Дата документу 21.10.2021
Справа № 334/4362/21
Провадження № 2/334/3124/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2021 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Фетісова М.В., за участю секретаря судового засідання Боднар А.А.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Запорізької міської ради про визнання дійсним договору-купівлі продажу частини житлового будинку,

встановив:

позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Запорізької місьокї ради, в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу 14/75 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , укладений 20.11.2019 між нею та ОСОБА_2 та визнати за собою право власності на вказаний об`єкт нерухомості.

Позов обґрунтовує тим, що 20.11.2019 між нею та ОСОБА_2 у простій письмовій формі був укладений договір купівлі-продажу рухомого майна, за яким ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_2 належну останній на праві приватної власності 14/75 частину будинку АДРЕСА_1 (житловий будинок літ. А з відповідною часткою надвірних будівель та господарських споруд, загальною площею 35,5 кв.м.). Вказаною частиною будинку ОСОБА_2 володіла відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12.11.2012 (справа №0814/10837/2012). Сторони фактично виконали умови договору: покупець отримав майно та технічний паспорт на будинок, а продавцем отримано 45000 гривень оплати за договором, про що було складено відповідну розписку. Вказаний договір не було засвідчено нотаріально, у зв`язку з відсутністю кадастрового номеру земельної ділянки, на якій розміщений будинок, а також хворобою самої ОСОБА_2 , але було погоджено засвідчити його нотаріально протягом 30 календарних днів, з дня його підписання. Відповідно до умов даного договору, нерухомість переходить у власність покупця з моменту повної передачі грошових коштів, а продавець передає ключі та документи на будинок. Після отримання оплати за договором купівлі-продажу ОСОБА_2 не з`явилась до нотаріусу для належного оформлення договору, у зв`язку з погіршенням стану здоров`я. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла. На цей час ОСОБА_1 є власником інших 18/25 частини вищевказаного будинку АДРЕСА_1 , відкрито ним користується, утримує його, сплачує рахунки за житлово-комунальні послуги. У звязку з тим, що ОСОБА_2 померла, а спадкоємців, які б прийняли спадщину після неї не має, позивачка вимушена звернутись з вказаним позовом до суду.

Відповідачем відзив на позов не наданий.

Ухвалою від 25.06.2021 відкрите провадження у справі та її призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідачем копія ухвали та копія позовної заяви з додатками отримані особисто. Згідно з пункту 3 частини шостої статті 272 ЦПК України відповідач є повідомленим про розгляд справи належним чином.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що передбачено частиною другою статті 247 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що право приватної власності є непорушним і ніхто не може бути позбавленим своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів, в тому числі, вільне волевиявлення учасника правочину.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно із частиною третьою статті 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Відповідно до статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

За правилами частини другої статті 220 ЦК України у випадку, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Зазначена частина друга статті 220 ЦК України застосовується до правовідносин у разі, коли сторони вчинили правочин у встановленій законом письмовій формі, зміст якого відповідав волі сторін, які дійшовши згоди щодо усіх істотних умов договору, виконали такий договір повністю чи частково, і лише не було дотримано вимоги про нотаріальне посвідчення такого договору через ухилення однієї сторони договору.

Згідно з рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12.11.2012 у справі №0814/10837/2012, за ОСОБА_2 було визнано право власності у спільній сумісній власності подружжя на 7/150 частин будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка, ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивачка ОСОБА_1 є власницею 18/25 часток житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою з ДРРП № 221016272 від 20.08.2021.

20 листопада 2019 року між позивачкою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого, ОСОБА_2 (Продавець) повинна передати ОСОБА_1 (Покупець) 14/75 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , літ. А, загальною площею 35,5 кв.м, житловою площею 16,8 кв.м. Продаж частки будинку за домовленістю сторін визначено у сумі 45 000 гривень, які отримані Продавцем від Покупця до оформлення цього договору.

Згідно з Розпискою від 20 листопада 2019 року ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 45 000 гривень за договором від 20 листопада 2019 року за продані нею 14/75 часток будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Оплата проведена у повному розмірі. Претензій до ОСОБА_1 не має.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 23.05.2020.

Після її смерті відкрилась спадщина, у тому числі на 14/75 часток будинку АДРЕСА_1 (житловий будинок літ. А, загальною площею 35,5 кв.м.).

За претензією кредитора ОСОБА_1 від 07.04.2021 Вх. № 556/02-14 Другою запорізькою державною нотаріальною конторою заведена спадкова справу № 70 після померлої ОСОБА_2 . Станом на 07.04.2021 спадкоємці померлої ОСОБА_2 до Другої Запорізької державної нотаріальної контори не звертались. Вказані обставини підтверджуються Листом державного нотаріуса Другої запорізької державної нотаріальної контори № 532/02-14 від 07.04.2021.

Відповідно до пункту 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

Однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини другої статті 220 ЦК України.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 04.03.2019 у справі № 665/2266/16-ц, які відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України мають враховуватись судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто обов`язок доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (статті 76, 77 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях Суд встановив, що позивачкою не надано доказів того, що вона постійно проживає у спірному житловому будинку, користується ним, утримує (здійснює ремонт, тощо), сплачує вартість нарахованих житлово-комунальних послуг, має правовстановлюючі документи на спірне нерухоме майно, тощо.

Позивачка ОСОБА_1 стверджує, що від нотаріального посвідчення спірного договору ОСОБА_2 ухилилась через відсутність кадастрового номеру земельної ділянки, на якій розташований спірний будинок, а також, у зв`язку з тим, що вона хворіла та за станом здоров`я не могла прийти до нотаріуса.

При цьому позивачкою не надані докази на підтвердження вищевказаних обставин.

Суд зауважує, що нотаріальне посвідчення спірного правочину відповідно до статті 41 «Про нотаріат» можливо було вчинити і за місцем проживання ОСОБА_2 .

При цьому суд погоджується з тим, що можливість нотаріально посвідчити спірний правочин в теперішній час втрачена через смерть сторони правочину ОСОБА_2 .

Відповідно до частини четвертої статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Таким чином, договір купівлі-продажу нерухомого майна не може бути визнано судом дійсним з підстав, передбачених статтею 220 ЦК України, оскільки такий договір підлягає нотаріальному посвідченню, а набуті на його підставі права на нерухоме майно державній реєстрації, отже, судовим рішенням не може бути підмінено як процедуру нотаріального посвідчення договору, так і державну реєстрації речових прав на нерухоме майно.

Вказаний висновок містить у постанові Верховного Суду від 22.09.2021 у справі № 221/5196/16-ц.

За таких обставин суд дійшов висновку про недоведеність факту ухилення сторони спірного договору від його нотаріального посвідчення та неможливості підміни судовим рішенням одночасно процедури і нотаріального посвідчення договору і державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, а отже у задоволенні позову необхідно відмовити.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на позивачку.

Керуючись статтями 3-5, 10-13, 76, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 279 ЦПК України, суд

ухвалив:

у задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Реквізити учасників справи:

Позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач Запорізька міська рада, місцезнаходження: пр. Соборний, буд. 206, м. Запоріжжя, 69105, .

Суддя: