ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 676/186/20
Провадження № 22-ц/4820/1540/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Купельського А.В., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Журбіцький В.О.,

з участю прокурора Коломий О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом заступника керівника Кам`янець-Подільської окружної прокуратури в інтересах держави до Головного управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Хмельницькій області, ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Форк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Зарус-Інвест», Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Еко-Граунд», третя особа ОСОБА_2 , про визнання недійсним наказу та витребування земельної ділянки за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Зарус-Інвест» на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 травня 2021 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2019 року заступник керівника Кам`янець-Подільської окружної прокуратури (далі Прокурор) звернувся до суду з уточненим у подальшому позовом в інтересах держави до Головного управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Хмельницькій області (далі Держгеокадастр), ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Форк» (далі ТОВ «Форк»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Зарус-Інвест» (далі ТОВ «Зарус-Інвест»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Еко-Граунд» (далі ТОВ «Агро-Еко-Граунд»), третя особа ОСОБА_2 , про визнання недійсним наказу та витребування земельної ділянки.

Прокурор зазначив, що наказом Держгеокадастру від 18 жовтня 2017 року №22-21045-СГ затверджено проект землеустрою та передано у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2,0000 га (кадастровий номер :02:003:0418), розташовану за межами населених пунктів Китайгородської (Колодіївської) сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області та призначену для ведення особистого селянського господарства. На підставі цього наказу 22 жовтня 2017 року державним реєстратором зареєстровано право власності ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Згідно договору купівлі-продажу від 27 жовтня 2017 року ОСОБА_1 продав спірну земельну ділянку ТОВ «Форк», яке включило її до складу об`єднаної земельної ділянки площею 88,00 га (кадастровий номер :02:003:0531).

14 грудня 2017 року ТОВ «Форк» продало об`єднану земельну ділянку ОСОБА_2 , який 3 січня 2018 року здійснив її поділ на дві земельні ділянки площею по 44,00 га кожна (кадастрові номери :02:003:0532, :02:003:0533). Надалі ОСОБА_2 передав ці ділянки до статутного капіталу ТОВ «Зарус-Інвест», а державний реєстратор зареєстрував право власності ТОВ «Зарус-Інвест» на земельні ділянки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (записи про право власності від 17 березня 2018 року №25292692 і №25293043).

За договорами оренди землі від 20 березня 2018 року ТОВ «Зарус-Інвест» передало земельні ділянки з кадастровими номерами :02:003:0532, :02:003:0533 в оренду ТОВ «Агро-Еко-Граунд», речове право якого зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21 березня 2018 року за №25374393 і №25374304.

Ще до того, відповідно до наказу Головного управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Київській області від 27 липня 2017 року №10-13329/15-17-СГ ОСОБА_1 у порядку приватизації землі набув право власності на земельну ділянку площею 2,0000 га (кадастровий номер :07:012:0007) для ведення особистого селянського господарства, розташовану за межами населених пунктів Світелівської сільської ради Броварського району Київської області.

Оспорюваний наказ Держгеокадастру є незаконним, оскільки на час його прийняття ОСОБА_1 використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та не міг набути таке право повторно.

ТОВ «Форк» придбало спірну земельну ділянку в особи, яка не мала права на її отримання та відчуження, після чого включило цю ділянку до складу іншої земельної ділянки, а ТОВ «Зарус-Інвест» неправомірно набуло роз`єднані земельні ділянки та передало їх в оренду ТОВ «Агро-Еко-Граунд».

Отже, спірна земельна ділянка вибула з власності держави поза її волею та може бути витребувана у ТОВ «Зарус-Інвест» і ТОВ «Агро-Еко-Граунд» як добросовісних набувачів.

За таких обставин Прокурор просив суд:

визнати наказ Держгеокадастру від 18 жовтня 2017 року №22-21045-СГ про надання земельної ділянки площею 2,0000 га (кадастровий номер :02:003:0418) у власність ОСОБА_3 недійсним;

витребувати у ТОВ «Зарус-Інвест» і ТОВ «Агро-Еко-Граунд» на користь держави в особі Держгеокадастру земельну ділянку площею 2,0000 га з кадастровим номером :02:003:0418, в координатах, межах та конфігурації, що була передана у власність ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 травня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним наказ Держгеокадастру від 18 жовтня 2017 року №22-21045-СГ, яким затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_1 ділянку загальною площею 2,00 га кадастровий номер :02:003:0418 для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що знаходиться за межами населених пунктів Китайгородської (Колодіївської) сільської ради, Кам`янець-Подільського району, Хмельницької області.

Витребувано у ТОВ «Зарус-Інвест» на користь держави в особі Держгеокадастру земельну ділянку з кадастровим номером :02:003:0418, загальною площею 2,00 га, що знаходиться за межами населених пунктів Китайгородської (Колодіївської) сільської ради, Кам`янець-Подільського району, Хмельницької області, в координатах, межах та конфігурацій, що була передана відповідно до наказу Держгеокадастру №22-21045-СГ від 18 жовтня 2017 року ОСОБА_1 .

В позові до ТОВ «Агро-Еко-Граунд» відмовлено.

Повернено Хмельницькій обласній прокуратурі 3 842 грн надмірно сплачених судових витрат.

Стягнено з Держгеокадастру, ОСОБА_1 , ТОВ «Форк», ТОВ «Зарус-Інвест» на користь Хмельницької обласної прокуратури по 960 грн 50 коп. судового збору з кожного.

Суд виходив з того, що ОСОБА_1 повторно використав право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, внаслідок чого оспорюваний наказ Держгеокадастру не відповідає вимогам закону. Оскільки спірна земельна ділянка незаконно вибула з володіння держави, то її може бути витребувано у ТОВ «Зарус-Інвест» і ТОВ «Агро-Еко-Граунд» як добросовісних набувачів зі складу об`єднаної ТОВ «Форк», а в подальшому роз`єднаної ОСОБА_2 земельної ділянки. У спірних правовідносинах порушені інтереси держави, тому прокурор вправі звертатися до суду з позовною заявою на захист цих інтересів і здійснювати представництво держави в суді.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ТОВ «Зарус-Інвест» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині витребування земельної ділянки у ТОВ «Зарус-Інвест» і ухвалити в цій частині вимог нове рішення про відмову в позові. При цьому ТОВ «Зарус-Інвест» послалося на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII «Про прокуратуру» (далі Закон №1697-VII) право на подання позовної заяви в порядку представництва інтересів держави в суді надається керівнику органу прокуратури, а в разі його відсутності першому заступнику або одному із заступників керівника. Позовна заява підписана Прокурором, який не підтвердив свої повноваження на ведення справи в суді, тому мають місце підстави для залишення цієї заяви без розгляду. Крім того, Прокурором не дотримано порядку, передбаченого ст. 23 Закону №1697-VII, для здійснення представництва інтересів держави в суді та не доведено неспроможність Держгеокадастру як органу, що реалізовує державну політику у спірних правовідносинах, на звернення до суду з відповідним позовом. Оскільки на момент звернення Прокурора з позовом до суду земельна ділянка з кадастровим номером :02:003:0418 припинила своє існування як об`єкт цивільних прав, а на неї був накладений арешт у кримінальному провадженні, то підстави для витребування у ТОВ «Зарус-Інвест» цієї ділянки відсутні. До того ж спірна земельна ділянка перебувала у постійному користуванні Державного підприємства радгоспу «Колодіївський» і не може бути витребувана на користь Держгеокадастру.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Прокурор подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, указуючи на його законність та обґрунтованість.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу Держгеокадастр зазначило, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

ОСОБА_1 , ТОВ «Форк», ТОВ «Агро-Еко-Граунд», ОСОБА_2 не висловили своєї позиції щодо апеляційної скарги.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції

ТОВ «Зарус-Інвест» не оскаржує рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову про визнання наказу Держгеокадастру від 18 жовтня 2017 року №22-21045-СГ недійсним і відмови в позові до ТОВ «Агро-Еко-Граунд» про витребування земельної ділянки, а тому згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку в цій частині рішення суду не переглядається.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частиною 1 статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши учасницю судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не може бути задоволена.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

Наказом Держгеокадастру від 18 жовтня 2017 року №22-21045-СГ затверджено проект землеустрою та передано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2,0000 га (кадастровий номер :02:003:0418), яка розташована за межами населених пунктів Китайгородської (Колодіївської) сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, для ведення особистого селянського господарства.

На підставі цього наказу 22 жовтня 2017 року Комунальним підприємством «Подільський реєстраційний центр» Сахновецької сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області зареєстровано право власності ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер запису про право власності 22944978).

За договором купівлі-продажу від 27 жовтня 2017 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Халявкою Н.М. (реєстрацій №5497), ОСОБА_1 відчужив указану земельну ділянку ТОВ «Форк».

У подальшому земельна ділянка з кадастровим номером :02:003:0418 увійшла до складу новоутвореної земельної ділянки з кадастровим номером :02:003:0531 площею 88,00 га.

7 листопада 2017 року Комунальне підприємство «Подільський реєстраційний центр» Сахновецької сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області зареєструвало право власності ТОВ «Форк» на новоутворену земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер запису про право власності 23267235).

За договором купівлі-продажу від 14 грудня 2017 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зимою Н.Ф. (реєстрацій №4921), ТОВ «Форк» відчужило земельну ділянку з кадастровим номером :02:003:0531 ОСОБА_2 , який 3 січня 2018 року здійснив її поділ на дві земельні ділянки площею по 44,00 га кожна з кадастровими номерами :02:003:0532 та :02:003:0533 (номери запису про право власності у Державному реєстрі речових прав 24309689 і 24309891).

17 березня 2018 року ОСОБА_2 передав указані земельні ділянки до статутного капіталу ТОВ «Зарус-Інвест» (номери запису про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 25292692 і 25293043).

20 березня 2018 року ТОВ «Агро-Еко-Граунд» і ТОВ «Зарус-Інвест» уклали договори оренди землі, за умовами яких останнє передало ТОВ «Агро-Еко-Граунд» земельні ділянки з кадастровими номерами :02:003:0532 та :02:003:0533 у платне користування строком на 7 років.

На підставі цих договорів 21 березня 2018 року Комунальне підприємство «Подільський реєстраційний центр» Сахновецької сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області зареєструвало право ТОВ «Агро-Еко-Граунд» на оренду земельних ділянок у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номери запису про інше речове право 25374393 та 25374304).

Ще до зазначених подій, згідно наказу Головного управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Київській області від 27 липня 2017 року №10-13329/15-17-СГ ОСОБА_1 набув у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га (кадастровий номер :07:012:0007), розташовану за межами населених пунктів Світелівської сільської ради Броварського району Київської області (номер запису про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 22711654 від 3 жовтня 2017 року).

Щодо наказу Держгеокадастру, на підставі якого ОСОБА_1 набув право власності на спірну земельну ділянку

Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За змістом ч.ч. 1, 3, 4 ст. 116 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

В силу п. «б» ч. 1 ст. 121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у розмірі не більше 2,0 гектара.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Як передбачено ч. 1 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що громадяни та юридичні особи як суб`єкти права можуть набувати земельні ділянки державної або комунальної власності у приватну власність. Приватизація земельних ділянок здійснюється за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах установлених законом розмірів.

Безоплатна передача громадянам земельних ділянок із земель державної чи комунальної власності понад розміри, визначені ст. 121 ЗК України, та більше одного разу по кожному виду використання заборонена. Для ведення особистого селянського господарства громадяни можуть приватизувати земельну ділянку у розмірі, що не перевищує 2,0 га.

Власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав та інтересів.

Правовий акт індивідуальної дії може бути визнаний судом недійсним (незаконним), якщо він суперечить нормам чинного законодавства, порушує права та інтереси інших осіб або держави.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 реалізував своє право на безоплатне одержання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,000 га більше одного разу.

За таких обставин місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що наказ від 18 жовтня 2017 року №22-21045-СГ прийнятий Держгеокадастром із порушенням вимог ч. 4 ст. 116, ч. 1 ст. 121 ЗК України та є недійсним.

Доводи апеляційної скарги не спростовують цього висновку суду.

Щодо витребування земельної ділянки у ТОВ «Зарус-Інвест»

Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Положення цього конституційного принципу кореспондуються із нормами статей 317, 319, 321 ЦК України, згідно яких власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

За змістом ч. 1 ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

В силу ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпоряджання майном. Таке право є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

Названі норми чинного законодавства визначають право власника майна вимагати усунення будь-яких порушень свого права від інших осіб у спосіб, який власник вважає прийнятним.

Одним із таких способів захисту порушеного права є вимога власника про витребування належного йому майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов).

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза її волею. При цьому між власником і володільцем майна (добросовісним набувачем) не повинно існувати жодних юридичних відносин.

Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

У разі відсутності волі власника на вибуття з його володіння земельних ділянок власник із застосуванням указаних правових норм вправі заявити вимоги про витребування спірних земельних ділянок від кінцевих набувачів.

При цьому право власника на витребування свого нерухомого майна (земельних ділянок) від добросовісних набувачів не може заперечуватися виникненням обтяження цього майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Також власник вправі витребувати земельні ділянки й у тому випадку, коли вони були поділені та/або об`єднані добросовісним набувачем. Формування земельних ділянок їх володільцем, зокрема, внаслідок поділу та/або об`єднання, з присвоєнням їм кадастрових номерів, зміною інших характеристик не впливає на можливість захисту права власності чи інших майнових прав у визначений цивільним законодавством спосіб.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 29 травня 2019 року (справа №367/2022/15-ц), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 набув право власності на земельну ділянку державної власності з кадастровим номером :02:003:0418 незаконно та розпорядився нею поза волею держави.

Оскільки ТОВ «Зарус-Інвест» придбало спірну земельну ділянку в особи, яка не мала права відчужувати її, то суд першої інстанції правомірно керувався тим, що ця ділянка може бути витребувана у ТОВ «Зарус-Інвест» як добросовісного набувача.

Ті обставини, що спірна земельна ділянка була об`єднана з іншими земельними ділянками, внаслідок чого утворилася нова земельна ділянка, якій присвоєно інший кадастровий номер, і обтяжена в рамках кримінального провадження, можуть бути перешкодою для захисту права державної власності на землю.

Посилання ТОВ «Зарус-Інвест» на неможливість витребування у нього спірної земельної ділянки не відповідають закону та фактичним обставинам справи.

Висновки суду першої інстанції не суперечать правовим позиціям Верховного Суду.

Твердження ТОВ «Зарус-Інвест» про перебування земельної ділянки з кадастровим номером :02:003:0418 у постійному користуванні Державного підприємства радгоспу «Колодіївський», у зв`язку з чим ця ділянка не може бути витребувана на користь держави, є необґрунтованими.

Щодо доводів апеляційної скарги про неправомірне представництво прокурором інтересів держави в суді

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює : підтримання публічного обвинувачення в суді; організацію і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, вирішення відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження, нагляд за негласними та іншими слідчими і розшуковими діями органів правопорядку; представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом.

Таким законом є Закон №1697-VII.

За змістом ст. 1 Закону №1697-VII прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.

Згідно з ч. 3 ст. 23 Закону №1697-VII (в редакції на час звернення Прокурора з позовом до суду) прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (ч. 4 ст. 23 Закону №1697-VII).

Із положень ч. 3 ст. 56 ЦПК України слідує, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Як передбачено ч. 4 ст. 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

Пунктом 4 частини 4 статті 185 ЦПК України визначено, що заява повертається, коли відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (ч. 5 ст. 56 ЦПК України).

ЄСПЛ неодноразово звертав увагу на те, що сторонами цивільного провадження є позивач і відповідач. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (справа «Менчинська проти Росії», заява №42454/02, рішення від 15 січня 2009 року, п. 35).

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом.

Прокурор здійснює представництво законних інтересів держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; 2) якщо такий орган відсутній.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен належним чином обґрунтувати, а суд перевірити підстави для звернення прокурора до суду.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта владних повноважень.

У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор допускається до участі у справі та набуває відповідного статусу учасника процесу. У випадку відсутності підстав для звернення прокурора до суду в інтересах держави суд повертає йому подану заяву.

При цьому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року (справа №587/430/16-ц) не виключила, що у разі нездійснення або неналежного здійснення захисту інтересів держави відповідний суб`єкт владних повноважень може виступати відповідачем у справі, а прокурор, у такому випадку, набуває процесуального статусу позивача.

У справі, яка переглядається судом апеляційної інстанції, Прокурор обґрунтував своє звернення до суду тим, що Держгеокадастр як орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, незаконно відчужило земельну ділянку державної власності. При цьому Держгеокадастр не вжило заходів до виявлення та усунення вказаного порушення закону, а відповідно до приписів Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року № 15, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) не вправі здійснювати заходи державного контролю (нагляду), які у подальшому можуть бути підставою для звернення до суду з позовом, і самостійно скасувати наказ, на підставі якого особа набула право власності на земельну ділянку.

Звернення Прокурора до суду з позовом спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні питання безоплатної передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної форми власності. Окрім того, суспільний інтерес полягає у поверненні земельної ділянки у розпорядження держави, що є умовою реалізації функцій держави з забезпеченням громадян правом власності на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, забезпечення рівності можливостей усіх громадян використати своє право на приватизацію землі.

Суд першої інстанції погодився з такими підставами для звернення Прокурора до суду та відкрив провадження у справі (ухвала від 23 січня 2020 року).

Дії суду відповідають правовим висновкам, викладеним Верховним Судом у постановах від 5 листопада 2020 року (справа №910/21377/17), від 28 вересня 2020 року (справа №924/768/18), від 21 вересня 2020 року (справа №924/779/18), від 3 вересня 2020 року (справа №924/802/18), від 2 вересня 2020 року (справа №924/817/18).

На думку суду апеляційної інстанції, враховуючи характер і суспільну значущість спірних правовідносин, Прокурор належним чином обґрунтував підстави для звернення до суду з позовом на захист інтересів держави. До того ж, у справі відсутні докази порушення Прокурором порядку звернення до суду, передбаченого ст. 23 Закону №1697-VII.

Посилання ТОВ «Зарус-Інвест» на незаконність здійснення Прокурором представництва інтересів держави не відповідає закону та фактичним обставинам справи.

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність у Прокурора повноважень на підписання позовної заяви та ведення справи в суді

Законом №1697-VІІ визначено правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.

Як уже зазначалося вище, відповідно до ст. 1 Закону №1697-VІІ прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону №1697-VІІ у системі прокуратури України діють окружні прокуратури, перелік та територіальна юрисдикція яких визначається наказом Генерального прокурора. Утворення, реорганізація та ліквідація окружних прокуратур, визначення їхньої компетенції, структури і штатного розпису здійснюються Генеральним прокурором. Окружну прокуратуру очолює керівник окружної прокуратури, який має першого заступника та не більше двох заступників.

Статтею 13 Закону №1697-VІІ встановлено повноваження керівника окружної прокуратури, до яких, зокрема, належить представництво окружної прокуратури у зносинах з органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, особами, підприємствами, установами та організаціями. У разі відсутності керівника окружної прокуратури його повноваження здійснює перший заступник окружної прокуратури, а в разі його відсутності - один із заступників керівника окружної прокуратури.

В силу ч. 2 ст. 15 Закону №1697-VІІ прокурори в Україні мають єдиний статус незалежно від місця прокуратури в системі прокуратури України чи адміністративної посади, яку прокурор обіймає у прокуратурі.

Згідно з ч.ч. 1, 6 (п. 1) ст. 23 Закону №1697-VІІ представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом та законом, що регулює виконавче провадження звертатися до суду з позовом (заявою, поданням).

Із положень ч. 1 ст. 24 Закону №1697-VІІ слідує, що право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору, його першому заступнику та заступникам, керівникам обласних та окружних прокуратур, їх першим заступникам та заступникам, прокурорам Спеціалізованої антикорупційної прокуратури.

Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що на прокуратуру України покладається функція представництва інтересів держави в суді, реалізація якої здійснюється через систему органів прокуратури в порядку вчинення процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави.

Під час здійснення представництва інтересів держави в суді прокурор має право звертатися до суду з позовом, а саме підписувати та пред`являти цей позов до розгляду.

Заступник керівника окружної прокуратури наділений правом подання позовної заяви на виконання прокуратурою функцій щодо представництва інтересів держави в суді у порядку, передбаченому ст. 56 ЦПК України.

Разом із тим, у зносинах окружної прокуратури як юридичної особи з органами державної влади та місцевого самоврядування, особами, підприємствами, установами та організаціями, у тому числі якщо окружна прокуратура виступає самостійним позивачем у справі, її інтереси може представляти лише керівник, а у його відсутність заступник керівника.

З матеріалів справи вбачається, що Прокурором заявлено позов до Держгеокадастру, ОСОБА_1 , ТОВ «Форк», ТОВ «Зарус-Інвест» і ТОВ «Агро-Еко-Граунд» у порядку здійснення представництва інтересів держави в суді.

Отже, Прокурор наділений повноваженнями на підписання такої позовної заяви, подання її до суду та ведення справи в суді.

Доводи апеляційної скарги про те, що Прокурор не мав таких повноважень є безпідставними, оскільки ТОВ «Зарус-Інвест» помилково ототожнило правовий статус особи, яка представляє окружну прокуратуру як юридичну особу в адміністративно-господарських правовідносинах, і прокурора, який здійснює представництво інтересів держави в суді.

Посилання ТОВ «Зарус-Інвест» на постанови Верховного Суду від 25 вересня 2019 року (справа №819/198/17) і від 27 травня 2020 року (справа №819/478/17) слід відхилити з огляду на те, що зазначені справи стосуються правовідносин, в яких заступник керівника регіональної прокуратури, підписуючи позови, діяв від імені органу прокуратури як юридичної особи, а не реалізовував конституційну функцію представництва інтересів держави.

3. Висновки суду апеляційної інстанції та межі розгляду справи

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Зарус-Інвест» залишити без задоволення, а рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 травня 2021 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 жовтня 2021 року.

Судді: О.І. Ярмолюк

А.В. Купельський

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції Швець О.Д.

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 47