01.10.2021 Справа № 756/6950/21
Унікальний номер судової справи 756/6950/21
Номер провадження 2/756/4434/21
РІШЕННЯ

Іменем України

21 вересня 2021 року м. Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Банасько І.М.,

за участю секретаря судового засідання Слуцького О.П.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача 1 Кісілевича О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в особі законного представника ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в особі законного представника ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, Департамент будівництва та житлового забезпечення Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про виселення та зняття з реєстраційного обліку,

УСТАНОВИВ:

У травні 2021 року ТОВ «Кей-Колект» звернулось до суду в порядку цивільного судочинства з позовом про виселення з квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , із зняттям з реєстраційного обліку ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Вимоги позову обґрунтовують тим, що 26.06.2007 між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого відповідачу ОСОБА_2 було надано кредитні кошти в розмірі 170 000,00 доларів США з відсотковою ставкою 12,20% річних. У забезпечення виконання кредитних зобов`язань за вказаним кредитним договором ОСОБА_2 було укладено договір Іпотеки №57901 від 26.06.2007, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Дем`яненко Т.М., зареєстрований у реєстрі за №18007, за умовами якого в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

12.12.2011 між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» були укладені Договір факторингу №1 та Договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки, згідно яких права вимоги за вказаним вище договором кредиту та договором іпотеки перейшло до ТОВ «Кей-Колект».

У зв`язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору іпотекодержателем звернено стягнення на предмет іпотеки та 17.03.2016 зареєстровано право власності на предмет іпотеки в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку» за ТОВ «Кей-Колект».

Право користування та розпорядження майном порушені проживанням попереднім власником та членами його родини в квартирі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та є власністю ТОВ «Кей-Колект». Позивач стверджує, що належним способом захисту його прав є усунення перешкод у праві користування та розпорядження майном шляхом виселення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до положень статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Виселення проводиться

у порядку, встановленому законом.

Згідно з положеннями частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Відповідно до п. 1.4 Договору про надання споживчого кредиту №0 від 26.06.2007 метою отримання коштів була купівля квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 13, 16, 627, 628 ЦК України, ст.ст. 9, 10 Закону України «Про іпотеку» позивач просив задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 13.05.2021 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №756/6950/21, визначено, що справа підлягає розгляду за правилами загального позовного провадження.

Протокольною ухвалою суду від 02.09.2021 постановлено закрити підготовче провадження та призначити розгляд справи по суті.

Під час розгляду справи по суті представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив суд про їх задоволення з підстав, викладених у позові.

Представник відповідача 1 - Кісілевич О.М. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував щодо задоволення позову.

Відповідачі, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи по суті, у судове засідання не з`явились, письмових пояснень щодо причин своєї неявки суду не надали.

Разом з тим, відповідачами у встановлений законом строк до суду не подано відзиву на позовну заяву. Строки для подання відзиву та відповіді на відзив закінчились, а тому суд прийшов до висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами.

При цьому, судом було ухвалено долучити до матеріалів справи письмові пояснення та уточнення, які надійшли до суду 02.09.2021 від відповідача 1 та відповідача 3. Відповідачі вказують, що у них відсутнє будь-яке інше нерухоме майно та квартира використовується, як єдине постійне місце проживання. Квартира була придбана ними із значним залученням власних грошових коштів, не тільки за рахунок коштів споживчого кредиту. Зазначене підтверджується договором Іпотеки, де зазначено вартість предмету іпотеки у розмірі 1 201 370,00 грн, та договором купівлі-продажу квартири, в якому чітко зазначено, що квартира була придбана за 1 073 125,00 грн, що еквівалентно 212 500,00 доларів США. Із зазначеного вбачається, що квартира придбана із значним залученням власних грошових коштів, а не тільки за кошти споживчого кредиту.

Третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації явку свого представника у судове засідання не забезпечила, про дату, час і місце розгляду справи по суті повідомлені належним чином. Разом з тим, на адресу суду направили заяву, де вказують, що позовні вимоги не підтримують та просять розглядати справу без їхньої участі.

Третя особа Департамент будівництва та житлового забезпечення Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) явку свого представника у судове засідання не забезпечила, про дату, час і місце розгляду справи по суті повідомлені належним чином. При цьому, 19.08.2021 на адресу суду надійшли пояснення від представника третьої особи Солдатченко Л.М., відповідно до яких просять суд прийняти рішення згідно норм чинного законодавства та розглядати справу без участі їхнього представника.

Заслухавши пояснення сторін, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини.

Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Судом встановлено, 26.06.2007 між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем 1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав кредит у сумі 170 000,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 858 500,00 грн, зі сплатою 12,20 % річних, строком до 26.08.2028 (а.с. 22-24).

Згідно п. 1.4 Договору про надання споживчого кредиту цільове призначення (мета) кредиту - кредит надається позичальнику для його особистих потреб, а саме: на придбання квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 22).

У забезпечення виконання зобов`язань за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 26.06.2008 між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено Договір іпотеки №57901 від 26.06.2008, за яким відповідач 1 передав в іпотеку банку придбану ним квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 25-26).

Відповідно до п. 1.1 Договору Іпотеки вартість предмету іпотеки складає 1 201 370 (один мільйон двісті одна тисяча триста сімдесят) грн 00 копійок (а.с. 25).

Як вбачається із договору факторингу №1, укладеного 12.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» та виписки з додатку №1 до даного договору права вимоги за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 26.06.2008, де боржником є ОСОБА_2 перейшло до ТОВ «Кей-Колект» (а.с. 27-30).

Відповідно до договору про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 12.12.2011, укладеного між ПАТ «УкрСибаннк» та ТОВ «Кей-Колект», та виписки з Додатку №1 до вказаного договору права вимоги за договором іпотеки №57901 від 26.06.2008, де заставодавцем є відповідач 1, перейшло до ТОВ «Кей-Колект» (а.с. 31-33).

З відомостей Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Оболонської РДА станом на 11.05.2021 вбачається наступне:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 26.06.2009 по теперішній час (а.с. 40);

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 23.09.2011 по теперішній час (а.с. 41);

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 03.03.2015 по теперішній час (а.с. 42);

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 26.06.2009 по теперішній час (а.с. 43).

Згідно із витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №259869244 від 03.06.2021 (а.с. 75) право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ТОВ «Кей-Колект» на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 28881412 від 23.03.2016, приватний нотаріус Кобелєва Алла Михайлівна, Київський міський нотаріальний округ.

Заперечуючи проти позову відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 вказують на те, що спірна квартира була придбана ними із значним залученням власних грошових коштів, зокрема частково за кошти відповідачів і частково за кошти отриманого кредиту.

Як вбачається з п.п. 1.1., 2.1. Договору купівлі-продажу спірної квартири, укладеного 26.06.2007 між продавцем ОСОБА_7 і покупцем ОСОБА_2 , за домовленістю сторін квартира, АДРЕСА_1 , загальною площею 92,10 кв.м., житловою площею 46,60 кв.м., продається по ціні 1 073 125,00 (один мільйон сімдесят три тисячі сто двадцять п`ять) грн. 00 коп., що в еквіваленті складає 212 500 (двісті дванадцять тисяч п`ятсот) доларів США (а.с. 133).

Таким чином, судом установлено, що квартира дійсно придбавалася як за особисті кошти відповідачів, так і за кредитні кошти.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Згідно з положенням частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до вимог частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою цього жилого приміщення.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК УРСР.

За змістом цих норм особам, яких виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, а за інших обставин є підстава для відмови у задоволенні позову про виселення.

При виселенні в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.

Аналогічні висновки висловлені у постановах Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року у справах № 6-1449цс15, № 6-2947цс15, 25 листопада 2015 року у справі № 6-1061цс15, 16 грудня 2015 року у справі № 6-1469цс15 та 10 лютого 2016 року у справі № 6-2830цс15, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 12 квітня 2021 року у справі №310/2950/18, постанові Верховного Суду від 02 вересня 2021 року у справі №345/2518/19.

Конституційний Суд України, зокрема у своєму рішенні N 7-рп/2013 від 11.07.2013 року, зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Цей висновок узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 9 квітня 1985 року № 39/248, в якій наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.

Споживач - фізична особа, яка отримала кредит у іноземній валюті, не має впливу на здешевлення гривні, коливання валютного курсу, проте саме держава зобов`язана забезпечувати як дотримання прав усіх суб`єктів, так і баланс прав, у тому числі і прав кредитодавця та позичальника у кредитних правовідносинах. З цією метою держава цілеспрямовано вносила законодавчі обмеження, направлені на захист прав громадян України, щодо виселення, які пов`язані з виконанням зобов`язань за кредитами, наданими в іноземній валюті та забезпеченими іпотекою, зокрема шляхом внесення змін у ст. 109 ЖК України.

Невиконання відповідачем 1 зобов`язань за кредитом, який був отриманий ним в іноземній валюті, стало підставою для реєстрації права власності на іпотечне майно за банком - іпотекодержателем і як наслідок пред`явлення банком позову про виселення відповідачів з неповнолітніми дітьми із житла.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які, у свою чергу мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним законній меті.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Поняття «майно» в першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

У рішенні від 07 липня 2011 року у справі «Сєрков проти України» (заява № 39766/05), яке набуло статусу остаточного 07 жовтня 2011 року, ЄСПЛ зазначив, що пункт 2 статті 1 Першого протоколу до Конвенції визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом уведення в дію «законів».

Таким законом, на переконання суду, є стаття 109 ЖК УРСР, яка закріплює правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення.

Як уже зазначалося, квартира АДРЕСА_1 , з якої позивач просить виселити відповідачів та їх неповнолітніх дітей, була предметом іпотеки, але придбана вона не тільки за рахунок кредиту, але і за власні спільні кошти відповідачів. Спірна квартира, загальною вартістю 1 073 125,00 грн придбана частково за особисті кошти відповідачів і частково за кошти отриманого кредиту.

Вважати спірну квартиру придбаною за рахунок кредиту банку, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, не можна, а відтак, і виселенню з такої квартири без надання іншого жилого приміщення, відповідачі не підлягають.

За таких обставин, у задоволенні позову в частині виселення відповідачів слід відмовити.

Щодо позовної вимоги про зняття відповідачів з реєстраційного обліку суд вважає за необхідне відмітити, що згідно зі статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Функції реєстрації та зняття з реєстрації фізичних осіб покладено виключно на органи реєстрації. При відмові відповідача знятися з реєстрації добровільно, його зняття з реєстрації можливе за остаточного рішення суду. Питання зняття з реєстрації вирішується спеціально уповноваженим органом і не входить до компетенції суду, тобто, рішення суду є лише підставою для зняття з реєстрації.

Зважаючи на те, що позовна вимога про зняттяз реєстраційного обліку відповідачів є похідною від позовної вимоги про їх виселення, у задоволенні якої судом відмовлено, суд вважає, що правові підстави для зняття з реєстрації місця проживання відповідачів відсутні.

Таким чином, у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

У зв`язку з відмовою у позові в повному обсязі витрати, пов`язані зі сплатою судового збору слід покласти за правилами статті 141 ЦПК України на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 354-355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в особі законного представника ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в особі законного представника ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, Департамент будівництва та житлового забезпечення Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про виселення та зняття з реєстраційного обліку відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (, 01042, м. Київ, вул. Іоанна Павла II, буд.4/6, копус "В", пов. 4, каб. 402);

відповідач 1 - ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 );

відповідач 2 - ОСОБА_3 в особі законного представника ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 );

відповідач 3 - ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 );

відповідач 4 - ОСОБА_5 в особі законного представника ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 );

третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації (, 04212, м. Київ, вул. М.Тимошенка, 2-Д);

третя особа - Департамент будівництва та житлового забезпечення Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (, 01601, м. Київ, вул. Володимирська, 42).

Дата складення повного рішення - 01.10.2021.

Суддя І.М. Банасько