Справа № 333/2825/21
Пр. № 2/333/2489/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2021 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого - судді Варнавської Л.О.

за участю секретаря судового засідання Христової Н.К.,Іщенко А.О.,

представника позивача адвоката Чоп?яка В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Запоріжжі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 яка діє від імені неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Вовк Ірина Іванівна, районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування, про визнання права на відчуження майна без згоди органу опіки та піклування, -

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Чоп?як В.М., який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 яка діє від імені неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Вовк Ірина Іванівна, Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, відповідно до якого просить суд визнати право ОСОБА_1 на відчуження 11/20 часток квартири АДРЕСА_1 , належних йому на підставі свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на житло від 12.01.1996 без дозволу органів опіки та піклування.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на житло від 12.01.1996 року є власником 11/20 часток квартири АДРЕСА_1 , що складаються із кімнати № НОМЕР_2 площею 14,5 кв.м. та кімнати №2 площею 19,76 кв.м., про що зазначено у свідоцтві про право власності.

Позивач вирішив відчужити належну йому частку квартири, однак від нотаріуса дізнався що він не може цього зробити, оскільки у квартирі зареєстрована малолітня особа і для посвідчення правочину щодо розпорядження майном необхідна згода органів опіки та піклування.

Фактично у вказаній квартирі малолітні особи не проживали. Для з`ясування хто зареєстрований у квартирі та підстави реєстрації малолітніх осіб, адвокат позивача звернувся до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради. У відповідь на цей запит було отримано відповідь у якій повідомлено, що в квартирі зареєстровано чотири особи з них 1 малолітня, а також зазначено, що Позивач не є законним представником дитини, а тому відмовлено у наданні інформації про підстави реєстрації малолітньої особи.

На повторний адвокатський запит Департаментом реєстраційних послуг надано відповідь, що у його розпорядженні є лише картотека реєстраційного обліку, а тому департамент не володіє інформацією про підстави реєстрації малолітньої особи у квартирі частка якої належить Позивачу.

Враховуючи ту обставину, що малолітня особа не належить до членів сім`ї Позивача та відчуження частки квартири не порушуватиме прав малолітньої, оскільки вона ніколи не проживала на площі Позивача та не користувалась належною йому часткою квартири, представник Позивача звернувся до відділу по Комунарському районі служби у справах дітей Запорізької міської ради для отримання відповідного дозволу на відчуження майна. У відповідь на це звернення отримано відповідь про те, що для отриманні дозволу необхідно надати пакет документів який визначений п.66 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитина затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року №866» «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини». Згідно цього переліку передбачено, що для відчуження майна дитини батька, опікуни або піклувальники подають зазначеній службі документи згідно із переліком.

Позивач не є батьком дитини чи її опікуном, більш того Позивач хоче відчужити майном до якого дитина не має жодного відношення.

Враховуючи ту обставину, що на переконання Позивача права дитини внаслідок відчуження майна порушуватись не будуть. Представник Позивача звернувся до приватного нотаріуса для посвідчення правочину, однак отримав відмову мотивовану тим, що для посвідчення договору необхідно надати дозвіл органу опіки піклування.

Ухвалою від 06.05.2021 року суддя прийняла позовну заяву до розгляду та відкрила провадження у справі, а також відповідно до ст. 274 ЦПК України вирішила розглядати дану справу за правилами спрощеного позовного провадження.

16.06.2021 року на адресу суду представником третьої особи органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району Абрамян А.Л. надано пояснення відповідно до яких зазначено, що аналіз правових норм вказує на те, що батьки, а також державні органи, вирішуючи питання, що стосуються прав та обов`язків дітей, зокрема, і питань їх майна, зобов`язані першочергово приділяти увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини і відповідно при вирішенні таких питань не допускати порушень (недотримання) цих інтересів.

При цьому законодавець чітко визначає, що лише батьки, які є законними представниками малолітніх дітей, мають право на звернення до органів опіки та піклування для отримання дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право користування на яке мають діти. Іншого порядку отримання такого дозволу чи надання дозволу на відчуження нерухомого майна без відповідного дозволу органу опіки та піклування чинним законодавством не передбачено.

Таким чином, положення Закону Україну «Про охорону дитинства», Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» не передбачають заборони на укладання договорів співвласником житлового приміщення, який не є батьком дітей на утриманні якого вони не перебувають.

Відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР (далі - Конвенція), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Посилаючись на норми ч. 4 ст. 41 Конституції України, ст. 16, 319 ЦК України зазначає, що власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Разом із тим такого способу захисту, як надання дозволу на відчуження частки нерухомого майна без дозволу органу опіки та піклування, чинним законодавством України не передбачено.

Зі змістом позову вбачається, що нотаріус відмовив Позивачу посвідчувати правочин, оскільки у спірній квартирі зареєстрована неповнолітня особа. Окрім цього, як зазначає Позивач, він звертався до відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей про надання дозволу органу опіки та піклування на відчуження належного йому майна, однак отримував відповідь з інформацією, що отримання дозволу органу опіки та піклування здійснюється при умови надання документів, передбачених постановою КМУ від 24.09.2008 №866, та пояснення, що консультацію у відділі можливо отримати за відповідним телефоном.

Проте до позову не долучені докази щодо відмови у наданні дозволу/ оскарження рішень відповідних органів.

Відповідно до правової позиції Верховного суду України, яка викладена у постанові від 18 березня 2020 року справа №64/7974/18 суд не може підміняти державний орган, приймати замість нього рішення, яке відповідало б закону, і давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції таких органів, оскільки такі дії виходять за межі його повноважень.

Ухвалою суду від 11.08.2021 року витребувано у Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради довідку з інформацією про те, на підставі яких документів було зареєстроване місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_2 , а також інформацію про інших зареєстрованих осіб у цій квартирі та дати їх реєстрації.

30.08.2021 року на виконання вимог ухвали суду від 11.08.2021 року директором департаменту реєстраційних послуг ЗМР надано відповідь.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з?явився, його інтереси представляв адвокат Чоп?як В.М., який підтримав вимоги з підстав викладених в позові, просив суд задовольнити позов.

Відповідач ОСОБА_2 яка діє від імені неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином, причини неявки суду не відомі, будь-яких заяв клопотань на адресу суду не надходило. Крім того відповідач не скористалась своїм правом надати відзив на позовну заяву.

Третя особа приватний нотаріус Вовк І.І. надала заяву про розгляд справи без її участі.

Третя особа представник органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району Абрамян А.Л. у судове засідання не з`явилась, згідно пояснень наданих через канцелярію суду 16.06.2021 року просила суд розглянути справу без її участі.

Суд, вислухавши думку представника позивача, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 на підставі свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на житло від 12.01.1996 року є власником 11/20 часток квартири АДРЕСА_1 , що складаються із кімнати № НОМЕР_2 площею 14,5 кв.м. та кімнати №2 площею 19,76 кв.м., про що зазначено у свідоцтві про право власності.

У зазначеній квартирі зареєстрована ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 29.03.2008 року, що підтверджується відповіддю наданою директором департаменту реєстраційних послуг ЗМР.

Окрім неповнолітньої ОСОБА_4 та позивача ОСОБА_1 , у зазначеній квартирі зареєстровані: ОСОБА_2 , ОСОБА_5 .

Відповіддю відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей ЗМР адвокату Чоп?як В.М. надано відповідь згідно якої зазначено, що відповідно до п.66 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 р. № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», служби у справах дітей за місцем знаходження майна надає консультації громадянам з питань підготовки необхідних документів щодо відчуження майна дитини. Дозвіл на відчуження майна право власності або право користування має дитина надається органом опіки та піклування за місцем знаходження нерухомого майна при умові надання документів, передбачених вищевказаною Постановою (а.с.10).

Згідно відповіді приватного нотаріуса Вовк І.І., щодо посвідчення договору купівлі-продажу 11/20 частин квартири за адресою: АДРЕСА_2 , остання надала роз`яснення, відповідно до яких зазначила, що відповідно до статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» для вчинення будь яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. З урахуванням вищезазначеного, враховуючи вимоги статті 177 СКУ, статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», пункту 66 та 67 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 24.09.2008 № 866, а також підпункту 1.9 пункту 1 глави 2 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.1)2.2012 за № 296/5, звертаю Вашу увагу, що при посвідченні Договору купівлі продажу зазначеної вище квартири, право користування якої має малолітня ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 необхідно надати нотаріусу дозвіл органу опіки та піклування, який оформлюється рішенням відповідної районної державної.

Положення Закону Україну «Про охорону дитинства», Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» також не передбачають заборону на укладання договорів співвласнику житлового приміщення, який не є батьком дітей і діти не перебувають на його утриманні.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК Української РСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником квартири (будинку), ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Позивач ОСОБА_1 не є батьком неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином, неповнолітня ОСОБА_4 має право лише на проживання у спірній квартирі, а тому її житлові права відчуженням належної позивачу частки квартири не можуть бути порушені.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі 1612/2343/12 (провадження № 61-6301св18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до змісту статей 11, 15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють визначені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Стаття 16 ЦК України містить перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів, а саме: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Цей перелік не є вичерпним і суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Отже, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Разом із тим, такого способу захисту, як надання дозволу на відчуження частки нерухомого майна без дозволу органу опіки та піклування, чинним законодавством України не передбачено. При цьому позивач не довів належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами порушення своїх прав відповідачем та необхідність їх захисту.

Звертаючись до суду з позовом, представник позивача ОСОБА_8 посилався на те, що нотаріуси відмовляються посвідчувати договір купівлі-продажу частки квартири, оскільки у спірній квартирі зареєстрована неповнолітня особа, а також на те, що неодноразово звертався до відповідних соціальних служб із заявами про надання дозволу органу опіки та піклування на відчуження належної йому частки квартири, однак отримував відмови на вказані звернення.

Проте, матеріали справи не містять належних та достовірних доказів про оскарження рішень відповідних органів, а суд, в свою чергу, не може підміняти державний орган, приймати замість нього рішення, яке б відповідало закону, і давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції таких органів, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Таким чином, дійшовши висновку про необґрунтованість позову та відсутність підстав для його задоволення, суд приходить до висновку про відмову у задоволені позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 12-18, 73, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 яка діє від імені неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Вовк Ірина Іванівна, районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування, про визнання права на відчуження майна без згоди органу опіки та піклування залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст рішення складений 21.10.2021 року.

Суддя: Л.О. Варнавська