Справа № 331/2193/21
Провадження № 2-з/331/183/2021
У Х В А Л А

19 жовтня 2021 року м.Запоріжжя

Суддя Жовтневого районного суду м. Запоріжжя Солодовніков Р.С., розглянувши клопотання позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості,

встановив:

До Жовтневого районного суду м. Запоріжжя 29.04.2021 надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за договором позики в сумі 857250 гривень.

Позивач 18.10.2021 року подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві власності відповідачу ОСОБА_2 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.05.2021. Позивач вважає, що відчуження відповідачем квартири призведе до утруднення чи зробить неможливим виконання рішення суду.

Суд, перевіривши доводи позивача, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає за необхідне клопотання про забезпечення позову залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи, має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може суттєво ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як випливає з матеріалів справи між сторонами виник спір з приводу повернення коштів за договором в сумі 857250 гривень.

Згідно п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від22грудня 2006року №9«Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства про розгляд заяв про забезпечення позову» передбачено, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до цього ж п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Аналізуючи вищезазначені норми, можна зробити висновок, що у вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суддя виходить з того, що заявником не надано доказів на підтвердження необхідності вжиття заходів забезпечення позову саме шляхом накладення арешту на об`єкт нерухомості без обґрунтування підтвердження того, що є реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду за позовом про стягнення боргу.

Разом з тим, суддя враховує, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, наданої відповідачем, на квартиру, що належить відповідачу накладено ряд обтяжень, що робить неможливим її відчуження, зокрема арешт майна від 09.06.2009, арешт майна від 20.07.2011, арешт майна від 18.06.2013, а також іпотека, яка зареєстрована 31.03.2011.

Приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовних вимог, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, вважаючи недоведеними доводи заявника про необхідність вжиття заходів забезпечення у обраний заявником спосіб, прихожу до висновку, що підстави для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на об`єкти нерухомості відсутні, а тому заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 149-150,153 ЦПК, суддя

постановив :

Клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості, - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення.

Суддя: Р.С. Солодовніков