Справа № 419/2402/21
Провадження № 2/419/433/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2021 року суддя Новоайдарського районного суду Луганської області Глазкова Ю.О., ознайомившись з позовною заявою начальника Відділу інфраструктури, містобудування та архітектури, ЖКГ, екології Щастинської райдержадміністрації - головного архітектора району Козака Леоніда Івановича до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про анулювання дозволу на діяльність СТО та магазину запчастин, припинення оформлення права власності на будівлю або його скасування, та демонтування об`єкту самочинного будівництва,

встановив:

19 жовтня 2021 року начальник Відділу інфраструктури, містобудування та архітектури, ЖКГ, екології Щастинської райдержадміністрації - головний архітектор району Козак Л.І. звернувся до Новоайдарського районного суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про анулювання дозволу на діяльність СТО та магазину запчастин, припинення оформлення права власності на будівлю або його скасування, та демонтування об`єкту самочинного будівництва.

Перевіривши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження, з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

З матеріалів справи вбачається, що позивач (заявник) просить анулювати дозвіл на діяльність СТО та магазину запчастин, припинити оформлення права власності на будівлю за адресою: АДРЕСА_1 або скасувати його якщо воно існує та демонтувати самобуд за рішенням суду.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією із сторін є, як правило, фізична особа.

Згідно з частиною четвертою статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

У справі «Сокуренко і Стригун проти України» ЄСПЛ указав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу існування суду, але й на дотримання таким судом норм, які регулюють його діяльність. У рішенні в справі «Занд проти Австрії» («Zand v. Austria», заява № 7360/76) Європейська комісія з прав людини висловила думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів» («Sokurenko and Strygun v. Ukraine», заяви № 29458/04 та № 29465/04, § 24).

Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

За змістом частини 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У частині першій статті 1 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) указано, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Спір щодо самочинного будівництва між начальником відділу інфраструктури, містобудування та архітектури ЖКГ Щастинської райдержадміністрації та фізичними особами -підприємцями, не стосується приватноправових відносин, а тому не належить до цивільної юрисдикції.

Крім того, суд звертає увагу, що згідно ст. 58 ЦПК України юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення або через представника.

Таким чином, у даному випадку ані сторони зазначені у позовній заяві, ані з заявлених вимог та характеру правовідносин, що склались між сторонами, суд не вбачає підстав для розгляду поданої заяви у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. 186, 260, 261 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті провадження за позовом начальника Відділу інфраструктури, містобудування та архітектури, ЖКГ, екології Щастинської райдержадміністрації - головного архітектора району Козака Леоніда Івановича до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про анулювання дозволу на діяльність СТО та магазину запчастин, припинення оформлення права власності на будівлю або його скасування, та демонтування об`єкту самочинного будівництва.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складено 23.10. 2021 року.

Суддя Ю.О. Глазкова