такого виду судових витрат в порядку, передбаченому статтями 133, 134, 137, 141, 270 ЦПК України.

Додатковим рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 9 червня 2021 року стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000,00 грн.

В апеляційній скарзі на вказане додаткове рішення суду представник позивача- адвокат Гапоненко Р.І. просить його скасувати з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи,неправильного застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, та ухвалити нове судове рішення, яким повністю задовольнити вимоги заяви про ухвалення додаткового рішення.

Доводи апеляційної скарги сторони позивача зводяться до того, що судом першої інстанції не враховано, що розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат, а розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. При цьому суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Визначаючи розмір судових витрат, районний суд не взяв до уваги правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19, та проігнорував, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 40 500 грн є співмірним із часом, витраченим адвокатом на виконання необхідних робіт (наданих послуг) та їх обсягом, що знаходить своє підтвердження в акті надання послуг № 20 від 12 квітня 2021 року та в додатку до цього акта. Крім того, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, утім таке клопотання відповідачем не подавалося та у матеріалах справи відсутнє, що у свою чергу свідчить про те, що остання погоджувалася з вимогами позивача, який був вимушений звернутися до суду з позовом через створення йому з боку відповідача перешкод бачитися, спілкуватися та брати участь у вихованні спільної дитини.

У своїй апеляційній скарзі на додаткове рішення суду ОСОБА_2 просить його скасувати з мотивів невідповідності висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, та ухвалити нове судове рішення, яким заяву позивача про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково, визначивши розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6 000,00 грн.

Аргументи апеляційної скарги відповідача полягають у тому, що при визначенні суми відшкодування суд мав виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, проте визначений судом розмір витрат на професійну правничу допомогу не відповідає складності справи, нібито виконаним роботам, які не підтверджуються належними, допустимими та достовірними доказами, а тому встановлений розмір витрат на професійну правову допомогу підлягає зменшенню до 6 000,00 грн, а саме: по 1 500,00 грн за кожне проведене із чотирьох судових засідань у справі.

У відзивах на апеляційні скарги сторони заперечували проти доводів і вимог один одного та просили відмовити у задоволенні поданих апеляційних скарг, посилаючись на їх необґрунтованість.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника учасника справи, що з`явився в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість додаткового рішення суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг, а також відзивів на них, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення з таких підстав.

За правилом частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи додаткове рішення про стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що при ухваленні судового рішення по суті спору у даній справі вимога позивача щодо розподілу витрат, понесених ним на правничу допомогу не вирішувалась, а тому, дослідивши заяву про розподіл судових витрат та додані до неї документи, суд дійшов висновку, що розмір заявлених витрат на правову (правничу) допомогу у сумі 40 500,00 грн не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, такі витрати не мають характеру необхідних, отже їх розмір є необґрунтованими у зазначеній вище частині. Ураховуючи складність справи та виконані роботи, беручи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000,00 грн.

Такий висновок місцевого суду відповідає обставинам справи та вимогам закону з огляду на наступне.

Статтею 270 ЦПК України встановлено порядок ухвалення судом додаткового рішення у цивільній справі, відповідно до якого суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Тобто, процесуальним законом визначено вичерпний перелік підстав для ухвалення додаткового рішення, однією з яких є не вирішення питання про судові витрати разом з ухваленням судового рішення у справі.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено (частина третя, п`ята статті 270 ЦПК України).

Аналізуючи вимоги статті 270 ЦПК України, слід дійти висновку, що додаткове рішення може бути ухвалене лише у випадках і за умов, передбачених частиною першої статті 270 ЦПК України; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що починаючи з 15 жовтня 2020 року на розгляді Деснянського районного суду м. Києва в порядку загального позовного провадження перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способів участі батька у вихованні дитини.

Пред`являючи зазначений позов, представник позивача - адвокат Гапоненко Р.І. додав попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат на загальну суму 100 840,80 грн, які ОСОБА_1 поніс та/або змушений буде понести у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, з яких 840,80 грн - сплачений судовий збір за подання позовної заяви, 100 000,00 грн - орієнтовна сума витрат на професійну правничу допомогу (а.с. 40).

Після закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті спору представник позивача - адвокат Гапоненко Р.І.подав до суду клопотання про долучення документів щодо розподілу судових витрат та просив при ухваленні рішення у справі № 754/13173/20 покласти понесені позивачем судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 40 500,00 грн на відповідача (а.с. 125, 126).

Встановлено, що на підтвердження своїх вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат, понесених у зв`язку з наданням професійної правничої допомоги в суді першої інстанції, представником позивача було надано належним чином засвідчені копії: договору № 03-371 про надання правової (правничої) допомоги від 4 серпня 2020 року, укладеного між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «Гапоненко Роман і партнери» в особі керуючого партнера Гапоненка Р.І.; додаткової угоди № 2 від 12 вересня 2020 року до договору № 03-371 про надання правової (правничої) допомоги від 4 серпня 2020 року; акту надання послуг № 20 від 12 квітня 2021 року та додатку до нього з переліком виконаних робіт (наданих послуг) у справі № 754/13173/20 із витраченим адвокатом часом в 27,00 год. на суму 40 500,00 грн; квитанцій до прибуткового касового ордеру № 44 від 11 грудня 2020 року, № 53 від 24 грудня 2020 року, № 5 від 11 лютого 2021 року на загальну суму 42 400,00 грн (а.с. 127-134).

Ідентичні письмові докази були додані до заяви про ухвалення додаткового рішення у справі № 754/13173/20 (а.с. 151-158).

Окрім того, до матеріалів позовної заяви представником ОСОБА_1 - адвокатом Гапоненком Р.І. доданоордер на надання правничої (правової) допомоги, в тому числі у Деснянському районному суді м. Києва серії АА № 1053918 від 9 жовтня 2020 року та засвідчену копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КВ № 000224 від 18 червня 2018 року (а.с. 41, 42).

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26 квітня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити йому перешкоди щодо участі у вихованні і спілкуванні з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .Визначено позивачу такий спосіб участі у вихованні сина: систематичні побачення без присутності матері у І та ІІІ суботу місяця з 09.00 год. до 18.00 год. неділі; протягом навчального року щороку половину тривалості канікул за домовленістю з матір`ю та за згодою дитини. Стягнуто із відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,00 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Під час ухвалення вказаного рішення суду розподіл судових витрат ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу адвоката не проводився.

Так, одним із основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частини першої, другої статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За приписами частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи (частини перша, третя статті 134 ЦПК України).

Відповідно до положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 19 Закону України № 5076-VI від 5 липня 2012 року «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Статтею 30 цього Закону передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За правилами частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина третя статті 141 ЦПК України).

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 3 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18), від 3 березня 2021 року у справі № 640/18964/17 (провадження № 61-9690св20) звернуто увагу на те, що при обчисленні гонорару слід керуватися, зокрема умовами укладеного між замовником і адвокатом договору про надання правової допомоги (частина друга статті 137 ЦПК України, частина друга статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19 (адміністративне провадження № К/9901/27657/20) зазначено, що розмір винагороди за надання правової допомоги, визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 3 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 зроблено висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

З матеріалів справи вбачається, що за умовами договору № 03-371 про надання правової (правничої) допомоги від 4 серпня 2020 року, укладеного між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «Гапоненко Роман і партнери», та додаткової угоди № 2 від 12 вересня 2020 року до нього, розрахунок розміру гонорару, який клієнт сплачує адвокатському об`єднанню за надану в межах цього договору правову (правничу) допомогу, встановлений у розмірі 1 500,00 грн за одну годину роботи адвоката для розрахунку вартості наданих послуг (виконаних робіт) у справі.

З наведеного слідує, що розмір винагороди адвоката за надання професійної правничої допомоги визначений в договорі у вигляді фіксованої суми 1 500,00 грн за одну годину роботи адвоката щодо представлення (захисту) прав та інтересів позивача під час розгляду справи про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способів участі батька у вихованні дитини в суді першої інстанції і змінюється (збільшується) лише в залежності від витраченого адвокатом часу на надання відповідних послуг (виконаних робіт).

Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).

У додатку до акту надання послуг № 20 від 12 квітня 2021 року вказано, що адвокатом Гапоненком Р.І. у справі № 754/13173/20 були надані наступні послуги позивачу: аналіз судової практики та діючого законодавства, підготовка та подання позовної заяви (7 год.); отримання акту обстеження умов проживання (3 год.); підготовка та подання клопотання про долучення документів (1 год.); 26 листопада 2020 року участь адвоката у судовому засіданні (1 год. 30 хв.); підготовка та подання відповіді на відзив (4 год.); підготовка та подання пояснення на заперечення (3 год.); підготовка та подання заява про заперечення з'ясування думки психологом (3 год.); 2 лютого 2021 року участь адвоката у судовому засіданні (1 год. 30 хв.); 10 березня 2021 року участь адвоката у судовому засіданні (1 год. 30 хв.); 1 квітня 21 року участь адвоката у судовому засіданні (1 год. 30 хв.). Тобто, позивачем та його представником було погоджено, що всього адвокатом було витрачено 27 годин свого часу у даній справі.

Як правильно вважав суд першої інстанції, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36).

У постановах Верховного Суду від 7 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 8 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20 травня 2019 у справі №916/2102/17, від 25 червня 2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05 червня 2019 року у справі № 922/928/18, від 30 липня 2019 року у справі №911/739/15 та від 1 серпня 2019 року у справі № 915/237/18).

Таким чином, розглядаючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації.

Ураховуючи вимоги статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За загальним правилом, встановленим у статтях 89, 264 ЦПК України обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Судом першої інстанції встановлено, що зазначена справа по своїй суті та об`єму доказів не є складною, а тому може бути віднесена до категорії малозначних. Загальна тривалість проведених судових засідань по справі становила 1 год. 07 хв., а розгляд справи загалом відбувався трохи більше піврічного строку.

Як свідчать матеріали справи, представником позивача - адвокатом Гапоненком Р.І. було підготовлено та направлено (подано) до суду першої інстанції позовну заяву про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі батька у вихованні дитини, клопотання про долучення документів та заява про зобов`язання вчинення конкретних дій, відповідь на відзив на позовну заяву, пояснення щодо заперечень на відповідь на відзив, заява про заперечення з'ясування думки дитини психологом, а також прийнято участь у судових засіданнях 26 листопада 2020 року, 2 лютого 2021 року, 10 березня 2021 року, 1 квітня 2021 року, три з яких були підготовчі.

Дослідивши матеріали справи, а також додані до заяви договір про надання правничої (правової) допомоги, акт здачі-приймання виконаних робіт та наданих послуг з описом наданих послуг, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 40 500,00 грн не є співмірним із складністю справи; виконаними адвокатом роботами (наданими послугами; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Зокрема, проаналізувавши надані стороною позивача докази, районний суд взяв до уваги участь представника позивача у чотирьох судових засіданнях тривалістю 1 год. 07 хв. із погодженою вартістю 1 500,00 грн одної години роботи адвоката, а не 6 год. 00 хв., як зазначено у додатку до акта надання послуг, врахував витрачений час на аналіз судової практики та діючого законодавства, підготовку та подання позову, клопотань та отримання акту, відповіді на відзив, пояснення на заперечення та дійшов цілком законного і справедливого висновку про стягнення витрат у розмірі 12 000,00 грн.

Також колегія суддів погоджується із тим, що в акті про надання послуг № 20 від 12 квітня 2021 року дії адвоката щодо отримання позивачем акту обстеження умов проживання, надіслання клопотання про долучення документів, заперечення щодо з`ясування думки дитини психологом в обсязі витраченого час 7 год. не відповідає та не є співмірними з обсягами наданих послуг (виконаних робіт) ураховуючи, що аналіз судової практики та законодавства, подання позову зайняло також 7 год., відтак вищезазначені послуги є непідтвердженими та належним чином необґрунтованими.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд не мав права змінювати розмір гонорару і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта є безпідставними, оскільки у даному випадку місцевий суд з урахуванням визначеного позивачем та його представником розміру погодинної роботи адвоката дослідив саме кількість часу, який реально був витрачений представником позивача для захисту прав та інтересів останнього в межах цієї судової справи, а також об`єм виконаних робіт, а не погоджену вартість наданих юридичних послуг.

При цьому, слід зважити на ту обставину, що позовні вимоги були задоволені лише частково, тому визначений судом розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката відповідає принципу пропорційності, що узгоджується з положеннями частини другої статті 141 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував висновків, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19 відхиляються колегією суддів як необґрунтовані,з урахуванням того, що у наведеній представником позивача постанові суду касаційної інстанції та оскаржуваному додатковому рішенні суду першої інстанції встановлено різні фактичні обставини справ та предмети досліджень складових судових витрат.

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти лише такі рішення, де аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

В апеляційній скарзі представник позивача зазначив, що клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги відповідачем не подавалося, що у свою чергу свідчить про те, що вона погоджувалася із пред`явленими вимогами про стягнення з неї таких витрат у розмірі 40 500,00 грн і в суду першої інстанції не було підстав для їх зменшення до 12 000,00 грн.

Разом з тим матеріали справи свідчать, що клопотання про долучення документів щодо розподілу судових витрат від 16 квітня 2021 року та сама заявапро ухвалення додаткового рішення від 11 травня 2021 року були направлені представником позивача - адвокатом Гапоненком Р.І. на адресу реєстрації місця проживання відповідача у м. Києві, а не адресу фактичного місця проживання останньої з дитиною у м. Рівне, яка зазначена в цих процесуальних документах, що об`єктивно позбавило відповідача в суді першої інстанції заявити вимогу про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, які підлягали розподілу між сторонами.

Натомість, ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції категорично заперечувала проти заявленої суми витрат на правничу допомогу з підстав їх не співмірності із категорією цієї справи, виконаних адвокатом позивача робіт, часом, витраченим на виконання цих робіт, обсягом наданих послуг та значенням справи для кожної із сторін, а також негативного випливу на матеріальне і психологічне становище спільної дитини, яка проживає з нею і перебуває на її утриманні, та просила зменшити їх до 6 000,00 грн.

Колегія суддів вважає, що витрати на професійну правничу допомогу на стягнуту судом суму є співмірними зі складністю даного спору, що виник із сімейних правовідносин, наданим адвокатом Гапоненком Р.І. обсягом послуг у суді першої інстанції, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, вказана сума не є заниженою (завищеною) та відповідає дійсним і необхідним витратам, які змушений був понести позивач у даній справі, підстав для збільшення чи зменшення розміру суми цих витрат не вбачається.

Отже, виходячи з обставин справи, які склалися у даному випадку, фінансового стану і статусу обох сторін, а також враховуючи найкращі інтереси їх спільної дитини,стягнення судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, у розмірі 12 000,00 грн є пропорційним, розумним та справедливим, яке при цьому не порушуватиме права позивача на отримання коштів, які були ним затрачені з метою захисту своїх прав та інтересів в суді, а також відповідатиме завданню цивільного судочинства, проголошеному у статті 2 ЦПК України.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків районного суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка переглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційних скаргах не спростовують законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційних скарг є необгрунтованими, додаткове рішення суду першої інстанції про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000,00 грнв даній справіухвалено в межах заявлених сторонами вимог, відповідно положень матеріального та процесуального законодавства і підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з положеннями пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема: з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

У частинах першій статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України у пункті 22 постанови № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» у разі оскарження рішення суду лише в частині відшкодування чи розподілу судових витрат, що не пов`язано з позовними вимогами і не стосується суті спору, сторона не повинна оплачувати за таку скаргу судовий збір.

З огляду на те, що додаткове рішення суду стосується тільки розподілу судових витрат, що не пов`язано з позовними вимогами і не стосується предмету спору по суті, то судові витрати у вигляді судового збору за перегляд справи в суді апеляційної інстанції згідно із статтею 141 ЦПК України слід віднести в рахунок держави.

Керуючись статтями 367 - 369, 372, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення, а додаткове рішення Деснянського районного суду міста Києва від 9 червня 2021 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: С.А. Голуб

Д.О. Таргоній