Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" жовтня 2021 р. Справа № 596/1367/21

Провадження № 2/596/503/2021

Гусятинський районний суд Тернопільської області

в складі : головуючого суду Лисюк І.О.,

за участю секретаря Федорів О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в селищі Гусятин позовну заяву ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Возьний Ярослав Володимирович до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Возьний Я.В. звернувся до суду із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, посилаючись на те, що позивачу на праві приватної власності, належить житловий будинок, з надвірними будівлями та спорудами що знаходиться в АДРЕСА_1 . Також в даному житловому будинку зареєстрована, але фактично з 1999 року не проживає відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не намагається вселитися, не приходить та не користуються ним, та залишаючись зареєстрованою у вказаному домоволодінні, перешкоджає у здійсненні його законних прав, оскільки саме через даний зареєстрований склад сім`ї він змушений сплачувати більше коштів за комунальні послуги. Тому просить суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право на користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Возьний Я.В. в судове засідання не з`явилися, від представника позивача через канцелярію суду надійшла письмова заява про розгляд справи у його відсутності та у відсутності позивача, позовні вимоги підтримав повністю, просив позовні вимоги задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду подала письмову заяву про визнання позову та розгляд справи у її відсутності.

На підставі вимог ст.ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін.

Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Перевіривши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок, з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.11).

Згідно довідки №1015 від 14.07.2021 року виданої Копичинецькою міською радою та актів встановлення факту не проживання від 07 червня 2021 року та від 14 липня 2021 року, відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично не проживає та не появляється за вказаною адресою з 1999 року.(а.с.7, 8, 9).

Таким чином, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не проживає у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 з 1999 року.

Згідно ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно зі ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Суб`єктами права приватної власності, згідно ст.325 ЦК України, є фізичні та юридичні особи. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 Цивільного кодексу України, яка передбачає право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Згідно з п.3 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі.

У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Згідно п.34 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення із зняттям останнього з реєстрації.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутня за місцем своєї реєстрації, з 1999 року не проживає понад встановлені строки в домоволодінні, яке належить позивачу, судом не встановлено домовленості між нею і власником житла щодо порядку користування будинком і залишаючись зареєстрованою у спірному домоволодінні, перешкоджає позивачу у здійсненню його законних прав, а тому ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 слід визнати такою, що втратила право користування житловим будинком, що за адресою: АДРЕСА_1 .

Встановлені судом обставини повністю підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст. 33 Конституції України, ст.15, 16, 29, 405 Цивільного кодексу України, ст.ст. 9 ЖК УРСР, ст.ст.10, 11, 141, 206, 209, 214, 217 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (жителя: АДРЕСА_2 ) в інтересах якого діє адвокат Возьний Ярослав Володимирович ( АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_2 ( зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим будинком, що за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Гусятинського районного суду

Тернопільської області І.О.Лисюк