Номер провадження: 22-ц/813/6549/21
Номер справи місцевого суду: 509/5464/18
Головуючий у першій інстанції Кириченко П.Л.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2021 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 509/5464/18

Номер провадження: 22-ц/813/6549/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Князюка О.В., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання Рибачук О.І.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по виплаті аліментів на утримання дитини та стягнення пені за прострочення сплати аліментів на утримання дитини, за апеляційною скаргою адвоката Гриценка Віталія Євгеновича, діючого від імені ОСОБА_2 , на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Кириченко П.Л. 27 листопада 2020 року,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 : 1) заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини в сумі 9 915,25 грн.; 2) пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 7 277,57 гривень.

ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що відповідно до рішення Овідіопольського районного суду Одеської від 09.07.2012 року відповідач зобов`язаний виплачувати на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Проте, відповідач аліменти не сплачує. В результаті чого станом на 01.11.2018 року має заборгованість по їх сплаті в сумі 9 915,25 гривень. Тому, позивачка просить суд стягнути з відповідача дану заборгованість та відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України стягнути пеню за прострочення сплати аліментів за період з 15.05.2012 року по 01.11.2018 року в сумі 7 277,57 гривень (а. с. 1 4).

2.2 Позиція відповідача в суді першої інстанції

Відповідач правом на подачу відзиву в суді першої інстанції не скористався. Відзив на позов не надійшов.

2.3 Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 листопада 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягунто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 7 277 грн. 57 коп.. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі - 704 грн. 80 коп..

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки відповідним відділом державної виконавчої служби проводиться стягнення аліментів, в тому числі і заборгованості по аліментам, яка визначена державним виконавцем, задоволення вимог у вказаній частині призведе до фактичного подвійного стягнення заборгованості по аліментам. При визначенні розміру неустойки за прострочення сплати аліментів, суд погодився з виданим Овідіопольським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області розрахунком заборгованості по аліментам від 21.11.2018 року (а. с. 68 - 72).

2.4 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Адвокат Гриценко В.Є., діючий від імені ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі - 448 грн. 57 коп..

2.5 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення в оскаржений частині ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт посилається на те, що: 1) судом першої інстанції при визначенні розміру неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 15.05.2012 року по 01.11.2018 року було враховано перерахунок заборгованості по аліментам від 21.11.2018 року. Однак, у вказаному розрахунку містяться технічні помилки щодо сплачених сум. Не було враховано деякі суми, які були сплачені відповідачем (а. с. 77 - 81).

Виходячи зі змісту доводів та вимог апеляційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції оскаржується тільки в частині визначення розміру неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

2.6 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16.02.2021 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 було залишено без руху (а. с. 96 - 96 зворотна сторона).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 26.02.2021 року відкрито апеляційне провадження (а. с. 105 106).

Відповідно до відомостей, які містяться в матеріалах справи 25.03.2021 року ОСОБА_2 отримав копію ухвали про відкриття апеляційного провадження (а. с. 108).

11.03.2021 року ОСОБА_1 отримала копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку, та копію апеляційної скарги (а. с. 109). Правом на подачу відзиву позивачка не скористалась. Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 08.04.2021 року закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) її учасників (а. с. 110).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 25.05.2021 року справу призначено до розгляду в судовому засіданні апеляційної інстанції в порядку загального позовного провадження (а. с. 111 - 111 зворотна сторона).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 24.06.2021 року витребувано з Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області перерозрахунок заборгованості по аліментам за виконавчим листом ВП №33609924 за період - з 15.05.2012 року по 22.11.2018 року із зазначенням дати здійснення відповідних платежів здійсненого боржником ОСОБА_2 та належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження № 33609924 (а.с.119 122).

08.10.2021 року на адресу Одеського апеляційного суду надійшли засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження №33609924 та перерозрахунок за період з 15.05.2012 року по 22.11.2018 року (а. с. 139 166).

У судовому засіданні ОСОБА_2 та його адвокат Гриценко В.Є. підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити. Рішення суду змінити в частині стягнення неустойки (пені ) по аліментам.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності її інших учасників, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її інших учасників.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши поясненняучасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката Гриценка В.Є., діючого від імені ОСОБА_2 , підлягає частковому задоволенню.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 17 серпня 2011 року перебували в зареєстрованому шлюбі (а. с. 11).

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 07.05.2013 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а. с. 9).

В період шлюбу у сторін народилася донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 12).

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 09.07.2012 року з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання спільної дитини в розмірі ј частини доходу батька щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.05.2012 року і до досягнення дитиною повноліття (а. с. 10).

На виконання зазначеного рішення суду видано виконавчий лист, який на даний час перебуває на примусовому виконанні в Овідіопольському районному відділі державної виконавчої служби, ВП №33609924 (а. с. 13).

Проте, відповідач аліменти у повному обсязі та своєчасно не сплачує, в результаті чого станом на 01.11.2018 року має заборгованість по їх сплаті в сумі 9 915,25 гривень, що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментам, виданим Овідіопольським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області 21.11.2018 року (а. с. 15 - 16).

Відповідно до розрахунку заборгованості від 22.09.2021 року, складеного державним виконавцем Овідіопольського районного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області Гайдученко В.О. при примусовому виконанні виконавчого листа по справі №1521/2387, заборгованість ОСОБА_2 по аліментам станом на 01.11.2018 року складає 1 470,25 грн.. Відомостей про оскарження вказаного розрахунку матеріали справи не містять.

3.3 Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги. Доводи, за якими суд апеляційної інстанції не погодився з висновками суду першої інстанції. Мотиви частково прийняття аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст. 196 Сімейного кодексу України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що підлягає стягненню неустойка (пеня) за затримку сплати аліментів у розмірі 7 277,57 грн..

3.4 Мотиви прийняття аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Можна зробити висновок, що обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині четвертій статті 155 СК України.

Крім того, відповідно до Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

Цей припис підтверджує довід про підвищений захист прав дитини.

У статті 179 СК України послідовно зазначається, що аліменти призначені для утримання дитини і не можуть бути використані не за цільовим призначенням.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, тому суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня їх фактичної сплати чи до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Відповідно до правової позиції викладеної у Постанові ВС від 3 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц, а саме у разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць із дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Частиною 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Ухвалюючи рішення суду, суд першої інстанції прийняв до уваги розрахунок державного виконавця станом на 21.11.2018 року, яким встановлено заборгованість по аліментам у розмірі 9 915,25 грн..

Так, відповідно до розрахунку заборгованості, складеного державним виконавцем Овідіопольського районного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області Єруслановою О.О. при примусовому виконанні виконавчого листа по справі №1521/2387, заборгованість ОСОБА_2 по аліментам станом на 01.11.2018 року складає 9 915,25 грн..

У вказаному розрахунку державного виконавця Овідіопольського районного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області Єруслановою О.О. зазначено, що боржник надав квитанції про сплату аліментів на загальну суму у розмірі 65 789,22 грн..

Разом з тим, відповідно до останнього розрахунку заборгованості від 22.09.2021 року складеного державним виконавцем Овідіопольського районного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області Гайдученко В.О. при примусовому виконанні виконавчого листа по справі №1521/2387, наданого апеляційному суду на виконання вимог ухвали про його витребування, заборгованість ОСОБА_2 по аліментам станом на 01.11.2018 року складає 1470,25 грн..

У вказаному розрахунку державного виконавця Овідіопольського районного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області Гайдученко В.О. зазначено, що боржник надав квитанції про сплату аліментів на загальну суму у розмірі 74 234,22 грн..

Отже, судом першої інстанції було враховано перерозрахунок заборгованості зі сплати аліментів, який не містив суми сплачених боржником аліментів, без зазначення дати проведення відповідних платежів, та невірно здійснено розрахунок пені.

Колегія суддів приходить до висновку, що позивачкою здійснено розрахунок пені без урахування усіх сплачених відповідачем аліментів та без дотримання відповідної формули нарахування пені. Отже, виходячи з наданого розрахунку заборгованості та врахуванням переплат здійснених з листопада 2012 року по травень 2017 року, які покривали суми недоплачених аліментів, пеня обраховується за наступні місяці, в яких виникала заборгованість з сплати аліментів:

- травень 2012 року 266,08 грн х 105 х 1% = 279,38 грн.;

- червень 2012 року 515,75 грн. х 75 х 1% = 386,81 грн.;

- липень 2012 року 515,75 грн. х 44 х 1% = 226,93 грн.;

- жовтень 2012 року 565 грн. х 68 х 1% = 384,20 грн.;

- липень 2017 року (1529,25 грн. - 1000 грн.) = 529,25 грн. х 32 х 1% = 169,36 грн.;

- серпень 2017 року (1529,25 грн. - 1000 грн.) = 529,25 грн. х 28 х 1% = 148,19 грн.;

- вересень 2017 року (1529,25 грн. 1000 грн.) = 529,25 грн. х 35 х 1% = 185,23 грн.;

- жовтень 2017 року (1529,25 грн. - 1000 грн.) = 529,25 грн. х 28 х 1% = 148,19 грн.;

- листопад 2017 року (1529,25 грн. - 1000 грн.) = 529,25 грн. х 28 х 1%= 148,19 грн.;

- грудень 2017 року (1529,25 грн. -1000 грн.) = 529,25 грн. х 31 х 1%= 164,06 грн.;

- січень 2018 року (1529,25 грн. - 1000 грн.) = 529,25 грн. х 38 х 1%=201,11 грн.;

- лютий 2018 року (1529,25 грн. - 1000 грн.) = 529,25 грн. х 26 х 1% = 137,60 грн.;

- березень 2018 року (1529,25 грн. - 1000 грн.) = 529,25 грн. х 44 х 1% = 672,87 грн.;

Підсумовуючи вищевикладені суми, загальна сума неустойки (пені) за період з 15.05.2012 року по 01.11.2018 року складає 3 400,31 грн..

Однак, враховуючи встановлені статтею 196 Сімейного кодексу України обмеження щодо не перевищення суми неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів 100 % заборгованості та виходячи із суми встановленої заборгованості, що складає 1 470,25 грн., то сума неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів не може становити не більше основної суми заборгованості.

Великою Палатою Верховного суду 03 квітня 2019 року розглянуто аналогічну за суттю справу № 333/6020/16 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів.

Аналогічно вирішено питання у постанові Великої Палати Верховного суду 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів.

Враховуючи сплату аліментів та з урахуванням того, що ОСОБА_2 у період з 28.08.2012 року по 22.11.2018 року здійснено сплату заборгованості по аліментам у загальному розмірі 74 234,22 грн., виходячи із загальних засад справедливості та розумності регулювання сімейних відносин, передбачених ст. 7 СК України, колегія суддів вважає, що на підставі ч. 2 ст. 196 СК України розмір заявленої позивачем до стягнення неустойки підлягає зменшенню до остаточного розміру 1 470,25 грн., які необхідно стягнути з відповідача на користь позивачки.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника, але слід зазначити, що позивач також повинен довести обставини на які він посилається.

Отже, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо врахування наданого позивачем розрахунку, яким керувався суд першої інстанції при ухваленні рішення, оскільки виходячи з вказаного розрахунку суд позбавлений можливості визначити розмір неустойки за конкретно прострочені періоди по сплаті аліментів.

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги адвоката Гриценка Віталія Євгеновича, діючого від імені ОСОБА_2 , є частково доведеними, а тому вона підлягає частковому задоволенню.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 2, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги змінює судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права призвело до помилкового визначення розміру неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини, які необхідно стягнути з відповідача на користь позивачки, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції необхідно змінити в частині визначення розміру неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів за вищевказаного обґрунтування.

3.6 Дата ухвалення постанови, порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Гриценка Віталія Євгеновича, діючого від імені ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 листопада 2020 рокув частині стягнення пені за прострочення сплати аліментів на утримання дитини - змінити.

Викласти абзац другий резолютивної частини рішення в наступній редакції:

«Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1 470 (одна тисяча чотириста сімдесят) грн. 25 коп.».

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 26 жовтня 2021 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді О. В. Князюк

С. О. Погорєлова