КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2021 року м. Київ

Справа № 757/50945/20-ц

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Махлай Л.Д., Немировської О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 15 березня 2021 року,ухвалене у складі судді Остапчук Т.В.,

у справі за заявою ОСОБА_1 , зацікавлені особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту родинних відносин,

встановив:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серія НОМЕР_1 від 17 березня 2006 року, виданий Броварським МВ ГУ МВС України в Київській обл. від 17.03.2006 р., реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 - є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серія НОМЕР_3 , виданий Печерським РУ ГУ МВС України в м. Києві від 04.11.2010 р., реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 . Встановити юридичний факт, що ОСОБА_2 є рідним батьком, а ОСОБА_1 є рідним сином ОСОБА_2 .

В обґрунтування заяви посилається на те, що розбіжність, яка було зроблена при видачі 17 березня 2006 року паспорта громадянина України його батькові та при видачі 08 серпня 2018 року реєстраційного номеру облікової картки платника податків, в майбутньому може призвести до негативних юридичних наслідків. При видачі вказаних документів було зроблено помилку в написанні прізвища: з літери «и» на літеру «і», а саме - правильне прізвище - « ОСОБА_2 », а при видачі помилково зазначили прізвище батька - « ОСОБА_2 ». Вважає, що така орфографічна помилка може в майбутньому призвести до того, що рідна дитина свого батька не зможе вступити в спадщину, у зв`язку з тим, що йому необхідно буде доводити родинні відносини між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 15 березня 2021 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про встановлення факту родинних відносин, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що в судовому засіданні зазначалось, що заявник та його батько звернулися до нотаріуса для підписання договору дарування на сина на частину майна, яке належить батькові на праві власності, а нотаріус побачивши документи зазначив, що у зв`язку з тим, що в прізвищах заявника і його батька різні літери, то це спричинить 5% оподаткування при підписанні договору дарування, як третіх осіб, які не мають родинних взаємовідносин, а також зазначив, щоб при підписанні договору дарування була ставка оподаткування - 0%, як осіб першої лінії спорідненості, необхідно звернутися до суду, отримати рішення про встановлення факту родинних відносин і надати нотаріусу в день підписання договорів дарування.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, заінтересовані особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали заяви про розгляд апеляційної скарги за їх відсутності та про визнання вимог заявника, тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за їх відсутності відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні заяви про встановлення факту родинних відносин, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано доказів звернення ОСОБА_2 до територіального підрозділу Державної міграційної служби, який видав паспорт, з питання усунення неточності у написанні прізвища. Отже, судом не встановлено неможливості внесення виправлення у правовстановлюючий документ, в якому допущено помилку, тому звернення з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, є передчасним.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 11 січня 1992 року між ОСОБА_3 (мати заявника) та ОСОБА_2 (батько заявника), було укладено шлюб, зареєстрований в м. Києві Палацом реєстрації шлюбів та новонароджених, про що в книзі реєстрації актів про укладання шлюбу зроблено запис за №71 від 11 січня 1992 року, що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу серії НОМЕР_5 . Після реєстрації шлюбу ОСОБА_3 взяла прізвище чоловіка - ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 від шлюбу народився син ОСОБА_1 , про що свідчить свідоцтво про народження серія НОМЕР_6 , видане 26 травня 1994 року відділом реєстрації актів громадянського стану Печерського р-ну м. Києва, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено відповідний запис за № 404.

В зазначеному свідоцтві про народження батьками ОСОБА_1 записано: Батько - ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_3 .

17 березня 2006 року батьку заявника ОСОБА_2 було видано паспорт громадянина України, серії НОМЕР_1 , виданий Броварським МВ ГУ МВС України в Київській обл. 17.03.2006 р., в якому зазначено його прізвище як « ОСОБА_2 ».

08 серпня 2018 року батьку заявника ОСОБА_2 було видано реєстраційний номер облікової картки платника податків номер - НОМЕР_2 , в якому також зазначено, що його прізвище « ОСОБА_2 ».

Як вбачається із заяви про встановлення факту родинних відносин та апеляційної скарги, заявник ОСОБА_1 посилався на те, що він є рідним сином ОСОБА_2 , однак у паспорті та РНОКПП його батька помилково зазначено прізвище « ОСОБА_2 », замість вірного « ОСОБА_2 », що перешкоджає йому скористатись пільговим оподаткуванням при укладенні між ним і батьком нотаріально посвідченого договору дарування майна, а у подальшому призведе до труднощів при оформленні спадкових прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

За п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Згідно вимог ст. 318 ЦПК України у заяві про встановлення фактів, що мають юридичне значення, повинно бути зазначено причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт неможливості одержання або відновлення документів.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 1 постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок про те, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Отже, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право (висновок у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 761/16799/15-ц та постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 536/1039/17).

Відповідно до п.п. 3 п. 6 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 р. № 302 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2016 р. № 745), обмін паспорта здійснюється у разі виявлення помилки в інформації, внесеній до паспорта.

Згідно з п. 10 цього Порядку, оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта здійснюється територіальними органами/територіальними підрозділами ДМС через Головний обчислювальний центр Єдиного державного демографічного реєстру у взаємодії з Державним центром персоналізації документів державного підприємства «Поліграфічний комбінат «Україна» по виготовленню цінних паперів».

Проведення реєстрації, внесення змін та отримання картки платника податків регулюється Положенням про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 29.09.2017 № 822, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2017 р. за № 1306/31174

Однак, звертаючись до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин, заявник не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 звертався до компетентного органу для вирішення питання про обмін паспорта, у зв`язку з виявленням помилки в інформації, внесеній до нього, і що йому було відмовлено в задоволенні такої заяви, а тому він не має іншої можливості одержати такий документ.

Крім того, в поданій заяві відсутнє обґрунтування причин неможливості обміняти паспорт, виявивши помилку в написанні прізвища, шляхом звернення до територіального підрозділу Державної міграційної служби, який видав паспорт громадянина України.

Встановивши відсутність доказів звернення ОСОБА_2 до територіального підрозділу Державної міграційної служби, який видав паспорт, з питання усунення неточності у написанні його прізвища, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні заяви про встановлення факту родинних відносин.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки заявник звертаючись до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин, не зазначив та не надав доказів неможливості обміну паспорту ОСОБА_2 у встановленому законом порядку.

Посилання в апеляційній скарзі на звернення до нотаріуса, який виявивши розбіжності у документах, повідомив про необхідність звернутись до суду, не можуть бути підставою для скасування законного рішення суду, оскільки встановлення факту родинних відносин здійснюється в судовому порядку лише у випадку, якщо заявник не має іншої можливості одержати документ, що посвідчує даний факт.

В даному випадку ОСОБА_2 може самостійно звернутись до територіального підрозділу Державної міграційної служби, який видав паспорт, з питання усунення неточності у написанні його прізвища, та в подальшому вирішити питання про обмін/заміну реєстраційного номеру облікової картки платника податків.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні суду.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Отже, рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374-376, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 15 березня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 23 жовтня 2021 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Махлай Л.Д.

Немировська О.В.