Справа № 466/7271/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2021 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого - судді Донченко Ю.В.

секретаря судового засідання Пилипців О.-І.І.

Справа № 466/7271/21

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі заявника ОСОБА_1 , представника заявника ОСОБА_4 , заінтересованої особи ОСОБА_2 , представника заінтересованої особи ОСОБА_5 ,-

в с т а н о в и в:

09.09.2021 року заявник ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Львова із заявою про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якій просив встановити заходи тимчасового обмеження їх прав та покласти на них обов`язки строком на 6 (шість) місяців, а саме:

- заборонити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 чинити будь-які перешкоди, які стосуються реалізації його батьківських прав та обов`язків (у тому числі зустрічатись з сином у будь-якому публічному місці, забирати сина із собою додому за адресою реєстації сина, або у квартиру, що знаходиться на АДРЕСА_1 , водити сина у садочок, навідуватись до лікарів для огляду та профілактики здоров`я сина, водити на різного роду інтелектуальні та фізично-виховні секції, відвідувати музеї, театри та будь-які місця для сімейного дозвілля).

В обгрунтування заяви покликається на те що він, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває у шлюбі з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син - ОСОБА_7 . Близько року тому заявника почав не влаштовувати спосіб ведення домашнього господарства його дружиною, яка на той момент не працювала.

Після подачі спільних позовних заяв про розірвання шлюбу, з 19.07.2021 року дружина, ОСОБА_2 разом із спільним малолітнім сином ОСОБА_7 виселилась із квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Жодної інформації про адресу свого майбутнього проживання не повідомила. Проходячи випадково повз дитячий майданчик, заявник побачив свого сина у брудному одязі, з брудними руками в присутності тещі та дружини, а також зважаючи на те, що син постійно просив дружину відпустити його до тата, а дружина не дозволяла, ОСОБА_1 змушений звернутись в суд за захистом своїх батьківських прав, які зафіксовані у Конституції України. Зважаючи на вище вказане, а також на прямі порушення його прав та прав малолітнього сина, які передбачені, зокрема, у ст.ст. 141,153, 157, 159 Сімейнного кодексу, ст. 15 ЗУ «Про охорону дитинства», керуючись відповідними нормами ЦПК України, просить заяву задовольнити. Зазначає, що з цього приводу він звертався у поліцію.

Ухвалою судді від 10.08.2021 року заяву ОСОБА_1 залишено без руху, надавши строк для усунення недоліків, який не може перевищувати 10 днів з дня вручення ухвали про залишення без руху.

На виконання вимог ухвали недоліки усунуто та заявником надано довідку про місце його проживання.

Ухвалою Шевченківсьького районного суду м. Львова від 21.09.2021 року відкрито провадження по справі та призначено судове засідання.

07.10.2021 року в канцелярію суду за Вх.24854 від 07.10.2021 року заінтересованою особою ОСОБА_2 подано заперечення на заяву про видачу обмежувального припису, зазначивши, що заявник ОСОБА_1 не є постраждалим від домашнього насильства, натомість він є кривдником, який вчиняє насильство щодо неї та їх сина. Також вказує, що в заяві не вказано, що ОСОБА_1 потребує захисту від домашнього насильства. Разом з тим заінтересована особа неодноразово зверталася в поліцію за захистом від насильства, відповідно заявника притягували до адміністративної відповідальності та виносили термінові заборонні приписи. Просила відмовити ОСОБА_1 в задоволенні заяви про видачцу обмежувального припису щодо неї та її матері.

Заявник ОСОБА_1 та його представник в судовому засіданні заяву підтримали, просили заборонити дружині заявника ОСОБА_2 та його тещі ОСОБА_3 чинити будь-які перешкоди, які стосуються реалізації його батьківських прав та обов`язків відносно малолітнього сина ОСОБА_7 .

Заінтересована особа та її представник - адвокат Федькович Г.В. проти задоволення заяви заперечували, просили відмовити у задоволенні заяви, посилаючись на спотворені факти викладені у матеріалах заяви, та в черговий раз зазначили, що заявник в свою чергу являється кривдником у сім`ї.

18.10.201 року заявником ОСОБА_1 подано додаткові поясненя, в яких стверждував, що він звернувся в суд як особа, яка не може повноцінно виконувати свої батьківські обов`язки щодо виховання сина, оскільки заінтересовані особи ізолювали дитину від нього та вказує, що ОСОБА_2 порушені законодавчі вимоги, які зафіксовані в ЗУ «Про запобігання та протидії домашньому насильству» і ЗУ «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків»

Вислухавши пояснення заявника, заінтересованої особи та їх представників, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Статтею 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з ОСОБА_8 . Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_3 у подружжя народився син - ОСОБА_7 .

Також встановлено, що сторономи подано до суду позовні заяви про розірвання шлюбу.

Водночас ОСОБА_2 разом із малолітнім сином ОСОБА_7 виселилась із квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , де проживала разом із заявником та інформації про адресу свого майбутнього проживання не повідомила.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до листа міського голови Мостиської міської ради Львівської області Мирослави Пельц на заяву гр. ОСОБА_1 щодо можливого перебування малолітнього ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 . Висівки встановлено, що за даною адресою не виявлено ознак перебування малолітньої дитини. Також встановлено, що шляхом здійснення телефонного дзвінка на номер ОСОБА_2 , вона повідомила, що переховується від громадянина ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що з його боку неодноразово було вчинено домашнє насильство, про що працівниками поліції складено заборонні приписи (а.с.49 зворот).

У матеріалах справи міститься копія рішення судді Шевченківського районного судум.Лвова Федорової О.Ф. від 23.06.201 року про видачу обмежувального припису відносно кривдника ОСОБА_1 , терміном на 1 (один) місяць (а.с.91-96).

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 ч. 1. ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

До переліку осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); (п. 12 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з ч. 3 ст. 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

При цьому, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Таким чином, зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису ОСОБА_1 зазначає про захист своїх батьківських прав, а матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що заінтересованими особами вчинялося домашнє насильство відносно нього. Всупереч даним обставинам, самим заявником ОСОБА_1 було неодноразово вчинене насильство щодо заінтересованої особи. Жодних належних, допустимих та достовірних доказів, на підставі яких відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, заявником не надано.

Разом з тим, у листі міського голови Мостиської міської ради Львівської області Мирослави Пельц рекомендовано заявнику ОСОБА_1 в порядку ст.19 Сімейного кодексу України звернутися до суду з заявою про визначення місця проживання дитини та встановлення терміну відвідування і порядку участі у вихованні малолітнього ОСОБА_7 (а.с.50).

Таким чином, враховуючи, що суду не надано достатніх належних, допустимих, та переконливих доказів для оцінки ризиків вчинення насильства заінтересованими особами відносно заявника, настання наслідків його вчинення, що надавало б правову підставу для видачі обмежувального припису, суд приходить до висновку що в задоволенні заяви про видачу обмежувального припису необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись 2, 5-7, 10-12, 76-83, 211, 258, 259 ЦПК України, ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», -

у х в а л и в:

У задоволені заяви ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису відмовити повністю.

Судові витрати по справі, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м.Львова протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 22.10.2021 року.

Суддя Ю. В. Донченко