П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2021року м. Київ

Справа №754/9980/13-ц

Провадження № 22-ц/824/12754/2021

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Журавльова Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником за довіреністю ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 06 липня 2021 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_3 , заінтересована особа - Деснянський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання таким, що не підлягають виконанню виконавчі листи, видані Деснянським районним судом м. Києва 25 січня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди, спричиненої внаслідок залиття,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року ОСОБА_3 звернувся до Деснянського районного суду міста Києва із заявою про визнання такими, що не підлягають виконанню виконавчих листів, виданих Деснянським районним судом міста Києва 25 січня 2018 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди, спричиненої внаслідок залиття.

В обґрунтування заяви ОСОБА_3 зазначає, що у вересні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди, спричиненої внаслідок залиття.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 16 грудня 2013 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 30 313,00 грн. заподіяної йому матеріальної шкоди та 5 000.00 гри. заподіяної йому моральної шкоди. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 21 травня 2014 року рішення Деснянського районного суду міста Києва від 16 грудня 2013 року залишено без змін.

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду першої інстанції із заявою про внесення виправлень у виконавчі листи та поновлення пропущеного строку для пред`явлення до виконання виконавчих листів № 2-3802/13, виданих на виконання рішення Деснянського районного суду міста Києва від 16 грудня 2013 року по цивільній справі за його позовними вимогами до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок залитгя.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 27 липня 2017 року заяву ОСОБА_4 задоволено. Внесено виправлення у виконавчі листи № 2-3802/2013 року, видані Деснянським районним судом міста Києва на виконання рішення суду від 16 грудня 2013 року по указаній цивільній справі, поновлено ОСОБА_4 пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчих листів № 2-3802/2013 року по справі № 2-3802/13 на виконання рішення Деснянського районного суду міста Києва від 16 грудня 2013 року у зазначеній цивільній справі.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 23 серпня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 27 липня 2017 року - без змін.

На виконання рішення Деснянського районного суду міста Києва від 16 грудня 2013 року 02 листопада 2015 року ОСОБА_4 видано виконавчі листи (далі - Виконавчі листи № 1), строк пред`явлення яких до виконання становить один рік. Однак, 25 січня 2018 року, на виконання ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 27 липня 2017 року ОСОБА_4 помилково видані ще одні виконавчі листи по даній справі (далі - Виконавчі листи № 2).

Виконавчі листи № 1 стягувачем до виконання пред`явлені не були, а по виконавчих листах № 2 Деснянським районним відділом Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі - Деснянський РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві) відкрито такі виконавчі провадження: від 19 грудня 2018 року № 57937024, від 30 січня 2019 року № 58217328, від 29 листопада 2019 року № 60725456, від 29 листопада 2019 року № 60725666.

Заявник вважає, що Виконавчі листи № 2 видані стягувачу помилково, після спливу строку пред`явлення виконавчих листів № 1 до виконання, а тому, відповідно до частини другої статті 432 ЦПК України повинні бути визнані такими, що не підлягають виконанню.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18 грудня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_3 , заінтересована особа - Деснянський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання такими, що не підлягають виконанню виконавчих листів.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати ухвалу суду першої інстанції, та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви у повному обсязі.

Зазначає, що на виконання рішення суду, відповідно до ч.2 ст.368 ЦПК України в редакції 2004 року, 02 листопада 2015 року Деснянським районним судом м. Києва були видані виконавчі листи, строк пред`явлення яких складає один рік - до 22.05.2015 року відповідно до ст. 22 Закону № 606-ХІV. Дана обставина підтверджується постановою державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження від 16.01.2016 року ВП №49819241 (т.3 а.с. 23,114), так як без виконавчих листів виданих 02 листопада 2015 року не можливо відкрити виконавче провадження. Посилання ж районного суду на відсутність відомостей щодо отримання ОСОБА_4 виконавчих листів виданих 02 листопада 2015 року є нікчемним. Але районний суд, в порушення ст. 263 ЦПК України, встановив що зазначені виконавчі листи не видавалися та не пред`являлися до виконання.

Наявність двох виконавчих листів, про стягнення однієї й тієї ж суми на підставі одного й того ж рішення суду є порушенням ст. 62 Конституції України, оскільки може привести до подвійної цивільної відповідальності.

Крім того, висновок суду про те, що рішення по виконавчим листам виданих у 2018 році, також не ґрунтується на Законі, що є порушенням статей ЦПК України.

Тобто вважається таким, що спірна ухвала прийнята с порушенням гарантій, передбачених у статтях 6,8,13 Конвенції, порушенням статей, 3,10,263 ЦПК України та підлягає скасуванню відповідно до п.2 ч. ст.376.

В канцелярії Деснянського районного суду та в матеріалах справи відсутні заяви ОСОБА_4 про видачу виконавчих листів взагалі, але це не завадило ОСОБА_4 отримати як виконавчі листи у листопада 2015 року так і у 2018 році.

В ухвалі про поновлення строку пред`явлення виконавчих листів до виконання не встановлено строк, на який ОСОБА_4 поновлено строк подання виконавчих виданих у 2015 році до виконання. Законодавець також не визначив на який термін поновлюється строк. Але застосовуючи верховенство права, прецеденту практику ЄСПЛ, - даний поновлений строк не може бути необмеженим. В даному випадку суд повинен застосувати норми ч.9 ст. 10, ч.4 ст. 127 ЦПК України та ч.3 ст.73 ЦПК в редакції 2004 року.

Сторони правом надання відзиву відповідно до ст.360 ЦПК України не скористалися.

В судове засідання учасники справи не з`явилися. Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 20 жовтня 2021 року надав до суду електронними засобами зв`язку додаткові пояснення по апеляційній скарзі, в яких підтримав доводи апеляційної скарги.

Колегія суддів враховує, що закон створює рівні умови для осіб, що володіють правом звернення до суду, зобов`язавши суд повідомляти цих осіб про час і місце розгляду справи.

Суд прийняв вичерпні заходи для повідомлення учасників справи про час та місце розгляду справи, забезпечивши можливість з`явитися до суду і захистити свої права.

За змістом ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов`язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства.

Враховуючи завдання судочинства, принцип правової визначеності, поширення загального правила, закріпленого в ч.1 ст.372 ЦПК України, відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання будь-кого з осіб, що беруть участь у справі, за відсутності відомостей про причини неявки в судове засідання не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст. 7, 8 і 10 Загальної декларації прав людини і ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права.

За таких обставин, апеляційний суд в складі колегії суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи.

Оскільки справа розглядається за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст.268 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

У грудні 2020 року ОСОБА_3 звернувся до Деснянського районного суду міста Києва із заявою про визнання такими, що не підлягають виконанню виконавчих листів, виданих Деснянським районним судом міста Києва 25 січня 2018 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди, спричиненої внаслідок залиття.

На обґрунтування заяви ОСОБА_3 зазначає, що у вересні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди, спричиненої внаслідок залиття.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 16 грудня 2013 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 30 313,00 грн. заподіяної йому матеріальної шкоди та 5 000,00 гри. заподіяної йому моральної шкоди. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 21 травня 2014 року рішення Деснянського районного суду міста Києва від 16 грудня 2013 року залишено без змін.

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду першої інстанції із заявою про внесення виправлень у виконавчі листи та поновлення пропущеного строку для пред`явлення до виконання виконавчих листів № 2-3802/13, виданих на виконання рішення Деснянського районного суду міста Києва від 16 грудня 2013 року по цивільній справі за його позовними вимогами до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок залиття.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 27 липня 2017 року заяву ОСОБА_4 задоволено. Внесено виправлення у виконавчі листи № 2-3802/2013 року, видані Деснянським районним судом міста Києва на виконання рішення суду від 16 грудня 2013 року по указаній цивільній справі, поновлено ОСОБА_4 пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчих листів № 2-3802/2013 року по справі № 2-3802/13 на виконання рішення Деснянського районного суду міста Києва від 16 грудня 2013 року у зазначеній цивільній справі.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 23 серпня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 27 липня 2017 року - без змін.

На виконання рішення Деснянського районного суду міста Києва від 16 грудня 2013 року 02 листопада 2015 року ОСОБА_4 видано виконавчі листи (далі - Виконавчі листи № 1), строк пред`явлення яких до виконання становить один рік. Однак, 25 січня 2018 року, на виконання ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 27 липня 2017 року ОСОБА_4 помилково видані ще одні виконавчі листи по даній справі (далі - Виконавчі листи № 2).

Виконавчі листи № 1 стягувачем до виконання пред`явлені не були, а по виконавчих листах № 2 Деснянським районним відділом Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі - Деснянський РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві) відкрито такі виконавчі провадження: від 19 грудня 2018 року № 57937024, від ЗО січня 2019 року № 58217328, від 29 листопада 2019 року № 60725456, від 29 листопада 2019 року № 60725666.

Заявник вважає, що Виконавчі листи № 2 видані стягувачу помилково, після спливу строку пред`явлення виконавчих листів № 1 до виконання, а тому, відповідно до частини другої статті 432 ЦПК України повинні бути визнані такими, що не підлягають виконанню.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18 грудня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_3 , заінтересована особа - Деснянський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання такими, що не підлягають виконанню виконавчі листи.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи містяться копії виконавчих листів від 02 листопада 2015 року, видані у справі № 2-3802/2013, однак в матеріалах справи відсутні відомості про те, що вказані виконавчі листи видавалися стягувачу ОСОБА_4 . Також, даний факт підтверджується в ухвалі Деснянського районного суду міста Києва від 27 липня 2017 року, де зазначено, що судом проведено перевірку дати отримання позивачем виконавчих листів, оглянуто журнали обліку виконавчих документів, виданих судом по цивільним (адміністративним) справам за період часу з 2013 до 2015 роки та встановлено, що запис про отримання ОСОБА_4 спірних виконавчих листів відсутній. ОСОБА_5 в судовому засіданні також не заперечував з приводу відсутності відомостей щодо отримання ОСОБА_4 виконавчих листів, датованих 02 листопада 2015 року. Судом також досліджено виконавчі провадження від 19 грудня 2018 року № 57937024, від 30 січня 2019 року № 58217328, від 29 листопада 2019 року № 60725456, від 29 листопада 2019 року № 60725666, що відкриті з виконання виконавчих листів у справі № 754/9980/13-ц, виданих стягувачу ОСОБА_4 Деснянським районним судом міста Києва 25 січня 2018 року, з яких вбачається, що вказані вище виконавчі провадження є закінченими у зв`язку з повним виконанням рішення суду.

З аналізу вищенаведених обставин, судом не встановлено підстав для визнання виконавчих листів, виданих Деснянським районним судом міста Києва 25 січня 2018 року, такими, що не підлягають виконанню, оскільки заявником не доведено, а судом не встановлено, що спірні виконавчі листи видані стягувачу помилково.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Встановлено, що рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 16 грудня 2013 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 30 313,00 грн заподіяної йому матеріальної шкоди та 5 000,00 грн заподіяної йому моральної шкоди. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено (т. 2, а.с. 44-46).

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 21 травня 2014 року рішення Деснянського районного суду міста Києва від 16 грудня 2013 року залишено без змін (т. 2, а.с. 219-220).

13 листопада 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду першої інстанції із заявою про внесення виправлень у виконавчі листи та поновлення пропущеного строку для пред`явлення до виконання виконавчих листів № 2-3802/13, виданих на виконання рішення Деснянського районного суду міста Києва від 16 грудня 2013 року по цивільній справі за його позовними вимогами до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок залиття.

Заява мотивована тим, що після набрання законної сили рішенням суду на його виконання видано виконавчі листи, які були направлені до виконавчої служби, проте державним виконавцем відмовлено у відкритті виконавчого провадження у зв`язку з тим, що у зазначених виконавчих документах відсутні ідентифікаційні номери боржників. Крім того, строк на пред`явлення до виконання виконавчих листів було пропущено з поважних причин, зокрема, справа тривалий час перебувала на розгляді у судах апеляційної та касаційної інстанцій.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 27 липня 2017 року заяву ОСОБА_4 задоволено. Внесено виправлення у виконавчі листи № 2-3802/2013 року, видані Деснянським районним судом міста Києва на виконання рішення суду від 16 грудня 2013 року по указаній цивільній справі, поновлено ОСОБА_4 пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчих листів № 2-3802/2013 року по справі № 2-3802/13 на виконання рішення Деснянського районного суду міста Києва від 16 грудня 2013 року у вказаній цивільній справі.

Ухвала суду мотивована тим, що стягувач пропустив строк пред`явлення виконавчого листа до виконання з об`єктивних причин, які є поважними, тому існують законні підстави для поновлення пропущеного строку.

Крім того, судом проведено перевірку дати отримання позивачем виконавчих листів, оглянуто журнали обліку виконавчих документів, виданих судом по цивільним (адміністративним) справам за період часу з 2013 до 2015 роки та встановлено, що запис про отримання ОСОБА_4 спірних виконавчих листів відсутній.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 23 серпня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 27 липня 2017 року - без змін.

24 липня 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою про виправлення описки у виконавчих листах від 25 січня 2018 року, виданих Деснянським районним судом міста Києва, а саме, в даних виконавчих листах не було зазначено дату народження відповідачів, що є обов`язковою вимогою відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження». Враховуючи вищевикладене, просив внести відповідні виправлення до виконавчих листів.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2018 року було задоволено заяву ОСОБА_4 та внесено виправлення до виконавчих листів по справі № 754/9980/13-ц. а саме, зазначено дату народження боржників ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 .

Постановою Київського апеляційного суду від 11 лютого 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково. Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2018 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 10 травня 2019 року заяву ОСОБА_4 про виправлення описки у виконавчих листах по цивільній справі за позовними вимогами ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди, спричиненої внаслідок залиття - задоволено, внесено виправлення у виконавчі листи по справі № 754/9980/13-ц (провадження № 2/754/3802/13), видані Деснянським районним судом міста Києва 25 січня 2018 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди, спричиненої внаслідок залиття, зазначивши дату народження боржників: ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 .

Згідно наданих Деснянським відділом державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) завірених належним чином копій матеріалів виконавчого провадження, виконавчі провадження від 19 грудня 2018 року № 57937024, від 30 січня 2019 року № 58217328, від 29 листопада 2019 року № 60725456, від 29 листопада 2019 року № 60725666, що відкриті з виконання виконавчих листів у справі № 754/9980/13-ц, виданих стягувачу ОСОБА_4 Деснянським районним судом міста Києва 25 січня 2018 року, вказані вище виконавчі провадження є закінченими у зв`язку з повним виконанням рішення суду.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заявником не доведено, що спірні виконавчі листи видані стягувачу помилково, оскільки, для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16 січня 2018 року у справі № 61-1592св 17.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що в ухвалі про поновлення строку пред`явлення виконавчих листів до виконання не встановлено строк, на який ОСОБА_4 поновлено строк подання виконавчих виданих у 2015 році до виконання, то в цій частині колегія суддів вважає зазначити, що ухвала Деснянського районного суду 27 липня 2017 року про внесення виправлень у виконавчих листах набрала законної сили. Наразі судом апеляційної інстанції переглядається ухвалу суду про відмову в задоволенні заяви про визнання виконавчих листів таким, що не підлягають виконанню, а не ухвала суду про внесення виправлень у виконавчих листах та поновлення строку пред`явлення виконавчих листів до виконання.

Крім того, строки пред`явлення виконавчих документів до виконання, визначені у статті 12 Закону України «Про виконавче провадження».

Аргументи апеляційної скарги не спростовують висновок суду першої інстанції, а зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до незгоди з висновком суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати мотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, серед іншого, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях з огляду на приписи законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок, що випливає зі статті 6 Конвенції, з мотивування може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

У § 30 рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» ЄСПЛ зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належно зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дав відповідь на всі аргументи і доводи учасників справи, які мають важливе юридичне значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, Київський апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних по суті висновків суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду м.Києва від 06 липня 2021 року - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.

Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій немає.

Керуючись ст.ст.259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником за довіреністю ОСОБА_2 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 06 липня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна