Судді Львівського апеляційного суду Савуляка Р.В. стосовно постанови колегії суддів Судової палати у цивільних справах Львівського апеляційного суду від 23 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «УМС ПОЛІЕСТЕР», з участю третьої особи: ОСОБА_2 , про відшкодування майнової шкоди.
В грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «УМС ПОЛІЕСТЕР», з участю третьої особи: ОСОБА_2 , про відшкодування майнової шкоди.
Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 березня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «УМС ПОЛІЕСТЕР» на користь ОСОБА_1 185 353, 58 грн. завданої шкоди.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «УМС ПОЛІЕСТЕР» на користь ОСОБА_1 1 853, 53 грн. сплаченого судового збору.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який на відповідній правовій підставі користувався автомобілем, належним роботодавцю на праві власності, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Переглядаючи рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 березня 2021 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Львівського апеляційного суду у постанові від 23 вересня 2021 року дійшла висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на те, що ОСОБА_2 , з вини якого сталася ДТП і спричинено майнову шкоду позивачу, станом на 20 листопада 2016 року не перебував у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «УМС ПОЛІЕСТЕР». ДТП сталася в нічний час (3 година 40 хвилин) вихідного дня (неділя), тобто в неробочий час в товаристві. Докази того, що належний відповідачу автомобіль використовувався у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків працівника товариства, відсутні. Відтак, суд прийшов до висновку, що у ТОВ «УМС ПОЛІЕСТЕР» не виник обов`язок відшкодувати позивачу майнову шкоду.

З таким висновком суду погодитися не можна із наступних підстав.

Судом встановлено, 20 листопада 2016 року біля 16 год. на 552 км. + 580 м. а/д Київ Чоп поблизу села Солонка Пустомитівського району Львівської області водій автомобіля Volkswagen Polo д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 , проявив неуважність до дорожньої обстановки, не реагував на її зміну, під час вибору безпечної швидкості руху не врахував дорожньої обстановки та стан транспортного засобу щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, перед початком обгону не переконався, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані та, що після обгону зможе не створювати перешкоди транспортному засобу, який він обганяє та повернутися на займану смугу, порушив п. 2.3б; 12.1; 14.2 (в, г) Правил дорожнього руху, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем Honda ACCORD д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , в якому як пасажир перебувала ОСОБА_4 . Внаслідок ДТП автомобіль Honda ACCORD отримав пошкодження.

28 січня 2017 року постановою слідчого СВ Пустомитівського ВП Франківського ВП ГУНП у Львівській області закрито кримінальне провадження №0002523, матеріали справи направлені для притягнення водія ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності.

10 березня 2017 року постановою Залізничного районного суду м. Львова по справі №462/975/17, провадження відносно ОСОБА_2 закрито в зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення. В судовому засіданні правопорушник вину у вчиненому правопорушенні визнав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діямиваолджєиаа чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України, згідно якої юридична особа або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ними своїх трудових (службових) обов`язків.

Пленум ВСС України в п. 6 постанови від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», роз`яснив:

«Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК.

На особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров`ю у зв`язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя і четверта статті 1187 ЦК).»

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 28 березня 2012 року автомобіль Volkswagen Polo д.н.з. НОМЕР_1 , належить ТОВ «УМС Поліестер».

Актом приймання-передачі транспортного засобу №02 від 04 вересня 2012 року на виконання Наказу №51/1 від 03 вересня 2012 року вказаний транспортний засіб був переданий у користування керівнику відділу продажу ТОВ «УМС Поліестер» ОСОБА_5 з метою виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

За загальними правилом частини 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Така конструкція цивільно-правової відповідальності надає потерпілому можливість більш ефективно та оперативно захистити свої права та інтереси.

Виходячи із наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується останнім, а не безпосередньо винним водієм.

Суд першої інстанції, дослідивши повно та всебічно матеріали цивільної справи, встановивши, що шкоду завдано внаслідок ДТП, що сталася з вини ОСОБА_2 , який керував транспортним засобом, належним на праві власності ТОВ «УМС Поліестер», дійшов правильного висновку про її відшкодування саме товариством.

Наявна в матеріалах справи пояснювальна записка ОСОБА_5 від 22 листопада 2016 року не підтверджує факт незаконного заволодіння ОСОБА_2 автомобілем.

Зокрема, у матеріалах справи відсутні будь-які відомості з яких вбачається, що керівник відділу продажу ОСОБА_5 , призначений відповідальним за використання службового автотранспорту на підприємстві, не повідомив керівництво про використання службового автомобіля без отримання шляхового листа у вихідний день в особистих потребах. Відомості про звернення відповідальних осіб товариства до правоохоронних органів щодо незаконного заволодіння автомобілем підприємства у матеріалах справи відсутні.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що представником відповідача не надано належних та допустимих доказів неправомірного заволодіння працівником товариства ОСОБА_5 транспортним засобом, який передав право його керування ОСОБА_2 тому дані факти є обґрунтованими та такими, що відповідають фактичним обставинам справи, та додаткового правового аналізу не потребують.

В даному випадку шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який на відповідній правовій підставі користувався автомобілем, належним роботодавцю на праві власності, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 28 лютого 2018 року у справі № 759/4049/16-ц.

Відповідно до статті 1194 ЦК, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

В серпні 2017 року страховою компанією відповідача позивачу ОСОБА_1 відшкодовано матеріальну шкоду у розмірі 100 000 грн. відповідно до страхового полісу АІ9432273.

Згідно висновку експерта № 9/689 від 11 жовтня 2019 року, який складено судовим експертом Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС Яровим О.Д. вартість матеріального збитку, завданого власникові автомобіля марки Honda ACCORD д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок ДТП яке відбулось 20 листопада 2016 року становить 453 285, 30 грн.

Згідно звіту №906/17 про оцінку автомобіля Honda ACCORD д.н.з. НОМЕР_2 проведеного оцінювачем «Експерт-Сервіс» ОСОБА_6 вартість працездатних та ліквідних складових вказаного автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та коефіцієнту ліквідності за мінусом вартості робіт по їх демонтажу та вартості металобрухту складових, які залишилися, складає 167 931, 72 грн.

Враховуючи те, що розмір матеріального збитку за пошкодження автомобіля позивача, згідно висновку експерта визначено у розмірі 453 285, 30 грн., зважаючи на те, що позивачу страховиком виплачено страхове відшкодування в розмірі 100 000 грн., а також те, що вартість автомобіля у пошкодженому після ДТП стані, становить 167 931, 72 грн. та такий позивачем відчужено, що унеможливлює передачу залишків такого відповідачу, суд дійшов обґрунтованого висновку, що з відповідача в користь позивача слід стягнути матеріальну шкоду в розмірі 185 353, 58 грн., що становить різницю між фактичним розміром завданої шкоди та отриманою страховою виплатою і вартістю пошкодженого транспортного засобу, який відчужено (453 285, 30 грн. 100 000 грн. 167 931, 72 грн. = 185 353, 58 грн.).

Скасовуючи законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції на вищезазначене уваги не звернув та дійшов до помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «УМС ПОЛІЕСТЕР».

Отже, з огляду на викладене, постанову колегії суддів колегії суддів Судової палати у цивільних справах Львівського апеляційного суду від 23 вересня 2021 року не можна вважати законною та обґрунтованою, такою, що відповідає вимогам ЦПК України, принципам верховенства права та справедливості.

Суддя Львівського

апеляційного суду Савуляк Р.В.