КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №359/4313/21 Головуючий у І інстанції -Чирка С.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Гуля В.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.,

за участю секретаря Линок В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 , заінтересована особа - ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису,-

встановив:

В травні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаною заявою та посилається на те, що ОСОБА_1 створює ситуації, результатом яких є агресивна провокація заявника з метою підштовхування його до вчинення щодо ОСОБА_1 протиправних дій. Крім цього, ОСОБА_2 зазначає, що 03.03.2021 року з боку ОСОБА_1 він отримав психологічний стрес, а також фізичні ушкодження.

Тому ОСОБА_2 просить суд видати обмежувальний припис щодо ОСОБА_1 та вжити такі заходи тимчасового обмеження її прав: заборонити ОСОБА_1 перебувати в місці можливого спільного перебування з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_1 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_2 контактувати з ним через інші засоби зв`язку особисто.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 травня 2021 року ОСОБА_2 , заінтересована особа - ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису задоволено частково.

Видано обмежувальний припис щодо ОСОБА_1 строком на шість місяців та вжито до неї заходи тимчасового обмеження її прав у виді: заборони ОСОБА_1 спілкуватись з ОСОБА_2 , вести з ним листування, телефонні переговори або контактувати з ним через інші засоби зв`язку особисто. У задоволенні заяви в частині інших вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати і в заявлених вимог відмовити за відсутності для цього правових підстав.

У відзиві заявник зазначає, що обставини встановлені рішенням суду апелянтом не спростовуються доказами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_4 . Його батьком був записаний ОСОБА_2 , а матір`ю - ОСОБА_1 . Дана обставина підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.43).

В матеріалах цивільної справи містяться довідки, розрахункові акти та листок непрацездатності заявника, з яких вбачається, що ОСОБА_2 звертався до медичного центру «Добробут - Поліклініка» в період з 04.03.2021 року по 18.03.2021 року (а.с.15-27, 34-42) та перебував на огляді у лікарів невролога, офтальмолога, кардіолога.

З висновку лікаря невролога від 04.03.2021 року (а.с.23-2) вбачається, що ОСОБА_2 встановлений діагноз струс головного мозку, забій лівої параорбітальної зони та скроневої ділянки ліворуч, після травматична невропатія першої гілки трійчастого нерву ліворуч.

З висновку експертного обстеження №32 від 04 березня 2021 року вбачається, що зі слів ОСОБА_2 стало відомо, що 03.03.2021 року близько 11 години виник конфлікт з колишньою дружиною, в ході якого дружина нанесла удар в обличчя ОСОБА_2 . При судово-медичному обстеженні у ОСОБА_2 виявлено садно на обличчі ліворуч, лівіше зовнішнього кута лівого ока, садна на правій кисті, скол нігтьової фаланги 1 пальця правої кисті.

Встановивши вказані обставини, суд вважав, що вказаний висновок експерта перебуває у логічному зв`язку з обставинами переглянутими на відеозаписі від 03.03.2021 року, що міститься на DVD-диску, тому вважав, що існують ризики того, що ОСОБА_1 продавжуватиме вчиняти домашнє насильство фізичного і психологічного характеру і з метою припинення такої негативної поведінки заінтересованої особи допустимо видати обмежувальний припис щодо ОСОБА_1 строком на шість місяців та вжити до неї заходи тимчасового обмеження її прав у виді заборони їй спілкуватися з ОСОБА_2 , вести з ним листування, телефонні перегороди або контактувати з ним через інші засоби зв`язку особисто.

В іншій частині заявлених вимог відмовив з тих підстав, що ОСОБА_1 є власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Проте такий висновок суду не в повній мірі відповідає обставинам справи та вимогам закону виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків.

Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановлено, що у порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України заявник не надав суду належних й допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення ОСОБА_1 фізичного та психологічного насильства відносно нього, а також ризиків настання насильства у майбутньому.

Звертаючись до суду із цією заявою, на підтвердження своїх вимог заявник посилався на висновок експертного обстеження №32 від 04 березня 2021 року, проте у справі відсутності докази про те, що тілесні ушкодження завдані саме ОСОБА_1 та відсутній причинно-наслідковий зв`язок із зазначеними наслідками.

Обставини, на які посилається заявник, щодо завдання тілесних ушкоджень не підтверджується також і відеозаписом від 03.03.2021 року, що міститься на DVD-диску.

Сам факт звернення заявника до органів поліції та факт внесення відомостей про кримінальне провадження до ЄРДР щодо вчинення домашнього насильства без належних та допустимих доказів, що підтверджують такі дії, не є достатнім підтвердженням вчинення такого насильства та застосування судом до кривдника спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству.

Встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 існують сварки і непорозуміння у користуванні будинком за адресою: АДРЕСА_1 , одноособовим власником якого є ОСОБА_1 і саме за вказаною адресою обґрунтовуються у цій заяві події.

Постановою Київського апеляційного суду від 27 травня 20121 року за заявою ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису було заборонено ОСОБА_2 чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

Факт сварок і непорозумінь між подружжям на побутовому ґрунті свідчить про наявність конфлікту між колишнім подружжям та не підтверджує факту вчинення заінтересованою особою домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом спеціальних заходів.

За таких обставин, коли надані докази не містять об`єктивних даних про вчинення ОСОБА_1 , передбачених статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», які б могли бути кваліфіковані як домашнє насильство, заява ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису є безпідставною.

Рішенням суду першої інстанції видано обмежувальний припис щодо ОСОБА_1 строком на шість місяців та вжито до неї заходи тимчасового обмеження її прав у виді: заборони ОСОБА_1 спілкуватись з ОСОБА_2 , вести з ним листування, телефонні переговори або контактувати з ним через інші засоби зв`язку особисто.

Проте видача обмежувального припису є обов`язковою в разі доказово обґрунтованого постійного використання у безпосередньому спілкуванні або переписці з колишнім чоловіком/дружиною та дітьми погроз, у тому числі фізичною розправою, вживанням щодо них ненормативної лексики, образ та приниження, які кваліфікуються як домашнє насильство у формі психологічного насильства.

У даній справі і в цій частині докази відсутні.

Таким чином за відсутності доказово обґрунтованого постійного використання у безпосередньому спілкуванні або переписці з колишнім чоловіком/дружиною та дітьми погроз, у тому числі фізичною розправою, вживанням щодо них ненормативної лексики, образ та приниження, які кваліфікуються як домашнє насильство у формі психологічного насильства - заява ОСОБА_2 і в цій частині є безпідставною.

Виходячи з викладеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню повністю, оскільки у відмовленій судом частині зави відсутнє належне обґрунтування підстав для відмови у видачі обмежувального припису.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,376,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 травня 2021 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_2 , заінтересована особа- ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач В.В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

Я.С. Мельник