Справа № 202/7974/20
Провадження № 2/202/992/2021
РІШЕННЯ

Іменем України

19 жовтня 2021 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Мачуського О.М.

за участю секретаря судового засідання Ситника С.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідачів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро,в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про припинення права спільної власності, усунення перешкод та встановлення порядку користування квартирою,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач 31.12.2020 р. звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про припинення права спільної власності.

У позовній заяві позивач посилався на те, що сторонам на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1 . У зв`язку з тим, що сторони не підтримують стосунків, живуть окремо просив визначити частки у спільному майні.

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. від 28 січня 2021 року справу прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

02.03.2021 р. від відповідача ОСОБА_3 до канцелярії суду надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач заперечувала проти задоволення позовних вимог в повному обсязі та зазначила, що позивач 13 років не проживає в спірній квартирі та не приймає участі у її утриманні. Всі витрати на комунальні послуги, проведення ремонтних робіт Відповідачі здійснювали самі.

06.04.2021 р. представником позивача адвокатом Борсуком В.М. подано до суду заяву про збільшення позовних вимог. Так, позивач, окрім первинних вимог, просив суд також усунути перешкоди у користуванні ним спірної квартири шляхом вселення, а також встановити порядок користування спірною квартирою. Підставою для збільшення вимог позивачем зазначено те, що він як співвласник квартири АДРЕСА_1 має намір там мешкати, але відповідачі перешкоджають йому в цьому. Крім того, оскільки в добровільному порядку сторони не зможуть встановити порядок користування спільним майном, то визначити такий порядок повинен саме суд.

19.04.2021 р. Відповідач ОСОБА_3 подала до суду відзив на позов в частині нових вимог. Згідно відзиву, Відповідач зазначає про неможливість проживання позивача у спірній квартирі у зв`язку з сталими неприязними стосунками між ними, а також відсутності вільних кімнат для його поселення.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03.06.2021 р. підготовче провадження по справі було закрито, справу призначено до розгляду по суті.

У зв`язку з наданням Відповідачами документів про перепланування спірної квартири, Заявою від 26.08.2021 р. Позивач уточнив позовні вимоги в частині характеристик квартири та порядку її користування.

Представник позивача адвокат Борсук В.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, пояснив, що спірна квартира належить сторонам по справі на праві спільної сумісної власності. Оскільки квартира була приватизована, частки у ній є рівними. Позивач не може користуватись своєю власністю, оскільки Відповідачі чинять йому перешкоди. Отже, для захисту прав позивача необхідно визнати за ним частку у спільній власності, вселити його до спірної квартири та визначити порядок користування спірним житлом.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечували проти позовних вимог. Зазначили, що дійсно Позивач є номінальним власником частини спірної квартири. Разом з тим, оскільки він тривалий час не користувався квартирою, ними було зроблено ремонт, перепланування що призвело до поліпшення стану квартири. Таким чином Відповідачі вважають, що частка Позивача зменшилась до 15 % , та вони готові відшкодувати її розмір у грошовому еквіваленті. Сумісне проживання сторін є неможливим.

Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, доходить до наступного висновку.

Судом встановлено, та сторонами не заперечувалось, що відповідно до Свідоцтва про право власності від 20.05.1998 р. квартира АДРЕСА_2 була приватизована та на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Вказане право власності зареєстровано в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 136п за реєстраційним номером №134-258, що підтверджується відповіддю № 7684 від 20.07.2020 р.

За приписами статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).

Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Статтею 369 ЦК України передбачено, що власники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Враховуючи зазначене, позовні вимоги ОСОБА_1 про визначення часток у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 та припинення права спільної власності підлягають задоволенню.

Посилання Відповідачів на необхідності зменшення розміру частки Позивача є безпідставними з огляду на наступне.

Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як на підставу зменшення частки Позивача, Відповідачі зазначають, що протягом 13 років, що ОСОБА_1 не мешкав у спірній квартирі, ними були витрачені кошти на ремонт та зроблено перепланування. Відповідно до наданого кредитного договору № 003-03245-240907 від 24.09.2007 року ОСОБА_3 отримала 29780,03 грн. на придбання будівельних матеріалів.

Разом з тим, Відповідачами не доведено факту того, що використання вказаних матеріалів здійснювалось у спірній квартирі та призвело до значного збільшення її вартості.

Крім того, відповідно до акту від 20.02.2019 р. складеного сусідами квартири АДРЕСА_1 , Позивач не мешкає у спірній квартирі з 18.05.2008 р., а шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 згідно Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська було розірвано 25.09.2017 р.. Тобто на час закупівлі матеріалів у 2007 році сторони ( ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ) проживали разом у спірній квартирі та перебували у шлюбних відносинах.

З урахуванням наведеного в суду відсутні підстави для зміни рівності розмірів часток у спільній сумісній власності.

Щодо позовних вимог про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення, суд зазначає наступне.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

З аналізу вказаних положень закону можна дійти висновку, що власник може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що у спірній квартирі проживають Відповідачі, які перешкоджають користуватися йому своєю власністю - квартирою. Також зазначив, що узгодити порядок користування квартирою мирним шляхом не вбачається можливим.

Відповідачі у відзиві на позов та в судовому засіданні підтвердили факт, що вони заперечують, щоб позивач мешкав у спірній квартирі.

За вказаних обставин, з урахуванням того, що позивач є співвласником спірної квартири, а отже має права на користування своїм майном, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю та вселення є обґрунтованими, а тому підлягають до задоволення.

Крім того, відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим майна зберігається, суд виділяє у користування сторін частину майна у натурі, що співмірна розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15.

Відповідно до Технічного паспорту станом на 24.06.2021 р. квартира АДРЕСА_1 має загальну площу 71,9 м2 та складається з двох житлових кімнат 5 та 6 - по 11.3 м2, кухні-їдальні - 3 площею 34,2 м2, коридору - 1 площею 6,5 м2, санвузлу - 2 площею 5,9 м2 та гардеробної - 4, площею 2,7 м2..

Сторонами добровільно не визначено порядок спільного користування квартирою, а отже визначити такий порядок зобов`язаний суд з урахуванням позовних вимог. При цьому суд повинен визначити порядок користування між співвласниками в межах існуючих характеристик квартири, оскільки відмова у встановленні такого порядку буде суперечити основним засадам судочинства.

Враховуючи параметри квартири, розмір та кількість кімнат, родинні та сімейні відносини суд вважає за можливим встановити порядок користування житловим приміщенням наступним чином: у користування ОСОБА_1 , виділити житлову кімнату - «6», площею 11,3 кв.м; у користування ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 виділити житлову кімнату - «5», площею 11,3 кв.м та гардеробну кімнату - «4», площею 2,7 кв.м.; коридор - «1», площею 6,5 кв.м, санвузол - «2», площею 5,9 кв.м, кухню-їдальню - «3», площею 34,2 кв.м. залишити у спільному користування співвласників - ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

З урахуванням наведеного позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 2656,80 гривень, в рівних частинах по 1328,40 гривень з кожного.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 10,81, 89, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про припинення права спільної власності, усунення перешкод та встановлення порядку користування квартирою задовольнити частково.

Припинити право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 та визначити, що частка кожного із співвласників даної квартири ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 виданий 09.04.2010 року Індустріальним РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, складає по 1/3 ідеальній частині вказаної квартири.

Усунути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом вселення останнього в дану квартиру.

Зобов`язати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_1 в користуванні квартирою АДРЕСА_1 .

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , наступним чином:

-у користування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , виділити житлову кімнату - «6», площею 11,3 кв.м;

-у користування ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 виданий 09.04.2010 року Індустріальним РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, виділити житлову кімнату - «5», площею 11,3 кв.м та гардеробну кімнату - «4», площею 2,7 кв.м.;

-у спільному користування співвласників - ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 залишити коридор - «1», площею 6,5 кв.м, санвузол - «2», площею 5,9 кв.м, кухню-їдальню - «3», площею 34,2 кв.м.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , (адреса реєстрації АДРЕСА_3 ), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 виданий 09.04.2010 року Індустріальним РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області (адреса реєстрації АДРЕСА_3 ), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 (адреса реєстрації АДРЕСА_3 ), судові витрати з оплати судового збору у розмірі 2656,80 гривень, в рівних частинах по 1328,40 гривень з кожної.

Повне рішення складено 28 жовтня 2021 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Мачуський