Справа №: 398/2328/17
провадження №: 2/398/20/21
РІШЕННЯ

Іменем України

"25" жовтня 2021 р.

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

судді - Нероди Л.М.,

за участі секретаря - Шаповал І.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №398/2328/17 за позовною заявою ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Олександрійської міської ради Кіровоградської області про визнання права власності, -

учасники справи: представник позивача адвоката Летюка І.І.,

ВСТАНОВИВ:

ВИМОГИ ПОЗИВАЧА

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Виконавчого комітету Олександрійської міської ради Кіровоградської області про визнання за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА

20 грудня 1973 року виконавчим комітетом міської ради трудящих міста Олександрії було видано ордер №3152 серії 3629, ОСОБА_2 , сім`я якої складається з 2 чоловік, на право заняття 2 кімн., загальною площею 32,4 кв.м, в квартирі АДРЕСА_1 . Ордер було видано на підставі рішення виконкому Олександрійської Ради депутатів трудящих від 15 листопада 1973 року №645. До складу сім`ї входив батько позивача, ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_2 померла бабуся позивача ОСОБА_2 , про що в книзі реєстрації про смерть зроблено відповідний запис за №571 від 26.10.1977 року. 03.11.1977 року між батьком позивача, ОСОБА_3 та житлово-комунальною конторою комбіната « ІНФОРМАЦІЯ_3 » було укладено типовий договір найма житлового приміщення в будинку МУП УРСР ЖКК Комбіната «Олександріяуголь». 10 липня 1982 року був зареєстрований шлюб між її батьками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . 25 листопада 1982 року її матір була зареєстрована по місцю проживання свого чоловіка ОСОБА_3 по АДРЕСА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_4 народилась позивач та також була зареєстрована по місцю проживання батька по АДРЕСА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_5 народився брат позивача ОСОБА_5 , який також був зареєстрований за місцем проживання батька. В 1998 році її мати пішла від батька, забравши її та брата в с. Власівка Світловодського району. Оскільки вони з братом були неповнолітніми, з реєстраційного обліку їх зняла мати та зареєструвала в с. Власівка. 15.11.2001 року рішенням Світловодського міського суду Кіровоградської області шлюб між батьками був розірваний. 04.03.2011 року її батько дав згоду на постановку на реєстраційний облік та постійне місце проживання її в квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , в якій він проживав по договору найму житлового приміщення від 03.11.1977 року на підставі ордеру №3152, виданого 20.12.1973 року виконавчим комітетом міської ради депутатів м. Олександрії. Також, цією заявою надав згоду на подачу документів в органи приватизації та оформлення приватизації та права власності на вищезазначену квартиру. ІНФОРМАЦІЯ_6 її батько помер. Відповідно до довідки КП «Житлогосп» №2070 від 06.06.2017 року в квартирі АДРЕСА_1 були зареєстровані з 25.11.1982 року по 01.07.1998 року, ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 . Позивач не по своїй волі не встигла реалізувати волю батька, а саме оформити право власності на вищевказану квартиру. Вважає, що має повне право бути власником квартири АДРЕСА_1 .

06.10.2017 року позивачем подано пояснення до позову, відповідно до яких вона зазначила, що відповідно до ч. 2 ст. 166 ЖК України у разі смерті наймача або втрати ним права на належне приміщення права і обов`язки за договором найму здійснюють члени його сім`ї. Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належить дружина наймача, їх діти та батьки. Згідно п. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача займаних квартир здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири. Вважає, що має повне право бути власником квартири АДРЕСА_1 .

Позивач чи його представник в судове засідання не з`явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, на позовних вимогах наполягають.

ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧІВ

22 серпня 2017 року представником відповідача надано заперечення на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі виходячи з наступного. Відповідач вважає, що позивачем невірно обраний спосіб захисту спадкових справ. Позивач просить визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 , тоді як з урахуванням характеру і змісту цивільних прав випливає, що спадкодавець ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_2 мав лише право користування вказаною вище квартирою. А тому, позивач не може успадкувати право власності на вищезазначену квартиру після смерті батька, оскільки останній не мав права власності на спадкову квартиру і тому вказане право не входить до предмету спадкування. Позивач посилається на норму ст.. 392 ЦК України, як на підставу позову, хоча не вона може бути застосована до спірних правовідносин, оскільки позивач не була і не є власником спірного майна і не втратила документи, який підтверджував би її право власності на вищевказану квартиру, а також не надала доказів того, що відповідач оспорює її право власності на вказане нерухоме майно. Крім того, позивачем не надано доказів того, що вона прийняла спадщину після смерті свого батька. Крім того, для підтвердження неможливості оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку, позивач мала б подати постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі їй свідоцтва про право на спадщину згідно п. 4.14, п. 4.15, п. 4.20 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ 22.02.2012 року №296/5, зареєстрованого в МЮУ 22.02.2012 року за №282/20595. Однак такого доказу як постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії до матеріалів позовної заяви позивач не надала.

Представник відповідача - Олександрійської міської ради Кіровоградської області, належно повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду заяву, у якій просив розгляд справи провести за його відсутності.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ

Ухвалою судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17.07.2017 року відкрито провадження в справі та призначено судове засідання.

Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08.06.2018 року у справі призначено судову будівельно-технічну експертизу провадження у справі зупинено.

Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10.08.2021 року провадження у справі поновлено, призначено справу до судового розгляду.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

20.12.1973 року Виконавчим комітетом міської Ради депутатів трудящих м. Олександрії, ОСОБА_2 виданий ордеру №3152 серії 3629 на заняття двокімнатної квартири АДРЕСА_3 . Склад сім`ї складається з двох чоловік. Ордер виданий на підставі рішення Олександрійського виконкому Ради депутатів трудящих від 15.11.1973 року №645.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 26.10.1977р., ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Згідно паспорту житлового приміщення квартири АДРЕСА_1 , загальна площа приміщення 32,4 кв.м, в тому числі кімната №1 15,0кв.м, кімната №2 17,4 кв.м, кухня 15,0кв.м, коридор 3,1 кв.м. Квартира введена в експлуатацію 1949 року.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 11.10.1971 року батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , є ОСОБА_8 та ОСОБА_2 .

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 08.07.1983 року батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , є ОСОБА_3 та ОСОБА_7 .

08 жовтня 2005 року ОСОБА_9 уклав шлюб з ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 від 08.10.2005 року. Прізвище дружини після укладення шлюбу ОСОБА_5 .

Рішенням Світловодського міського суду Кіровоградської області від 13.11.2001 року було розірвано шлюб між ОСОБА_3 , 1958 року народження та ОСОБА_4 , 1962 року народження, зареєстрований 10 липня 1982 року Олександрійським міським РАГС Кіровоградської області, актовий запис 405.

Згідно заяви ОСОБА_3 , посвідченої нотаріусом Світловодського міського нотаріального округу Бабенко В.М. 04.03.2011 року та зареєстрованої в реєстрі за №1132, ОСОБА_3 надав згоду на постановку на реєстраційний облік та постійне проживання його доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , в квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , в якій він проживає по договору найму житлового приміщення від 03.11.1977 року на підставі ордеру №3152, виданого 20.12.1973 року виконавчим комітетом міської Ради депутатів м. Олександрія. Також цією заявою надав згоду на подачу документів в органи приватизації та оформлення приватизації та права власності на вище зазначену квартиру.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 від 13.06.2017р., ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Згідно довідки №2070 від 06.06.2017 року виданої КП «Житлогосп», в період з 25.11.1982 року по 01.07.1998 року в квартирі АДРЕСА_1 були зареєстровані ОСОБА_5 , 1983 р.н., ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , 1995 р.н..

Відповідно до повідомлення про неможливість проведення судової експертизи №14 від 27.08.2018 року, встановлено, що ініціатором проведення експертизи не задоволено клопотання експерта про надання технічного паспорту КООБТІ, правовстановлюючої документації на об`єкт дослідження, а саме квартири АДРЕСА_1 , тому у експерта немає достатньої вихідної інформації, необхідної для проведення дорученої експертизи, що унеможливлює її проведення.

ОЦІНКА СУДУ

20 грудня 1973 року виконавчим комітетом міської ради трудящих міста Олександрії було видано ордер №3152 серії 3629, ОСОБА_2 , сім`я якої складається з 2 чоловік, на право заняття 2 кімн., загальною площею 32,4 кв.м, в квартирі АДРЕСА_1 . Ордер було видано на підставі рішення виконкому Олександрійської Ради депутатів трудящих від 15 листопада 1973 року №645. До складу сім`ї входив батько позивача, ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла бабуся позивача ОСОБА_2 , про що в книзі реєстрації про смерть зроблено відповідний запис за №571 від 26.10.1977 року.

Згідно довідки №2070 від 06.06.2017 року виданої КП «Житлогосп», в період з 25.11.1982 року по 01.07.1998 року в квартирі АДРЕСА_1 були зареєстровані ОСОБА_5 , 1983 р.н., ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , 1995 р.н..

Згідно заяви ОСОБА_3 , посвідченої нотаріусом Світловодського міського нотаріального округу Бабенко В.М. 04.03.2011 року та зареєстрованої в реєстрі за №1132, ОСОБА_3 надав згоду на постановку на реєстраційний облік та постійне проживання його доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , в квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , в якій він проживає по договору найму житлового приміщення від 03.11.1977 року на підставі ордеру №3152, виданого 20.12.1973 року виконавчим комітетом міської Ради депутатів м. Олександрія. Також цією заявою надав згоду на подачу документів в органи приватизації та оформлення приватизації та права власності на вище зазначену квартиру.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 від 13.06.2017р., ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_7 .

ОСОБА_3 за життя не розпочав процедуру приватизації квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Крім того позивачем не надано доказів в підтвердження того, що ОСОБА_3 був зареєстрований за вищевказаною адресою. А також, згідно довідки КП «Житлогосп» №2070 від 06.06.2017 року, позивач була зареєстрована за даною адресою лише в період з 25.11.1982 року по 01.07.1998 року.

Матеріали справи не містять доказів подання позивачем, або її померлим батьком до Олександрійської міської ради встановлено зразку заяви та необхідних документів, а також доказів того, що отримавши належно оформлені документи органи приватизації відмовили у вирішенні питання про приватизацію житла.

За таких обставин одне лише посилання на ст.. 392 ЦК України, на яку вказує позивач у позовній заяві, не є достатньою підставою для набуття ним права власності.

НОРМИ ПРАВА

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Належними доказами в розумінні ст.77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.1 ст. 58 ЖК Української РСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Так, ст. 1216 ЦК України визначає спадкування, як перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 вказаного Кодексу, тобто шести місяців з часу відкриття спадщини, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, а відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян. Вказаним законом встановлені умови та порядок набуття громадянами права власності на квартири, які перебувають у державному (комунальному) житловому фонді.

Згідно ст. 2 Закону до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 8 Закону та п. 4 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженим наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 16.12.2009р. (надалі Положення) приватизація державного житлового фонду здійснюється, зокрема, органами місцевого самоврядування. Передача квартир здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири. Передача квартир у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

У п. 17-18 Положення вказано, що громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви, та подає, зокрема, оформлену заяву на приватизацію квартири; копію документа, що посвідчує особу; технічний паспорт на квартиру; довідку про склад сім`ї та займані приміщення; копію ордера про надання жилої площі; документ, що підтверджує невикористання ним житлових: чеків для приватизації державного житлового фонду. Прийняті документи реєструються органом приватизації в окремому журналі.

У постанові від 11 грудня 2013 року справа №6-121 цсі 3 Верховний Суд України зазначив, що у разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію займаної ним квартири, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, але після збігу встановленого частиною третьої статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» строку, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру.

Згідно зі ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Статтями 1,3,5, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що незалежно від розміру загальної площі безоплатно передаються у власність громадян займані ними однокімнатні квартири. Приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність. Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом.

Відповідно до ч.5 п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено, що у разі не передання квартири (будинку) у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири наймачеві у власність наймачеві.

Компетенція і порядок утворення органів приватизації передбаченіпостановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572 «Про механізм впровадження Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Вказаними законодавчими актами визначена відповідна процедура здійснення передачі квартир державного та комунального житлового фонду у власність громадян, яка здійснюється лише уповноваженими на те органами.

Окрім того, відповідно до наведених вище нормативно-правових актів, якими врегульовано порядок приватизації державного житлового фонду, особа, яка бажає скористатись таким правом, звертається до відповідного органу із заявою, до якої додає необхідні документи, а цей орган приймає відповідне рішення, яке у разі незгоди з ним заявника може бути предметом оскарження в суді.

Спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) державного житлового фонду хоча й вирішуються судом, однак належним способом захисту у разі порушення такого права є не визнання права власності на квартиру, а визнання безпідставною відмови органу приватизації передати у приватну власність квартиру з державногожитлового фонду з покладенням обов`язку на останнього оформити приватизацію житлового приміщення.

Саме такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 12.03.2020року у справі №483/731/19, який суд у відповідності до ч.4 ст.263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, що відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 15 ЦК України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Розглядаючи спір суд повинен з`ясувати усі обставини справи відповідно до обґрунтування позову, зміст позовних вимог та зв`язок між обґрунтуванням, вимогою та вибраним способом захисту.

Звертаючись з позовом про визнання права власності на спірну квартиру позивач посилався на ст.392 ЦК України.

Отже, зазначена норма права застосовується лише щодо власника майна, а позивач не є власником спірної квартири.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач у спірних правовідносинах обрав невірний спосіб захисту порушеного прав внаслідок чого у задоволення позову має бути відмовлено саме з цих підстав.

Судові витрати слід залишити по фактично понесеним за позивачем.

Керуючись ст. ст.4,5,10-13,18,76-81,83,141,258,264,265,273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Олександрійської міської ради Кіровоградської області про визнання права власності відмовити у повному обсязі.

Судові витрати залишити по фактично понесеним.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку та подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 25 жовтня 2021 року.

Учасники справи:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , РОНКПП: НОМЕР_6 , адреса проживання: АДРЕСА_4 .

Виконавчий комітет Олександрійської міської ради Кіровоградської області, , адреса місця знаходження: м. Олександрія Кіровоградської області, проспект Соборний, 59.

СУДДЯ: Л.М. НЕРОДА