Справа № 165/1672/21
Провадження № 2/165/479/21
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2021 року м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді Василюка А.В.,

за участю секретаря Навроцької М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Нововолинську, в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства "Волиньвугілля" про стягнення заборгованої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

встановив:

24 травня 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ДП "Волиньвугілля" про стягнення заборгованої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що в період з 05 листопада 2019 року по 22 червня 2020 року працював у ДП "Волиньвугілля" і був звільнений з вищевказаного підприємства за власним бажанням, на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України. У день звільнення виплата всіх належних йому сум проведена не була. Відповідач заборгував йому 29 662,96 грн. вихідної допомоги, які вже тривалий час не виплачує. Оскільки його середньоденний заробіток складав 614,14 грн., а за період з 22 червня 2020 року по 21 травня 2021 року минуло 230 робочих днів, то, за проведеним підрахунком, середній заробіток за час затримки розрахунку становить 141 252,20 грн. За таких підстав, просить стягнути з відповідача ДП "Волиньвугілля" в свою користь 29662,96 грн. заборгованої вихідної допомоги при звільненні та середній заробіток за весь період затримки розрахунку, що просить стягнути по день ухвалення судового рішення у справі.

22 жовтня 2021 року позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій зазначив, що станом на 22 жовтня 2021 року відповідач так і не провів з ним повного розрахунку при звільненні і вважаючи такі дії ДП "Волиньвугілля" невиправданими та неправомірними, просив стягнути з ДП "Волиньвугілля" в його користь 29 662,96 грн. заборгованої заробітної плати та 205 122,76 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку (а.с.36-37).

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності, позов підтримав, просив його задоволити (а.с. 35).

Представник відповідача ДП "Волиньвугілля" у судове засідання не з`явився, в.о. генерального директора ДП "Волиньвугілля" Ключковський Ю.І. просив відмовити у позові. Зазначив, що наказом №97-к від 22 червня 2020 року ОСОБА_1 був звільнений з підприємства за ч.3 ст.38 КЗпП України і лише 24 травня 2021 року він звернувся із позовною заявою до Нововолинського міського суду з вимогами про стягнення розрахункових та середнього заробітку, як наслідок сума середнього заробітку в п`ять разів перевищує суму заборгованості. Крім того, на його думку, стягнення з підприємства в користь позивача середнього заробітку у розмірі зазначеному позивачем, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, втрачає свій компенсаційний характер. Посилаючись на правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, вважає, що в даному конкретному випадку, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того чи він задовільняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Просить також врахувати, що підприємство перебуває у скрутному фінансовому становищі, що зумовлене, насамперед, нестабільним фінансуванням. Підприємство масово розриває з працівниками договори на підставі ч.3 ст.36 КЗпП України, що, в сукупності, може сприяти припиненню роботи ДП "Волиньвугілля".

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

З огляду на вищевикладену норму закону, вимоги позивача про стягнення з ДП "Волиньвугілля" заборгованої заробітньої плати, підлягає задоволенню в повному розмірі.

Щодо вимог про стягнення середнього заробітку, суд зазначає наступне.

Згідно ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки зазначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з копією трудової книжки позивача (а.с.5-6) ОСОБА_1 був звільнений з ДП "Волиньвугілля" за власним бажанням, у зв`язку з порушенням роботодавцем законодавства про працю з виплатою вихідної допомоги при звільненні (ч.3 ст.38 КЗпП)

Згідно довідки ДП "Волиньвугілля" №266/7.4/10-39 від 17 березня 2021 року, середньоденний заробіток позивача становив 614,14 грн. і станом на 17 березня 2021 року за підприємством рахується заборгованість по виплаті вихідної допомоги в розмірі трьох середньомісячних окладів, що становить 29 662,96 грн. (а.с. 7).

Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків у момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному, порівняно зі стягненням збитків, порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи із середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця.

Висновок щодо можливості зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15 (провадження № 14-623цс18), яка відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16.

У цій постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те,

з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Така правова позиція застосована також Верховним Судом і у справі №165/622/20 (постанова від 20 травня 2021 року).

При вирішенні питання про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку суд враховує, що позивач звернувся до суду з вимогою про виплату середнього заробітку через одинадцять місяців після звільнення, відтак, середній заробіток за підрахунком позивача, становить 205 122,76 грн., що значно перевищує розмір належної позивачу та невиплаченої 22 червня 2020 року вихідної допомоги при звільненні. Також суд враховує те, що заробітна плата позивача за червень 2020 року (останній місяць роботи на підприємстві) у розмірі 10 151,31 грн. була виплачена підприємством 27 серпня 2020 року. За встановлених обставин, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, на думку суду, не відповідає вимогам справедливості та пропорційності.

З метою дотримання критеріїв справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця, який допустив порушення трудового законодавства та законодавства про оплату праці при виплаті належних звільненому працівникові сум, суд дійшов висновку, що конкретні обставини справи дають підстави для зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 до 30 000 грн., оскільки саме тоді будуть враховані та дотримані інтереси обох сторін: працівника, який звільнився за власним бажанням, оскільки власник не виконував законодавство про працю, роботодавця, який є господарюючим суб`єктом, фінансування якого здійснюється з рахунок Державного бюджету в розмірах обмежених законом.

Також, з відповідно до ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача ДП "Волиньвугілля" в користь позивача ОСОБА_1 908 грн. судового збору, що підтверджується документально (а.с. 12).

Керуючись ст.12, ст.13, ст.81, ст.137, ст.141, ст.211, ст.259, ст.263, ст.279 ЦПК України, на підставі ст.116, ст.117 КЗпП України, ЗУ "Про оплату праці", суд,

ухвалив:

Позов задоволити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Волиньвугілля" ( юридична адреса: вул. Луцька, буд.1, м. Нововолинськ Волинська область) в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) 29 662 (двадцять дев`ять тисяч шістсот шістдесят дві) грн. 96 коп. заборгованої заробітньої плати та 30 000 (тридцять тисяч) грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а всього 59 662 (п`ятдесят дев`ять тисяч шістсот шістдесят дві) грн. 96 коп.

Стягнути з Державного підприємства "Волиньвугілля" ( юридична адреса: вул. Луцька, буд.1, м. Нововолинськ Волинська область) в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) 908 (дев`ятсот вісім) грн. судового збору.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя підпис А.В. Василюк