ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

22 жовтня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 749/134/20

Головуючий у першій інстанції - Кравчук М. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1009/21

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої-судді: Бобрової І.О.,

суддів: Онищенко О.І., Скрипки А.А.,

за участю секретаря - Зіньковець О.О.,

сторонни справи:

позивач - Акціонерне товариство «Ідея Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 28 квітня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про вилучення автомобіля, звернення стягнення на предмет застави,

місце ухвалення судом першої інстанції рішення - м. Сновськ,

дата складання судом першої інстанції повного тексту рішення -28.04.2021,

У С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року АТ «Ідея Банк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило вилучити у останнього транспортний засіб, який є предметом застави, а саме автомобіль Daewoo Nexia, 2012 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , актуальний номерний знак № НОМЕР_2 та передати АТ «Ідея Банк» на період його реалізації; в рахунок погашення кредитних зобов`язань на користь АТ «Ідея Банк» за кредитним договором № 910.14409, укладеним між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2 , в розмірі 201190,15 грн, яка складається з: основного боргу 0 грн, простроченого боргу 65594,65 грн, прострочених процентів 82091,03 грн, строкових платежів 0 грн, нарахованої комісії 0 грн, простроченої комісії 0 грн, пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за період з 28.12.2018 по 28.12.2019 45947,89 грн, віндикаційних втрат 0 грн, дебіторської заборгованості 3024,52 грн, інших штрафних санкцій 4532,06 грн, звернути стягнення на предмет застави, який належить ОСОБА_1 , а саме автомобіль Daewoo Nexia, 2012 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номерний знак № НОМЕР_2 шляхом реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження за ціною, визначеною за результатами таких торгів. Судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 13.04.2012 між банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 910.14409, згідно з яким позичальник отримав кредит у розмірі 90641 грн, у тому числі на купівлю (фінансування купівлі) транспортного засобу Daewoo Nexia, 2012 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номерний знак № НОМЕР_3 . Строк користування кредитними коштами до 13.04.2019.

У забезпечення виконання кредитних зобов`язань між позичальником та банком було укладено договір застави зазначеного транспортного засобу, який належав позичальнику на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Обтяження на транспортний засіб, що є предметом спору, зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. За умовами договору застави відчуження предмету застави здійснюється заставодавцем тільки за письмовою згодою заставодержателя.

Всупереч умовам договору, без письмової згоди позивача, позичальником було відчужено предмет застави його теперішньому власнику ОСОБА_1 , видано номерний знак НОМЕР_2 .

Позивач звертає увагу, що на час реалізації заставного майна, проведення з ним реєстраційних дій в органах МВС обтяження припинено не було. За таких обставин проведена позичальником реалізація (продаж) майна, що є предметом застави та на сьогоднішній момент належить відповідачу, без припинення обтяжень, не припиняє застави, тому застава зберегла чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи, отже на нього може бути звернено стягнення з підстав, передбачених статтями 25, 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі. Однак позичальник не виконує свої обов`язки за договором, у зв`язку з чим, на момент звернення з позовом заборгованість за кредитним договором залишається непогашеною та станом на 28.12.2019 становить 201190,15 грн.

Відтак у зв`язку з порушенням позичальником прав та інтересів позивача протягом тривалого часу, на підставі невиконання останнім грошових зобов`язань за кредитним договором та порушення умов договору застави у позивача є стійкі побоювання щодо повернення грошових коштів за кредитним договором. Вказане стало підставою для звернення до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів шляхом звернення стягнення на предмет застави, який належить відповідачу, в рахунок погашення заборгованості за вказаним кредитним договором.

За твердженням позивача, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у рішенні суду зазначаються заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні. Вказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною 06.09.2017 у постанові у справі № 6-1136цс17.

Рішенням Щорського районного суду Чернігівської області від 28.04.2021 позов задоволено частково, в рахунок погашення кредитних зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором № 910.14409, укладеним між ним та акціонерним товариством «Ідея Банк» у сумі 120093,96 грн, яка складається з: 65594,65 грн простроченого боргу; 46673,16 грн прострочених процентів; 269,57 грн строкових процентів; 3024,52 грн дебіторської заборгованості; 4532,06 грн інших штрафних санкцій, звернуто стягнення на предмет застави, який належить ОСОБА_1 , а саме на автомобіль Daewoo Nexia, 2012 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , шляхом реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження за початковою ціною у розмірі заставної вартості предмету застави 110000 грн; вилучено у ОСОБА_1 , транспортний засіб, який є предметом застави, а саме автомобіль Daewoo Nexia, 2012 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , та передано АТ «Ідея Банк» на період до його реалізації. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача судовий збір у розмірі 3056,04 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, посилаючись на положення статей 526, 610, 611, 629 ЦК України, Закону України «Про заставу» від 02.10.1992 № 2654, Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» від 18.11.2003 № 1255, з огляду на положення договору застави та встановлені судом обставини внесення до реєстру відомостей про обтяження рухомого майна 05.09.2012, суд дійшов висновку, що реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи. Отже, на неї може бути звернуто стягнення з підстав, передбачених ст. 25, 26 Закону № 1255, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року (справа № 6-7цс13) та від 19 листопада 2014 року (справа № 6-168 цс14), постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 463/3582/17 та від 29 січня 2020 року у справі № 344/9053/17.

Суд першої інстанції також встановив, що до 13.11.2015 ОСОБА_2 частково виконував зобов`язання за кредитним договором, та взяв до уваги доводи відповідача про втрату позивачем права на нарахування процентів.

Районним судом було застосовано до спірних правовідносин висновки ВПВС, викладені у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12.

Так, суд встановив, що позивач у жовтні 2018 року звертався з позовом про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ «Ідея Банк» заборгованості за кредитним договором № 910.14409 в сумі 130118, 63 грн, яка складається з: 15925,69 грн основного боргу, 49668,96 грн простроченого боргу; 56697,83 грн - прострочених процентів; 269,57 грн строкових процентів; 3024,52 грн дебіторської заборгованості; інших штрафних санкцій 4532,06 грн, який Щорським районним судом Чернігівської області було задоволено у повному обсязі.

З огляду на дострокове припинення договору, позивач позбавлений права на нарахування процентів та пені після звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості.

Враховуючи часткове погашення боргу ОСОБА_2 на суму 10024,67 грн, а також з огляду на недоведеність позивачем того, що «дебіторська заборгованість» та «інші штрафні санкції» мають природу гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, суд дійшов висновку, що доведеними є заявлені позивачем вимоги про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення кредитних зобов`язань за кредитним договором № 910.14409, укладеним між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2 , в розмірі 120093, 96 грн, яка складається з: 65594, 65 грн простроченого боргу; 46673, 16 грн - прострочених процентів; 269, 57 грн строкових процентів; 3024, 52 грн дебіторської заборгованості; інших штрафних санкцій 4532, 06 грн, як справедливо зазначено відповідачем у відзиві.

Щодо заяви відповідача про застосування у справі позовної давності суд зазначив, що оскільки позивач вже звертався до суду у жовтні 2018 року із позовними вимогами (в тому числі частково заявленими до відповідача) про стягнення кредитної заборгованості та звернення стягнення на предмет застави, суд вважає, що банк перервав строк позовної давності у спорі з відповідачем щодо звернення стягнення на предмет застави, а тому при зверненні у лютому 2020 року з позовом у даній справі щодо тих же вимог, однак із іншим способом захисту, банк не пропустив строк позовної давності.

Окрім цього, посилаючись на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 10.10.2018 у справі № 640/18297/15-ц, від 10.10.2018 у справі № 461/11509/15-ц, від 28.11.2018 у справі № 219/10989/15-ц, суд зазначив, що спосіб захисту прав позивача шляхом вилучення та передачі предмета застави заставодержателю є передбаченим законом примусовим заходом щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження, що вживається на підставі рішення суду на період до його реалізації, якщо такий необхідний. Отже, він є ефективним і відповідає правилу статті 5 ЦПК України та природі цивільних відносин, що виникли між сторонами спору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених вимог, зокрема щодо звернення стягнення на автомобіль в рахунок кредитних зобов`язань ОСОБА_2 та його вилучення у відповідача, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду в частині задоволених позовних вимог скасувати, ухваливши нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. Рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог відповідач вважає законним та обґрунтованим.

В обґрунтування своїх вимог апелянт вказує, що згідно з рішенням Щорського районного суду Чернігівської області від 20.05.2019 у справі № 749/1229/18, яке набрало законної сили після його апеляційного перегляду 17.10.2019 з ОСОБА_2 вже стягнуто заборгованість за кредитним договором № 910.14409 від 13.04.2012 в розмірі 130118,63 грн та водночас відмовлено у задоволенні вимог про звернення стягнення на предмет застави та вилучення у ОСОБА_1 автомобіля.

Наголошує, що він є добросовісним набувачем спірного автомобіля у розумінні статті 388 ЦК України, оскільки 23.02.2016 законно набув права власності на нього за відплатним договором та не знав і не міг знати про його перебування під заставою. Вказує, що на момент придбання автомобіля він не перебував у будь-якому приватному чи публічному обтяженні, у тому числі у заставі.

Окрему увагу відповідач звертає на ту обставину, що в оскаржуваному рішенні суду було вирішено питання про звернення стягнення на автомобіль в рахунок погашення боргу ОСОБА_2 , однак останній не був залучений в якості співвідповідача, хоча саме він є основним боржником по кредитному договору. Позовна вимога про вилучення автомобіля у ОСОБА_1 є похідною від вимоги про звернення стягнення на предмет застави.

Вказане, на думку відповідача, є окремою підставою для відмови в задоволенні позову, на що також звернула увагу ВПВС в постанові від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц.

Крім того, ОСОБА_1 вказує, що звернення стягнення на предмет застави, шляхом надання позивачу права від свого імені продати предмет застави будь-якій особі шляхом реалізації на публічних торгах, передбачено сторонами у договорі застави як позасудове врегулювання спору, у зв`язку з чим підстави для задоволення вказаних вимог у судовому порядку відсутні.

ОСОБА_1 також звертає увагу на пропуск банком строку позовної давності. Вказує, що останній платіж на погашення боргу було внесено ОСОБА_2 13.12.2015, проте позивач звернувся з позовом лише у лютому 2020 року, тобто через два роки після спливу строків позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 позивач АТ «Ідея-банк» не скористалось.

В судове засідання сторони не з`явилися. Про час розгляду справи були повідомлені своєчасно належним чином (а.с.127,129 том 2).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 28.04.2021 відповідає.

Згідно з частина перша статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках .

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Судом встановлено, що 13.04.2012 між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 910.14409 про надання позичальнику коштів в сумі 90641 грн для придбання останнім транспортного засобу марки Daewoo Nexia 2012 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , та фінансування страхового платежу. Сторонами договору було узгоджено графік щомісячних платежів з датою останнього платежу - 13.04.2019. Відповідно до п. 1 розділу 3 договору забезпеченням виконання зобов`язань за цим договором є застава ТЗ, зазначеного у договорі, згідно з умовами договору застави, який укладається сторонами цього договору, крім того позичальник несе відповідальність за договором всім своїм майном (а.с. 9-15 т.1).

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 24.05.2012 між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2 укладено договір застави транспортного засобу, відповідно до умов якого ОСОБА_2 передав у заставу належний йому транспортний засіб марки Daewoo Nexia 2012 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номерний знак № НОМЕР_3 , заставною вартістю 110000,00 грн (а. с.22-23 т.1).

Про набуття ОСОБА_2 права власності на вказаний автомобіль свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 12.04.2012 (а.с. 28 т.1).

У пункті 1 розділу 3 договору застави передбачено, що заставодавець уповноважує заставодержателя вилучити предмет застави разом з документами та ключами до нього, у заставодавця та/або в третіх осіб, де б та в кого б він не знаходився, й передати його на зберігання на майданчик заставодержателя або сторонньої організації (особи) - зберігача, та/або зняти реєстраційні номери з транспортного засобу, у разі настання будь-якої з обставин, передбачених п. 1 р. 5 договору застави (зокрема, якщо в момент настання термінів виконання будь-якого із зобов`язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані, порушення заставодавцем будь-якого із зобов`язань, передбачених цим договором), а також управляти ним та зберігати його за рахунок заставодавця та до усунення порушень чи обставин, які стали підставою вилучення предмету застави. При виконанні зазначених дій вважається, що заставодержатель управляє предметом застави та діє як повноважний представник заставодавця, а договір є згодою заставодавця на виконання заставодержателем зазначених вище дій.

Відповідно до пункту 1 розділу 5 договору застави заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави у випадку порушення заставодавцем будь-якого із зобов`язань, передбачених кредитним договором та/або цим договором; виявлення заставодержателем погіршення стану предмету застави, або зменшення його вартості понад нормальний фізичний знос, або фактичної часткової відсутності предмету застави; смерті заставодавця; в інших випадках, передбачених чинним законодавством.

Згідно з пункту 2 розділу 5 договору застави, звернення стягнення та предмет застави здійснюється за вибором заставодержателя одним із способів: за рішенням суду або в позасудовому порядку шляхом набуття заставодержателем предмета застави у власність чи шляхом продажу заставодержателем предмету застави третій особі.

Пунктом 2 розділу 6 договору застави передбачено, що договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань за кредитним договором.

Згідно з пунктами 4, 5 розділу 9 підписаного банком та ОСОБА_2 . Положення про загальні умови кредитних договорів та забезпечення кредитів заставою транспортних засобів, яке є додатком № 2 до кредитного договору № 910.14409 від 13.04.2012, банк має право звернути стягнення на ТЗ, що становить предмет застави, та задовольнити за його рахунок всі свої вимоги за кредитним договором, а також інші вимоги, пов`язані з реалізацією банком своїх прав та інші передбачені законом вимоги. Звернути стягнення на предмет застави у випадку, якщо в момент настання термінів виконання будь-якого із зобов`язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані (а.с. 13-14 т. 1).

Відповідно до копії статуту АТ «Ідея банк», затвердженого 21.08.2018, АТ «Ідея Банк» утворилося внаслідок зміни найменування та типу ПАТ «Ідея Банк».

Згідно з витягом № 37670072 від 05.09.2012 про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 05.09.2012 було зареєстровано приватне обтяження - застава рухомого майна, об`єктом якого є автомобіль легковий, Daewoo Nexia, номер об`єкта НОМЕР_1 , номер державної реєстрації: НОМЕР_3 , седан легковий, колір чорний, НОМЕР_4 , 2012 року. Строк виконання зобов`язання: 13.04.2019. Термін дії: до 05.09.2017. Боржник: ОСОБА_2 , обтяжувач: ПАТ «Ідея Банк» (а.с. 29-30).

11.04.2017 обтяження змінено, продовжено термін дії обтяження до 11.04.2022 (а.с. 31-32 т.1, 63-64 т.2).

Згідно з копією відповіді Головного сервісного центру МВС України від 14.08.2018 № 31/12407 станом на 13.08.2018 транспортний засіб Daewoo Nexia, 2012 р.в., колір чорний, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_1 , дата реєстрації за особою 23.02.2016. Вказаний автомобіль з 12.04.2012 до 23.12.2015, коли автомобіль було знято з обліку для реалізації, було зареєстровано за ОСОБА_2 (а. с. 60 - 61 т. 2).

Інформації щодо отримання заставодавцем ОСОБА_2 письмової згоди заставодержателя ПАТ «Ідея банк» на відчуження спірного автомобіля матеріали справи не містять.

З рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 16.09.2016 (справа № 749/626/16-ц), залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 01.02.2017, вбачається, що АТ «Ідея банк» у липні 2016 року звертався з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення кредитних зобов`язань за кредитним договором № 910.14409, укладеним між ПАТ «Ідея банк» та ОСОБА_2 у зв`язку з невиконанням останнім умов договору. Вказаним рішенням у задоволенні позову ПАТ «Ідея Банк» до ОСОБА_2 відмовлено (а.с. 108-121 т.1).

У зв`язку із залученням до участі у справі ухвалою Щорського районного суду від 08.09.2016 ОСОБА_1 у якості співвідповідача, додатковим рішенням цього ж суду від 07.12.2016 доповнено резолютивну частину рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 16.09.2016: «У задоволенні позову ПАТ «Ідея Банк» до ОСОБА_2 та співвідповідача ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави - відмовити». Рішення набрало законної сили 01.02.2017 (а.с. 108-121 т.1). Відмовляючи в задоволенні позову суд керувався тим, що з 28.07.2016 ОСОБА_2 не є власником заставленого майна Daewoo Nexia, 2012 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , і як наслідок обраний позивачем спосіб захисту, що є предметом позову, не відновить порушене право ПАТ «Ідея Банк» (а.с. 106-107 т.1).

Рішенням Щорського районного суду Чернігівської області від 20.05.2019 у справі 749/1229/18 позовні вимоги АТ «Ідея банк» було задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором № 910.14409 в сумі 130118,63 грн, яка складається з: 15925,69 грн основного боргу, 49668,96 грн простроченого боргу; 56697,83 грн прострочених процентів; 269,57 грн строкових процентів; 3024,52 грн дебіторської заборгованості; інших штрафних санкцій 4532,06 грн.

В рахунок погашення кредитних зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором № 910.14409, укладеним між ним та АТ «Ідея Банк» у сумі 13118,63 грн, звернуто стягнення на предмет застави, який належить ОСОБА_1 , а саме на автомобіль Daewoo Nexia 2012 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номерний знак № НОМЕР_2 та передано акціонерному товариству «Ідея Банк» шляхом продажу зазначеного автомобіля АТ «Ідея Банк» будь-якій третій особі-покупцю від імені власника за ціною не нижче ринкової, визначеної незалежним суб`єктом оціночної діяльності, для чого надано АТ «Ідея Банк» усі права та повноваження на відчуження транспортного засобу, в тому числі, але не виключно: проводити всі необхідні дії у відповідних структурних підрозділах Національної поліції України, структурних підрозділах МВС України, уповноважених здійснювати дії з державної реєстрації, перереєстрації та зняття з обліку транспортних засобів та всіх інших державних та недержавних органах/установах (отримувати дублікати документів на транспортний засіб, отримувати/виготовляти ключі/їх дублікати, отримувати відомості про транспортний засіб/особу-власника, які пов`язані з продажем автомобіля). Вилучено у ОСОБА_1 вказаний транспортний засіб, який є предметом застави, та передано АТ «Ідея Банк» на період до його реалізації (а. с. 65-71 т. 1).

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 17.10.2019 вказане судове рішення в частині звернення стягнення на предмет застави, вилучення у ОСОБА_1 транспортного засобу, який є предметом застави, та передачі АТ «Ідея Банк» на період його реалізації скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено у зв`язку з тим, що звернення стягнення на предмет застави шляхом продажу автомобіля будь-якій третій особі покупцю від імені власника, сторони у договорі застави визначили як позасудовий. В іншій частині рішення залишено без змін (а. с. 72-83 т. 1).

З відповіді старшого державного виконавця Сновського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 07.12.2020 № 19.17-19/11195 вбачається, що заборгованість згідно з виконавчим листом Щорського районного суду Чернігівської області № 749/1229/18 від 06.11.2019 на загальну суму 130118,63 грн сплачена у розмірі 10024, 67 грн (а. с. 250 т. 1).

Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості станом на 28.12.2019 борг ОСОБА_2 за кредитним договором № 910.14409 від 13.04.2012 не погашено.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом статті 6, частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У частині першій статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про заставу» та статті 572 ЦК України застава є способом забезпечення зобов`язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Частиною четвертою статті 577 ЦК України передбачено, що моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Відповідно до частини другої статті 586 ЦК України заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором.

Аналогічна за змістом норма міститься в частині другій статті 17 Закону України «Про заставу».

Відповідно до частини першою статті 589 ЦК України в разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Згідно зі статтею 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги, на іншу особу.

Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Відповідно до частини третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.

Статтею 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.

Добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є нечинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом.

Таким чином, відповідно до вимог чинного законодавства України, застава зберігає свою силу для нового власника майна за умови наявності у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відповідних відомостей про обтяження, які внесені до такого реєстру перед відчуженням предмета застави. У протилежному випадку набувач вважається добросовісним і набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.

Системний аналіз положень Закону України «Про заставу» і Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» дає підстави для висновку про те, що у разі відчуження боржником предмета обтяження без згоди заставодержателя, обтяження рухомого майна, що є предметом застави, зберігає свою силу для нового власника (покупця) у разі, якщо воно зареєстроване в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Покупець може бути добросовісним набувачем за умови, якщо на час укладення договору купівлі-продажу ТЗ в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна був відсутній відповідний запис.

Згідно зі статтею 42 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» держателем Державного реєстру є уповноважений центральний орган виконавчої влади. Порядок ведення Державного реєстру визначає Кабінет Міністрів України.

Частиною четвертою статті 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що відомості про звернення стягнення на предмет обтяження згідно зі статтею 24 цього Закону реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі заяви обтяжувача, в якій зазначається реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України або індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб платників податків та інших обов`язкових платежів та посилання на звернення стягнення на предмет обтяження.

Відповідно до частин першої, другої статті 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» записи до Державного реєстру вносяться держателем або реєстраторами Державного реєстру протягом робочого дня, в який подано заяву обтяжувача. Моментом реєстрації обтяження є день, година та хвилина внесення відповідного запису до Державного реєстру, а моментом припинення реєстрації обтяження є день, година та хвилина реєстрації в Державному реєстрі відомостей про припинення обтяження. Записи зберігаються в Державному реєстрі протягом п`яти років з моменту їх внесення. Обтяжувач має право в будь-який час подати заяву про припинення обтяження і подальше виключення запису або про продовження строку дії реєстрації на не більш як п`ятирічний строк.

Реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи і на таку заставу може бути звернено стягнення з підстав, передбачених статями 25, 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Вказаний правовий висновок викладено Верховним Судом України в постановах від 03 квітня 2013 року у справі № 6-7цс13, від 19 листопада 2014 року у справі № 6-168цс14 та Верховним Судом у постановах від 10 жовтня 2019 року у справі № 463/3582/17, від 18 грудня 2019 року у справі № 619/4033/18, від 02 березня 2020 року у справі № 461/11912/15-ц, від 12 березня 2020 року у справі № 359/1762/17, від 03 березня 2021 року у справі № 544/425/19, підстав відступати від якого колегія суддів не вбачає.

Відсутність договірних відносин між відповідачем та банком у даному випадку не може бути підставою для відмови у зверненні стягнення на предмет застави.

Звернення стягнення на предмет застави на підставі чинного договору застави та зареєстрованого обтяження у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна є належним та ефективним способом реалізації прав позивача, передбаченим статтями 16, 589 ЦК України, статтею 20 Закону України «Про заставу» та пунктом 1 розділу 5 договору застави від 24 травня 2012 року № 910.14409, а тому доводи апеляційної скарги про те, що позивач повинен був пред`явити позов, у тому числі, і до боржника ОСОБА_3 , якого необхідно було залучити в якості співвідповідача, є неспроможними.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 16.06.2021 у справі № 199/6263/19, від 03.03.2021 у справі № 544/425/19.

Відповідно до пункту 2 розділу 2 укладеного між банком та ОСОБА_2 договору застави, наступні застави, відчуження, зміни, обтяження предмета застави будь-якими зобов`язаннями (оренда, лізинг, найм, безоплатне користування, спільна діяльність тощо), передача права керування ТЗ третім особам, переміщення ТЗ за межі території України здійснюється заставодавцем тільки за письмовою згодою заставодержателя.

При цьому, як зазначено вище, 05.09.2012 обтяження предмета застави - автомобіля легкового, Daewoo Nexia, номер кузова НОМЕР_1 , номер державної реєстрації: НОМЕР_3 , седан легковий, колір чорний, 2012 року випуску, було зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна зі встановленням терміну дії до 05.09.2017, який було продовжено до 11.04.2022. Обтяжувачем значиться ПАТ «Ідея Банк», правонаступником якого є АТ «Ідея Банк».

Відомостей щодо зняття обтяження з вказаного автомобіля на момент його відчуження матеріали справи не містять, що спростовує доводи скаржника стосовно відсутності заборони на відчуження на момент придбання ним спірного автомобіля у ОСОБА_2 .

Зважаючи на вищевикладене у сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що всупереч положенням частини другої статті 586 ЦК України, частини другої статті 17 Закону України «Про заставу» та умовам договору застави ОСОБА_2 відчужив майно, яке перебувало в заставі банку й обтяження якого на час відчуження було зареєстровано відповідно до закону, не повідомивши про це заставодержателя та не отримавши його згоди, що є підставою для звернення на нього стягнення на підставі договору застави від 24.05.2012 №910.14409, укладеного між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2 .

Не виявлення будь-яких заборон на відчуження автомобіля адміністратором сервісного центру МВС при його перереєстрації, на що посилався апелянт, за наявності запису щодо заборони відчуження спірного автомобіля у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, не свідчить про відсутність застави та добросовісність набуття ОСОБА_1 зазначеного рухомого майна, який у свою чергу не був позбавлений можливості самостійно перевірити наявність такого запису.

Також колегія суддів звертає увагу, що станом на час продажу спірного автомобіля ОСОБА_1 , Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23.12.2009 № 1371), не передбачав перевірки відомостей про обмеження відчуження за Державним реєстром обтяжень рухомого майна під час проведення державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортного засобу.

Згідно з частиною другою статті 590 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи, що застава спірного автомобіля є способом забезпечення зобов`язань за кредитним договором від 13 квітня 2012 року №910.14409, укладеним між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2 , правильними є висновок суду про те, що початок перебігу позовної давності починає свій відлік з моменту невиконання позичальником основного зобов`язання за кредитним договором. На вказане під час розгляду подібних правовідносин звернув увагу і Верховний Суд в постанові від 03.03.2021 у справі № 544/425/19.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

За змістом частини першої статті 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Як встановлено судом, відповідно до пункту 9 розділу 10 кредитного договору від 13.04.2012 сторонами погоджено збільшений строк позовної давності - п`ять років.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України), а за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті статті 261 ЦК України).

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Разом з тим, відповідно до вимог статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Таким чином, встановивши, що договором кредиту від 13.04.2012 передбачено виконання зобов`язань шляхом сплати щомісячних платежів, останній щомісячний платіж здійснено позичальником 13.11.2015, що також встановлено судами у справах № 749/626/16-ц, 749/1229/18, з урахуванням того, що позивач вже звертався до суду у жовтні 2018 року із позовними вимогами (в тому числі частково заявленими до відповідача) про стягнення кредитної заборгованості та звернення стягнення на предмет застави, враховуючи узгоджений сторонами кредитного договору строк позовної давності п`ять років, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що звернення у лютому 2020 року АТ «Ідея Банк» із зазначеним позовом до суду відбулося в межах позовної давності. Доводи апеляційної скарги з даного приводу є безґрунтовними.

Якщо інше не передбачено рішенням суду, реалізація предмета забезпечувального обтяження проводиться шляхом його продажу на публічних торгах у порядку, встановленому законом.

Згідно з ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні.

Вилучення та передача предмета застави заставодержателю є передбаченим законом примусовим заходом щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження, що вживається на підставі рішення суду на період до його реалізації, якщо такий необхідний. Такий спосіб захисту є ефективним і відповідає правилу статті 5 ЦПК України та природі цивільних відносин, що виникли між сторонами спору.

Вирішуючи позов в частині вилучення у ОСОБА_1 транспортного засобу, який є предметом застави, суд першої інстанції правильно застосував вищевказані норми матеріального права та висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 10.10.2018 у справі № 640/18297/15-ц, постанові від 10.10.2018 у справі № 461/11509/15-ц, постанові від 28.11.2018 у справі № 219/10989/15-ц.

Не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_1 про те, що заявлений банком у позові спосіб звернення стягнення на предмет застави є виключно позасудовим способом врегулювання спору, який сторони погодили у договорі, оскільки позивачем обрано спосіб звернення стягнення на предмет застави шляхом реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження, який сторонами у якості позасудового врегулювання спору не визначений.

Застосування визначених сторонами договору (АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2 ) позасудових заходів врегулювання спору не є можливим з огляду на зміну власника заставного майна.

Рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 28.04.2021 в частині розрахунку суми боргу ОСОБА_2 , в рахунок погашення якого банк просив звернути стягнення на предмет застави, а також в частині визначення початкової ціни предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження, сторонами не оскаржується, а тому, в силу положень положень ст. 367 ЦПК України, апеляційним судом в цій частині не переглядається.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, правильних висновків суду по суті вирішення справи не спростовують, а зводяться лише до переоцінки доказів та незгоди відповідача з рішенням суду першої інстанції та власного тлумачення норм права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

З огляду на викладене, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 28 квітня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Судді Чернігівського апеляційного суду

І.О.Боброва

О.І. Онищенко

А.А. Скрипка

Повний текст постанови суду складений 22.10.2021.