Ухвала

Іменем України

21 жовтня 2021 року

м. Київ

справа № 757/32968/20-ц

провадження № 61-16664ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Тітова М. Ю.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 24 грудня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 09 вересня 2021 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» (далі - ТОВ «Укрдебт Плюс») звернулося до суду із заявою про заміну стягувача у виконавчому провадженні, у якій просив замінити ПАТ «КБ «Надра» на ТОВ «Укрдебт Плюс» у виконавчому провадженні з виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 31 січня 2011 року про стягнення на користь ПАТ «КБ «Надра» з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заяви посилався на те, що 23 квітня 2020 року між ним та ПАТ КБ «Надра» було укладено Договір про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого заявник набув право вимоги до боржників.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 24 грудня 2020 року заяву задоволено, замінено стягувача ПАТ КБ «Надра» на ТОВ «Укрдебт Плюс» у виконавчому провадженні №51212364 з виконання рішення суду про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 .

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що до заявника перейшло право вимоги до боржника ОСОБА_1 , а тому слід замінити стягувача ПАТ «КБ «Надра» на ТОВ «Укрдебт Плюс».

Постановою Київського апеляційного суду від 09 вересня 2021 року ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 24 грудня 2020 року 2021 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що судом першої інстанції було правильно застосовано норми процесуального права, доводи, викладені в апеляційних скаргах, висновків суду не спростовують.

11 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 24 грудня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 09 вересня 2021 року у вказаній цивільній справі.

В касаційній скарзі заявник просить судові рішення судів попередніх інстанцій скасувати, заяву залишити без задоволення. Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не надано належної оцінки всім доводам учасників справи, неповно з`ясовано фактичні обставини справи, що призвело до ухвалення судових рішень з порушенням норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з наступних підстав.

За правилами частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України передбачено, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Судами встановлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 24 грудня 2009 року було задоволено позовні вимоги та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором №71/П/49/2007-840 від 18 липня 2007 року в розмірі 173 631,9 дол. США, що становить 1 383 498,98 грн.

У серпні 2020 року представник ТОВ «Укрдебт Плюс» звернувся до суду із заявою про заміну стягувана його правонаступником. В обґрунтування заяви зазначав, що 23 квітня 2020 року між ним та ПАТ «КБ «Надра» було укладено Договір №GL3N216868 про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого заявник отримав в тому числі право вимоги за кредитним договором №71/П/49/2007-840 від 18 липня 2007 року, що підтверджується витягом з Додатку №1 до договору. Заявник вказував, що на виконанні у Печерському районному відділу ДВС у м. Києві перебуває виконавче провадження №51212364, відкрите на підставі виконавчого листа, виданого на виконання рішення про стягнення заборгованості з боржника ОСОБА_1 , а тому просив замінити стягувача у справі ПАТ «КБ «Надра» його правонаступником.

При зверненні до суду першої інстанції представником заявника було надано копію Договору №GL3N216868 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, укладеного 23 квітня 2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «Укрдебт Плюс», відповідно до умов якого банк передав товариству право вимоги до боржників згідно Додатку №1 - Реєстру договорів, права вимоги за якими відступається, та боржників за такими договорами.

З наданої до суду першої інстанції копії витягу з Додатку №1 до Договору про відступлення права вимоги вбачається, що право вимоги до ОСОБА_1 було передано заявнику за кредитним договором №№71/П/49/2007-840 від 18 липня 2007 року, а загальний розмір заборгованості станом на 23 квітня 2020 року вказаний - 4 679 884,85 грн.

Згідно з частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Відповідно до частини першої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження (частина п`ята статті 442 ЦПК).

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 цього Кодексу).

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

За змістом статті 512 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи з цих норм права, зокрема, пунктів 1, 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У разі такої заміни кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження, і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13 та постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 6-1355/10 (провадження № 61-12076св18) та від 15 травня 2019 року у справі № 370/2464/17 (провадження № 61-39193св18).

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є правонаступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії виконання судового рішення.

Заміна сторони правонаступником можлива і в разі відсутності виконавчого провадження.

Відповідний висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду також у постанові від 3 листопада 2020 року у справі № 916/16/17, у постанові від 16 лютого 2021 року по справі № 911/3411/14.

Задовольняючи заяву ТОВ «Укрдебт Плюс» про заміну сторони виконавчого провадження, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано виходив із того, що ТОВ «Укрдебт Плюс»набуло всіх прав кредитора ПАТ КБ «Надра», у тому числі й на отримання виконання зобов`язань за кредитним договором, де боржником є ОСОБА_1 , а тому звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає вимогам статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди заявника з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 24 грудня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 09 вересня 2021 року слід відмовити, оскільки оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими, постановленими із додержанням норм права, підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись частинами першою, четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 24 грудня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 09 вересня 2021 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:Є. В. Коротенко
А. Ю. Зайцев
М. Ю. Тітов