Справа № 740/5916/21
Провадження № 2/740/1532/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2021 року м. Ніжин

Суддя Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області Шевченко І. М., перевіривши позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум актив», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Є Гроші Ком» (далі ТОВ «ФК «Преміум актив», ТОВ «ФК «Є Гроші Ком») про захист прав споживача, визнання дій незаконними, визнання кредитного договору недійсним з моменту його укладення, відшкодування майнової та моральної шкоди,

установив:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області з указаною позовною заявою, в якій просила: звільнити її від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів»; визнати дії ТОВ «ФК «Преміум актив» незаконними і стягнути з ТОВ «ФК «Преміум актив» на її користь заподіяну моральну шкоду в розмірі 10 000 грн і майнову шкоду в розмірі 4000 грн, а всього 14 000 грн; визнати електронний договір позики «Smile Credit» №-1289063 від 22 березня 2021 року, укладений між позивачкою і ТОВ «ФК «Є Гроші Ком», недійсним з моменту його укладення.

Стосовно підсудності позову позивачка зазначила, що позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору (ч. 5 ст. 28 УПК України).

Однак зазначені твердження позивачки є помилковими з огляду на таке.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позовні вимоги обґрунтовані, зокрема, ст. 203, 204, 215, 230 ЦК України, нормами Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про фінансову послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

У договорі позики, доданому до позовної заяви, зазначено, що позикодавець надає позичальникові на умовах, що передбачені договором грошові кошти в позику в сумі 4000 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою.

Застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до спорів, які виникають з кредитних правовідносин, можливе в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього договору цей закон не може застосовуватись, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство в системі кредитування.

Разом з цим зі змісту доданого до позовної заяви договору позики не вбачається відомостей про отримання позивачем споживчого кредиту; предметом договору є саме позика.

У постанові Верховного Суду України від 18 липня 2012 року у справі № 6-79цс12 зроблено висновок про те, що договір позики, як загальна договірна конструкція є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи, оскільки ЦК України не містить жодного виключення як щодо суб`єктивного як щодо суб`єктивного складу, так і щодо права на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір яких і порядок їх одержання встановлюється договором. Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» є нормативним актом, який регулює відносини спеціальних суб`єктів учасників ринку фінансових послуг, і не поширюється на всіх інших юридичних і фізичних осіб суб`єктів договору позики, правовідносини яких регулюються нормами статей 1046-1048 ЦК України. Таким чином, за своєю правовою природою між сторонами був укладений договір позики, а тому під час вирішення спору необхідно керуватися положеннями ЦК України, що регулюють правовідносини, які виникли з договору позики.

Отже, позика не є фінансовою послугою у розумінні Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», тому на спірні правовідносини не розповсюджується дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Указаний висновок підтримав Верховний Суд у постановах від 16 січня 2019 року в справі № 243/2997/16-ц, від 27 травня 2019 року в справі № 633/444/17 та від 31 травня 2021 року в справі № 127/984/20.

Тобто убачається, що предметом спору є правовідносини, які склалися при укладанні договору позики.

Відповідно до статті 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Як убачається з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань місцезнаходження відповідачів: ТОВ «Преміум актив» (код ЄДПРОУ 41797188) 49094, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Мандриківська, 66; ТОВ «ФК «Є Гроші Ком» () - 49044, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вул. Крутогірний узвіз, буд. 1, що відноситься до адміністративної території Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська (49044, м. Дніпро, вул. Паторжинського, 18-А).

Отже, за правилами загальної підсудності, передбаченими ч. 2 ст. 27 ЦПК України, вимоги позивача до відповідачів територіально не підсудні Ніжинському міськрайонному суду Чернігівської області.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

За таких обставин вважаю за необхідне передати справу до Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська за підсудністю.

Керуючись ст. 27, 31, 32, 187, 258 ЦПК України, -

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум актив», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Є Гроші Ком» про захист прав споживача, визнання дій незаконними, визнання кредитного договору недійсним з моменту його укладення, відшкодування майнової та моральної шкоди передати за підсудністю до Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська (49044, м. Дніпро, вул. Паторжинського, 18-А).

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя І. М. Шевченко