ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9190/21 Справа № 212/3205/21 Суддя у 1-й інстанції - Чорний І. Я. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2021 року м.Кривий Ріг

Справа № 212/3205/21

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Криворізьке відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України,без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 липня 2021 року, яке ухвалено суддею Чорним І.Я. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 27 липня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України про перерахунок страхових сум та стягнення недоплаченої суми коштів.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він працював прохідником на шахті «Октябрська» ШСУ РУ ім. Комінтерна, правонаступник якого ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - ПАТ «Кривбасзалізрудком»). 16.07.1985 року позивачеві було встановлене професійне захворювання, а саме: двосторонній кохлеарний неврит з легким ступенем зниження слуху. Оглядом МСЕК від 09.04.1991 року йому була встановлена втрата професійної працездатності у розмірі 25%. При подальших переоглядах МСЕК, йому була встановлена втрата професійної працездатності у розмірі 10%, безстроково.

До 2001 року щомісячні страхові виплати проводилися ПАТ «Кривбасзалізрудком», з 01.04.2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 року №1105-Х1V, тому він був поставлений на облік до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області.

Позивач зазначає, що ним були отримані страхові виплати від Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України: з серпня по лютий 2016 року включно у розмірі 180,36 грн.; з березня по грудень 2017 року включно у розмірі 222,92 грн.; з січня по лютий 2018 року включно у розмірі 351,12 грн.; з березня 2018 року по сьогоднішній день у розмірі 442,41 грн.

Згідно постанови Фонду соціального страхування №0405/2376/2376/20 від 17.04.2020 року позивачеві призначено щомісячну страхову виплату, з 01.03.2020 року, у розмірі 491,07 грн.

Позивач не погоджується з отриманими сумами страхових виплат, вважаючи, що Криворізьке відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України повинне здійснювати перерахунок отримуваних страхових виплат виходячи з розміру коефіцієнта росту реальної заробітної плати у співвідношенні по попереднього року, розмір щомісячних страхових виплат, з лютого 2018 року - 1,158, з березня 2018 року - 1,130 з січня 2020 року - 1,130, з березня 2020 року 1,137 та розмір щомісячної страхової виплати станом на 01.02.2021 року повинен становити 491,07 грн., із застосуванням коефіцієнту зростання середньомісячної реальної заробітної плати у галузях національної економіки.

У зв`язку з чим, позивач просив суд стягнути з Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України недоплату по щомісячним платежам, за період з 01.02.2018 року по 01.02.2021 року, у розмірі 1865,86 грн. та стягувати з Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України на його користь. щомісячно, починаючи з 01.02.2021 року, виплати у зв`язку з частковою стратою непрацездатності у відповідності до зростання коефіцієнтів посадових окладів (тарифних ставок) до чергового перерахунку згідно законодавства.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 липня 2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог, посилаючись на незастосування судом у розрахунку даних Головного управління статистики у Дніпропетровській області, що призвело до ухвалення неправильного рішення суду. Розрахунок, проведений судом першої інстанції, не має визначення розміру заробітної плати позивача, його тарифної ставки до ушкодження здоров`я, зростання середньої заробітної плати в галузі економіки, підвищення її на УДКР за спеціальністю позивача. Також, не погоджується позивач й з посиланням суду першої інстанції на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.09.2011 року у справі № 22ц-23848/11, оскільки вказане рішення стосується інших періодів, аніж заявлені в даному позові.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, представник відповідача Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм матеріального та процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 працював прохідником на шахті «Октябрська» ШСУ РУ ім. Комінтерна, правонаступник якого ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», у зв`язку з професійним захворюванням висновком МСЕК 09.04.1991 йому була встановлена втрата професійної працездатності у розмірі 25% з 14 лютого 1991 року по 09 квітня 1992 року, з 29 жовтня 1991 року по 01 листопада 1992 встановлена втрата професійної працездатності у розмірі 10% та III група інвалідності, з 01 лютого 1992 року встановлена втрата професійної працездатності у розмірі 10% безстроково.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.09.2011 року № 22ц-23848/11 рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 01.07.2011 року скасовано, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Кривому Розі Дніпропетровської області про перерахунок страхових виплат. Даним судовим рішенням встановлено, що Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Кривому Розі Дніпропетровської області правильно нараховуються та виплачуються ОСОБА_1 суми відшкодування шкоди по щомісячним платежам, станом на 01.03.2007 року.

Звертаючись до суду з даним позовом до Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, позивач ОСОБА_1 ставить питання про перерахунок щомісячних страхових виплат за період з лютого 2018 року по лютий 2021 року, із зобов`язанням відповідача виплатити на його користь недоплачені щомісячні платежі у загальному розмірі 1 865,86 грн., а також стягнення з Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України на користь позивача, щомісячно, починаючи з 01.02.2021 року, виплати у зв`язку з частковою стратою непрацездатності у відповідності до зростання коефіцієнтів посадових окладів (тарифних ставок) до чергового перерахунку згідно законодавства.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності та необгрунтованості, оскільки відповідачем Криворізьким відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України здійснювалося нарахування та виплата щомісячних платежів, у спірний період, у відповідності з вимогами законодавства.

Колегія суддів погоджується з остаточним висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача, однак не може погодитись з мотивами відмови в задоволенні позивних вимог, з огляду на наступне.

Так, у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі № 372/51/16-ц, провадження № 14-511цс18, зроблено правовий висновок, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності, в інтересах яких заявлено вимоги. Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог. Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.

Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, що узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у Постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц.

Суд, за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог, що узгоджується із правовими висновками, викладеними в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, Постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц та Постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача. Натомість установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи.

Аналогічні висновки викладені у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, Постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц, Постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, Постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц, Постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, Постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17, Постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц, та Постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободгарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи судом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2ЦПК України).

Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільнапроцесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи (частина перша статті 47 ЦПК України).

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України),

Юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді (стаття 80 Цивільного кодексу України).

Юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення (частина перша статті 89 ЦК України).

Філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення (частини перша-третя статті 95 ЦК України).

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що філії та представництва, які не є юридичними особами, не наділені цивільною процесуальною дієздатністю та не можуть виступати стороною у цивільному процесі.

При цьому, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 серпня 2019 року у справі № 459/258/18, Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 листопада 2018 року у справі № 457/683/15, Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 липня 2019 року у справі № 189/763/16-ц Верховний Суд дійшов висновку, що наслідком пред`явлення позову до філії, яка не є юридичною особою, є відмова у задоволенні позову з підстав неналежного складу осіб.

У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 лютого 2021 року у справі № 552/3667/19, від 29 квітня 2020 року у справі № 344/7647/17 Верховний Суд дійшов висновку про направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки суд не з`ясував, чи є відповідачі юридичними особами, а отже - і належною стороною у справі, та чи можуть вони нести відповідальність перед позивачем.

Колегією суддів встановлено, що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань міститься інформація про те, що Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області (ідентифікаційний код 41323962) зареєстровано як юридична особа 10 травня 2017 року.

У відомостях про відокремлені підрозділи юридичної особи вказано, зокрема, Криворізьке відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України.

При цьому, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за ідентифікаційним кодом відокремленого підрозділу 41418493 зареєстровано філію (відокремлений підрозділ) Криворізьке відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, із зазначенням юридичної особи, до якої належить відокремлений підрозділ - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області (ідентифікаційний код 41323962).

Отже, відмовляючи в задоволенні позовних вимог з підстав недоведеності позивачем фактичних обставин справи та відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд першої інстанції не взяв до уваги ту обставину, що до участі у справі залучено у якості відповідача Криворізьке відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, яке не є юридичною особою та не має цивільної процесуальної дієздатності та не може виступати стороною у цивільному процесі.

Таким чином, зазначене свідчить про істотне порушення судом першої інстанції норм процесуального права, яке потягло за собою ухвалення незаконного рішення.

Апеляційний суд позбавлений можливості залучити до участі у справі співвідповідача, оскільки немає передбачених законом повноважень змінювати склад осіб, які беруть участь у справі, крім випадків процесуального правонаступництва, передбаченого ст. 55 ЦПК України.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зміни рішення суду першої інстанції в частині мотивів відмови у задоволенні позову, оскільки позивачем пред`явлено позов до неналежного відповідача.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду зміні в частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог.

В іншій частині рішення суду має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,376,381,382,383,384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 липня 2021 року - змінити в частині мотивів відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 до Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України про перерахунок страхових сум та стягнення недоплаченої суми коштів, виклавши їх в редакції даної постанови.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 27 жовтня 2021 року.

Головуючий:

Судді: