Справа № 643/6063/21
Провадження № 2/643/3505/21
27.09.2021 р. м. Харків
Московський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Харченко А.М.
за участю секретаря - Шестакової К.С.
позивача - ОСОБА_1 ,
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 . В обгрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 згідно з договором купівлі-продажу від 13.12.2011 року та від 13.10.2016 року. В спірній квартирі зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - син, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - син, ОСОБА_5 . Фактично ОСОБА_5 , який є колишнім чоловіком позивача, не проживає у квартирі з 2015 року. Шлюб між сторонами розірваний рішенням Московського районного суду м. Харкова від 27.11.2015 року. На час розірвання шлюбу квартира належала сторонам по 1/2 частині. 13.10.2016 позивач викупила у відповідача за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу належну йому частину квартири та стала єдиним власником квартири. Відповідач ОСОБА_2 є громадянином Російської Федерації. Під час останньої зустрічі з відповідачем в момент укладення договору купівлі-продажу, він повідомив про намір виїхати на постійне місце проживання до РФ. У сторін склалися напружені відносини, вони не спілкуються кілька останніх років, місцезнаходження відповідача не відоме. Комунальні послуги відповідач не сплачує, його особистих речей в квартирі не має. Факт реєстрації відповідача порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном, позивач позбавлена можливості оформити житлові субсидії.
В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги, посилаючись на вищенаведене, та просила позов задовольнити.
Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся своєчасно та належним чином, зокрема шляхом оголошення на офіційному сайті Судової влади України, на неодноразові виклики в судове засідання не з`явився, причину своєї неявки не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, заслухавши пояснення позивача, показання свідків, дослідивши матеріали справи та надані докази, прийшов до наступного.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Матеріалами справи встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належала 1/2 частина трикімнатної ізольованої квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 58,9 кв.м, загальною площею 112,4 кв.м, на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 30 грудня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кошель Т.В.
Згідно з Договором про поділ спільного майна колишнього подружжя від 11 жовтня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Железняк Л.В., ОСОБА_6 та ОСОБА_1 належить право особистої приватної власності на 1/2 частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 кожному.
Згідно з Договором купівлі-продажу від 13 жовтня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Железняк Л.В., ОСОБА_1 купила 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , належну громадянину Російської Федерації ОСОБА_6 .
Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 03.03.2021, в зазначеній квартирі зареєстровані: позивач - ОСОБА_1 , неповнолітні сини сторін - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 показали, що знайомі з ОСОБА_9 та мешкають в одному будинку. ОСОБА_1 мешкає з двома синами та цивільним чоловіком. З колишнім чоловіком вона розлучилася. З ОСОБА_5 свідки знайомі не були, де він знаходиться їм не відомо. Ніколи розмови про колишнього чоловіка сусідки не було. Розмов про те, що колишній чоловік намагався повернутися до квартири або йому перешкоджали у проживанні в квартирі, не чули.
Таким чином, відповідач ОСОБА_2 за місцем реєстрації не проживає, квартирою як місце проживання не цікавиться, комунальні платежі не сплачує. З зустрічним позовом про поновлення порушеного права на користування житловим приміщенням до суду не звернувся.
Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Частиною другою статті 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Пленум Верховного Суду України в частині 2 пункту 15 Постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз`яснив, що при розгляді справи про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.
Крім того, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року (справа № 6-57цс11).
Статтею 47 Конституції України визначено право кожного на житло та передбачено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Факту порушення позивачем ОСОБА_1 чи іншими, зареєстрованими в квартирі особами, права відповідача ОСОБА_2 на проживання за вказаною адресою судом не встановлено.
На підставі викладеного, суд вважає можливим задовольнити позов ОСОБА_1 та визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 258, 259, 264-265, 268, 279, 280-282, п. 3 розділу ХІІ Прикінцеві положення ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повне судове рішення складене протягом п`яти днів.

Суддя Харченко А.М.