Справа № 541/617/21
Провадження №2/541/495/2021
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
18 жовтня 2021 року м. Миргород
Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:
головуючої судді Куцин В.М.,
секретаря судового засідання Байва Т. В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миргород за правилами загального провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення у власність в натурі частини земельної ділянки із спільної часткової власності,
24 березня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_2 про виділення у власність в натурі частини земельної ділянки із спільної часткової власності.
Спірна земля площею 4,38 га технічно та юридично підлягає виділенню в окрему 1/3 частку у її власність в розмірі площею 1,46 га, а інша 2/3 частина залишається у власності відповідачки. Відповідачка не визнає за нею права власності на 1/3 частину спірної землі.
Ухвалою судді від 01 квітня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 22 липня 2021 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.
ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, подала заяву та просила розглядати справу без її участі за наявними в матеріалах справи доказами (а.с.101) . В підготовчому провадженні позовні вимоги підтримала та повідомила що всі докази нею подані, інших доказів подавати наміру не має.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася. Представник відповідача, адвокат Жага Е.Г. подав заяву, в якій просив проводити розгляд справи у його відсутність та відсутність відповідача, позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову (а.с. 104).
Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 14.07.2007 (а.с.26).
Своїм заповітом ОСОБА_3 на випадок своєї смерті заповіла все належне їй майно ОСОБА_2 (а.с.56 зворот).
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 21.09.2012 (а.с.25).
ОСОБА_2 в шестимісячний термін звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 (а.с.54).
Статтею 17 Загальної декларації прав людини, передбачено - ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.
Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Поняття власності чи «майна» за ст. 1 Першого протоколу Конвенції тлумачиться дуже широко, охоплює цілу низку інтересів економічного характеру. За рішеннями Європейського суду з прав людини «майном» в розумінні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне і обґрунтоване очікування набуття майна або майнового права.
Поняття спільної часткової власності визначено в частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.
Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.
Згідно зі статтею 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.
Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.
Відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.
У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.
Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності.
Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то, з урахуванням конкретних обставин, такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.
Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.
Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.
Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 на підтвердження позовних вимог не долучила висновок експерта за результатами земельно-технічної експертизи.
При цьому судом на виконання вимог частини п`ятої статті 12 ЦПК України неодноразово роз`яснювалось ОСОБА_1 її право щодо заявлення клопотання про проведення судової експертизи, від якого позивач відмовилась та повідомила, що вона надала суду усі докази. Клопотання про призначення експертизи не подала.
Дуже вагомим аспектом поділу земельної ділянки з виділенням частки в натурі є фактична можливість такого поділу.
Без висновку експерта суд позбавлений можливості на свій розсуд визначити технічну можливість виділу земельної ділянки, її місце розташування, вартість та розмір.
Загальні засади цивільного законодавства, зокрема засади справедливості, добросовісності та розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України), спонукають суд при вирішенні зазначених спорів ураховувати також інтереси обох сторін та встановлювати, зокрема: чи дійсно є можливим виділ частки в натурі; чи допускається такий виділ згідно із законодавством тощо.
Згідно положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Виходячи з принципу диспозитивності, оскільки позивачем на надане клопотання про призначення експертизи, без якої суд позбавлений можливості на свій розсуд визначити можливість виділу земельної ділянки, її місце розташування, вартість та розмір, тому в задоволенні заявлених позовних вимог необхідно відмовити за недоведеністю.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Керуючись ст.ст.4, 10, 12, 13, 77, 81, 141, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд, -
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення до Полтавського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаюча за адресою АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживаюча за адресою АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення складено 28 жовтня 2021 року.

Суддя: В. М. Куцин