П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2021 року м. Київ

Справа № 761/2006/20

Провадження: № 22-ц/824/12312/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Пікуль А.А., Левенця Б.Б.

секретар Івасенко І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1

та Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» Караченцева Артема Юрійовича

на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 22 червня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Волошина В.О.,

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» до ОСОБА_1 про визнання закінченим терміну дії договору банківського вкладу,

встановив:

У січні 2020 року ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» звернулось до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Шевченківського районного суду від 20 листопада 2014 року у справі № 761/29783/14-ц позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива»на користь ОСОБА_1 суму невиплаченого залишку депозитного вкладу за договором №51?в?16/286455 від 25.02.2014 року, який обліковується на поточному рахунку № НОМЕР_1 , відкритому на ім`я ОСОБА_1 в сумі 8 920,15 доларів США, відсотки у розмірі 274,06 доларів США, 3% річних у розмірі 64,49 доларів США, а всього 9258,70 доларів США, що становить 140 232,89 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. 20 листопада 2014 року між банком та ОСОБА_1 було укладено договір вкладу, згідно умов п. 1 якого, відповідач вніс на депозитний рахунок грошові кошти у розмірі 8920 доларів США з відсотковою ставкою 9% річних. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2015 року у цивільній справі № 761/24136/15-ц зобов`язано ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» зарахувати кошти у розмірі 8970,35 доларів США на поточний рахунок позивача; виплатити позивачеві вклад за договором від 20 листопада 2014 року № 51-в-17/367026 у сумі еквівалента 8970,35 доларів США у гривні за курсом НБУ на день 13 червня 2015року, а саме - у розмірі 195 272,86 грн; відсотки за договором вкладу за ставкою 9,0% річних за строк з дня, наступного за днем витребування 19 лютого 2015 року до дня прийняття рішення про віднесення Банку до категорії неплатоспроможних 23 червня 2015 року, а саме у розмірі 274,93 доларів США в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на день ухвалення судового рішення у справі за цим позовом, що становить 6045,12 грн.; виплатити майнову відповідальність за порушення грошового зобов`язання за договором вкладу за ставкою 3,0% річних у розмірі 91,64 доларів США в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на день ухвалення судового рішення у справі за цим позовом, що становить 2015,07 грн. Отже, 20.11.2014 року в день ухвалення судового рішення у справі № 761/29783/14-ц про стягнення залишку за договором банківського вкладу у розмірі 8 920 доларів США, відповідачем саме даний залишок зі свого поточного рахунку було перераховано на новий депозитний рахунок та таким чином укладено договір банківського вкладу № 51-в-17/367026 від 20.11.2014 року. В подальшому в рамках виконавчого провадження, відкритого з виконання рішення Шевченківського районного суду від 20 листопада 2014 року, з банку на користь відповідача було стягнуто кошти, які відповідач, не дочекавшись виконання судового рішення, перерахував на новий депозитний рахунок, а по факту вказані кошти були повернуті банком відповідачу. Виконавче провадження, відкрите на виконання рішення суду у справі № 761/24136/15-ц 18.07.2021 року було закрито на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження». Дані факти встановлені у справі № 761/16477/17. З урахуванням того, що повний розрахунок за договором банківського вкладу № 51-в-17/367026 від 20.11.2014 року був проведений шляхом зарахування вкладу та відсотків на поточний рахунок вкладника, договір № 51-в-17/367026 недійсним або нікчемний не визнавався, банк вважав, що строк дії вказаного договору закінчився 18 лютого 2014 року.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 22 червня 2021 року позов ПАТ «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» залишено без задоволення.

Стягнуто з ПАТ «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.

Не погодившись із таким судовим рішенням в частині розподілу судових витрат, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив змінити рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат та стягнути з ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» в особі уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» на свою користь 9 100 грн судових витрат.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції, зменшуючи розмір судових витрат з 9 100 грн до 5 000 грн, не звернув уваги на те, що суд може зменшити такий розмір лише за клопотанням іншої особи, проте матеріали справи не містять жодних доводів позивача щодо неспівмірності витрат на правничу допомогу. Окрім того, в оскаржуваному рішення по суті суд першої інстанції не визначив спосіб та порядок виконання цього рішення суду в частині стягнення судових витрт. З огляду на те, що ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» (позивач) перебуває в процесі ліквідації ФГВФО, примусове стягнення з нього коштів в у встановленому законом порядку є неможливим в силу п.п. 4, 11 ч. 4 ст. 4 та п. 4 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження». А відтак, на його думку, резолютивну частину рішення суду першої інстанції слід змінити, стягнувши з ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» в особі уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» на свою користь 9 100 грн судових витрат. Також просив суд стягнути з ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» в особі уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» на його користь 2 400 грн судових витрат, понесених у зв`язку з апеляційним переглядом справи.

УОФГВФО на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» Караченцев А.Ю. не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в цілому, в поданій апеляційній скарзі зазначив, що суд першої інстанції не звернув уваги на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20.11.2014 року у справі № 761/29783/14-ц, від 21.10.2015 року у справі № 761/24136/15-ц та від 10.01.2018 року, якими підтверджується те, що повний розрахунок за договором банківського вкладу № 51-в-в17/367026 від 20.11.2014 року між банком та ОСОБА_1 було проведено шляхом зарахування вкладу та відсотків на поточний рахунок вкладника згідно умов договору, термін дії договору закінчився 18.02.2015 року в день перерахування депозитних коштів та відсотків на рахунок для виплат. Також вказав, що банком до суду першої інстанції подавались заяви про зміну предмету позову та про залучення до справи в якості третьої особи ФГВФО, про те, вказані заяви залишені судом без задоволення з формальних підстав, а саме, не надання доказів направлення копій заяв ФГРВФО. Також вказав, що з розгляду вказаних питань в матеріалах справи відсутні будь-які процесуальні документи. Просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 27 липня, 17 та 18 серпня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

У відзиві на апеляційну скаргу УОФГВФО на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» Караченцева А.Ю. ОСОБА_1 зазначив, що такого способу захисту права або інтересу як визнання терміну дії договору закінченим не передбачено ані законом, ані договором. Звернення до суду із завідомо безпідставним позовом у даній справі за наявності вже вирішеного спору щодо відповідальності банку за порушення умов того самого договору банківського вкладу у справі № 761/24136/15-ц спрямовано виключно на ухилення від виконання остаточного судового рішення у справі № 761/24136/15-ц, яке набрало законної сили.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав подану ним апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній, та просив її задовольнити. Апеляційну скаргу УОФГВФО на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» Караченцева А.Ю. не визнав, просив залишити без задоволення.

Адвокат Пиріг О.В. в інтересах ПАТ «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» підтримала апеляційну скаргу УОФГВФО на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» Караченцева А.Ю., проти апеляційної скарги ОСОБА_1 заперечувала.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.

Як убачається із матеріалів справи, у жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» про повернення депозитного вкладу за договором банківського вкладу № 51-в-16/286455 (вклад «інтернаціональний») від 25.02.2014 року та захист прав споживача фінансових послуг.

Рішенням Шевченківського районного суду від 20 листопада 2014 року у справі № 761/29783/14-ц позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» на користь ОСОБА_1 суму невиплаченого залишку депозитного вкладу за договором №51?в?16/286455 від 25.02.2014 року, який обліковується на поточному рахунку № НОМЕР_1 , відкритому на ім`я ОСОБА_1 в сумі 8 920,15 доларів США, відсотки у розмірі 274,06 доларів США, 3% річних у розмірі 64,49 доларів США, а всього 9258,70 доларів США, що становить 140 232,89 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

20 листопада 2014 року між ПАТ «Комерційний Банк «Фінансова ініціатива» та ОСОБА_1 було укладено договір банківського вкладу № 51?в?17/367026, предметом якого було розміщення вкладником грошових коштів в сумі 8 920 доларів США з процентною ставкою 9%, на строк з 20.11.2014 року по 18.02.2015 року, а у випадку пролонгаліції - дата повернення коштів 19.05.2015 року.

Згідно з п. 6.1., 6.2 договору вкладу, цей договір набирає чинність з моменту його підписання сторонами та внесенням (надходженням) грошових коштів (вкладу) на депозитний рахунок та діє до виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором в повному обсязі.

Договір припиняє свою дію: а) з моменту виплати банком вкладнику повної суми вкладу і нарахованих процентів;б) при невиконанні вкладником умов п. 3.3.2 цього договору; в) в інших випадках, передбачених чинним законодавством України.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2015 року у цивільній справі № 761/24136/15-ц позов ОСОБА_1 до ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» про захист прав споживача фінансових послуг задоволено частково.

Зобов`язано ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» зарахувати кошти у розмірі 8970,35 доларів США на поточний рахунок позивача; зобов`язано відповідача виплатити позивачеві вклад за договором від 20 листопада 2014 року № 51-в-17/367026 у сумі еквівалента 8970,35 доларів США у гривні за курсом НБУ на день 13 червня 2015 року, а саме, у розмірі 195 272,86 грн.

Зобов`язано ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» виплатити ОСОБА_1 відсотки за договором вкладу від 20 листопада 2014р. №51-в-17/367026 за ставкою 9% річних за строк з дня, наступного за днем витребування 19 лютого 2015 року до дня прийняття рішення про віднесення Банку до категорії неплатоспроможних 23 червня 2015 року, а саме у розмірі 274,93 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на день ухвалення судового рішення у справі за цим позовом становить 6 045,12 грн.

Зобов`язано ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» виплатити ОСОБА_1 майнову відповідальність за порушення грошового зобов`язання за договором вкладу від 20 листопада 2014 року № 51-в-17/367026 за ставкою 3% річних у розмірі 91,64 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на день ухвалення судового рішення у справі за цим позовом становить 2 015,07 грн.

В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не було надано суду належних і допустимих доказів в обґрунтування заявлених вимог.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Стаття ст.15 ЦК України встановлює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що визнання права власності на вклад є необхідним для захисту та поновлення його порушених прав у повному обсязі.

Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені в ст.16 ЦК України.

У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК), допустимими (стаття 78 ЦПК), достовірними (стаття 79 ЦПК), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК ).

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц зазначила, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. Тому спосіб захисту інтересу, передбачений пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України, може застосовуватися лише в разі недоступності позивачу можливості захисту його права.

Задоволення позову про визнання відсутності права вимоги в особи, що вважає себе кредитором, і відсутності кореспондуючого обов`язку особи-боржника у відповідних правовідносинах є спрямованим на усунення правової невизначеності. Тобто, відповідне судове рішення має забезпечити, щоби обидві сторони правовідносин могли у майбутньому знати про права одна одної та діяти, не порушуючи їх. А тому такий спосіб захисту є виключно превентивним.

Якщо кредитор, який діяв в умовах правової невизначеності, у минулому порушив права особи, яку він вважає боржником, то для останнього ефективним способом захисту буде той, який спрямований на захист порушеного права, а не на превентивний захист інтересу. Тобто, звернення з позовом для усунення правової невизначеності, яка існувала у минулому, в означеній ситуації не є ефективним способом захисту.

Правова визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого й обов`язкового рішення тільки з метою проведення нового слухання та вирішення справи (рішення ЄСПЛ від 09 листопада 2004 року у справі «Світлана Науменко проти України» (Svetlana Naumenko v. Ukraine), заява № 41984/98, §53).

Дослідивши матеріали справи та урахувавши вищенаведені норми права, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що банком не було надано суду належних і допустимих доказів в обґрунтування заявлених вимог.

У справах № 761/29783/14-ц та № 761/24136/15-ц предметами судових розглядів були правовідносини, які виникли між сторонами за окремими договорами банківського вкладу, а саме, № 51-в-16/286455 від 25.02.2014 року та №51-в-17/367026 від 20 листопада 2014року, відповідно.

Перерахування вкладу за договором №51?в?16/286455 від 25.02.2014 року не може свідчити про припинення іншого договору №51-в-17/367026 від 20 листопада 2014року, тим паче, до моменту його укладення.

В будь-якому випадку, правовідносини сторін за договором №51-в-17/367026 від 20 листопада 2014року, як зазначено вище, вже були предметом розгляду суду, який надав їм належну правову оцінку. Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2015 року переглядалось в апеляційному та касаційному порядках, ухвалами Апеляційного суду м. Києва від 25.02.2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 05 вересня 2016 року було залишено без змін.

Окрім того, слід відмітити, що на виконанні у Печерському районному відділі державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження № 50498043 за виконавчим листом, виданим 14 березня 2016 року Шевченківським районним судом м. Києва, про стягнення з ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» на користь ОСОБА_1 суми коштів за договором банківського вкладу, відсотків за вкладом та 3% річних.

13 червня 2019 року державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Валевським О. О. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, оскільки було встановлено, що рішенням Правління Національного банку України від 21 травня 2019 року було відкликано банківську ліцензію ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» та розпочато процедуру ліквідації банку.

Постановою Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 761/24136/15-ц визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця від 13 червня 2019 року про закінчення виконавчого провадження № 50498043 за виконавчим листом від 14 березня 2016 року.

Постановою державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Валевського О.О. від 24 квітня 2020 року виконавче провадження № 50498043 відновлено.

Тобто, фактично рішення суду у справі № 761/24136/15-ц є невиконаним.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позову, оскільки позивачем не наведено та не доведено, яке саме та яким чином порушується його право. Порушуючи питання про закінчення строку договору № 51-в-17/367026 від 20 листопада 2014року у даній справі, банк фактично не погоджується з встановленими обставинами у вищевказаних справах та порядком виконання судових рішень, що не може бути підставою для задоволення позову.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо не розгляду судом першої інстанції заяв УОФГВФО на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» про залучення третьої особи та зміну предмету позову, колегія суддів зазначає наступне.

Як убачається із матеріалів справи, 14 вересня 2020 року позивач звернувся до суду із заявами про зміну предмету позову та залучення ФГВФО в якості третьої особи.

22 лютого 2021 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва, яка занесена до протоколу судового засідання, вказані заяви повернуто заявнику у зв`язку з неподанням доказів направлення копій заяв іншим учасникам справи.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої та восьмої статті 259 ЦПК України ухвали суду, які оформлюються окремим документом, постановляються в нарадчій кімнаті, інші ухвали суд може постановити, не виходячи до нарадчої кімнати.

Ухвали суду, постановлені окремим документом, підписуються суддею (суддями) і приєднуються до справи. Ухвали, постановлені судом, не виходячи до нарадчої кімнати, заносяться до протоколу судового засідання.

Усі судові рішення викладаються письмово у паперовій та електронній формах.

Постановлення судом першої інстанції ухвал про повернення заяв позивача не виходячи до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання не позбавляє сторону права на оскарження такої ухвали в порядку, встановленому ЦПК України, та не є підставою для скасування рішення суду по суті спору. А тому колегія суддів не приймає до уваги посилання скаржника щодо відсутності в матеріалах справи окремих процесуальних документів з приводу вирішення поданих до суду першої інстанції заяв.

Доводи апеляційної скарги УОФГВФО на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи, а тому така скарга підлягає залишенню без задоволення.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 колегія суддів ураховує наступне.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_1 разом із відзивом на позовну заяву, подав до суду орієнтовний розрахунок суми витрат на правову допомогу та заяву про забезпечення судових витрат. До заяви відповідач додав копії договору № 072/20 про надання правничої допомоги від 03 лютого 2020 року, укладеного між АО «Арсена Маринушкіна» та ОСОБА_1 , додаткову угоду № 3 до договору про надання правничої допомоги № 0720/20 від 03 лютого 2020 року, детальний опис (акт) наданої правової допомоги № 003-0720 та квитанцію №0720/20-2 про сплату на суму 9 100 грн.

Згідно детального опису (акту) наданої правової допомоги № 003-0720, АО «Арсена Маринушкіна» надало, а ОСОБА_1 прийняв наступні послуги з правової допомоги: первинна усна консультація з питань законодавства, яке регулює спірні правовідносини у справі № 761/2006/20, усталеної судової практики та судової перспективи справи: розробка попередньої процесуальної стратегії на суму 1400 грн; вивчення матеріалів справи, пов`язаних з нею справ та відповідних виконавчих проваджень на суму 2 800 грн; складання відзиву на позовну заяву на суму 2 800 грн; складання заяви про забезпечення судових витрат на суму 1 400 грн; інструктаж клієнта у разі самопредставництва в суді першої інстанції на суму 700грн, а загалом 9 100 грн.

Згідно квитанції № 0720/20-2 від 16 березня 2020 року ОСОБА_1 оплатив надані АО «Арсена Маринушкіна».

За таких обставин, витрати відповідача на професійну правничу допомогу у розмірі 9 100 грн підлягають відшкодуванню за рахунок позивача, оскільки підтверджені належними доказами щодо надання адвокатом правничих послуг відповідачу та понесення останнім таких витрат.

Зменшуючи розмір судових витрат, суд першої інстанції не звернув уваги на положення статті 137 ЦПК України, які виключають право суду на зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності відповідного клопотання з боку іншої сторони.

Матеріали справи свідчать, що банком клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які ОСОБА_1 просив відшкодувати за рахунок позивача, до суду першої інстанції не подавалось, а тому суд першої інстанції безпідставно зменшив такий розмір з 9 100 грн до 5 000 грн.

Окрім того, як свідчать матеріали справи, ПАТ «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» перебуває в процесі ліквідації ФГВФО відповідно до встановленої законом процедури.

Виконання рішення суду щодо боржника - банку, який перебуває в процесі ліквідації, обмежене Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Стягуючи витрати на правничу допомогу, суд першої інстанції не звернув уваги на положення Законів України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та «Про виконавче провадження», та, як наслідок, помилково не зазначив, що такі витрати повинні бути стягнуті з ПАТ «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова ініціатива».

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 22 червня 2021 року в частині розподілу судових витрат підлягає зміні шляхом викладення другого абзацу резолютивної частини в іншій редакції.

Керуючись ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» Караченцева Артема Юрійовича залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 22 червня 2021 року в частині розподілу судових витрат змінити, виклавши другий абзац резолютивної частини в наступній редакції.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» (, місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Є. Коновальця, 7/9) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) 9 100 (дев`ять тисяч сто) грн на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» (, місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Є. Коновальця, 7/9) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) 2 400 (дві тисячі чотириста) грн на відшкодування витрат на професійну правову допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 25 жовтня 2021 року.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді А.А. Пікуль

Б.Б. Левенець