Справа № 276/355/18
Провадження по справі №2/276/105/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2021 року смт. Хорошів

Володарсько-Волинський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Збаражського А.М.,

за участю секретаря судового засідання Ігнатенко О.М.

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення батьківства, -

в с т а н о в и в:

19 квітня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про встановлення батьківства, відповідно до змісту якої просить суд: 1) визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком її сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; 2) стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

В позовній заяві зазначає, що з 16.02.2016 року між нею та відповідачем були дружні стосунки, потім вони переросли в кохання. Кохаючи один одного вони вступили в статеві стосунки і вона завагітніла від відповідача. Повідомивши відповідача про свою вагітність, між ними припинились будь-які стосунки. ІНФОРМАЦІЯ_2 позивач народила сина - ОСОБА_3 , в актовому записі про народження якого за № 3447 від 22.11.2016 року було зроблено запис про батька за прізвищем позивача, а ім`я по батькові за вказівкою матері - ОСОБА_2 , тобто відповідно до ч.1 ст. 135 СК України. Після народження дитини, 21.11.2016 року відповідач приїжджав до позивача, визнав ОСОБА_3 своїм сином, деякий час надавав матеріальну допомогу.

Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 03.10.2018 року ОСОБА_6 , відкрито провадження у справі в загальному позовному провадженні, призначено підготовче засідання, встановлено відповідачу строк для подачі відзиву.

01.02.2019 року до суду від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить в задоволенні позову відмовити у зв`язку з безпідставністю позовних вимог (а.сп.34-40).

Ухвалою Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 22.02.2019 року, закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 04 серпня 2020 року, справу після повторного автоматизованого розподілу прийнято до провадження судді Збаражського А.М., визначено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, встановлено відповідачу строк для подачі відзиву.

В судовому засіданні 11.10.2021 позивач ОСОБА_1 повністю підтримала позовні вимоги з підстав наведених у позовній заяві, просила позовну заяву задовольнити.

Відповідач, ОСОБА_2 в судовому засіданні 11.10.2021 року визнав позовні вимоги в повному обсязі, не заперечив проти задоволення позову, про що, також, зазначив у своїй заяві від 11.10.2021 року (а.сп.155) та не заперечив проти ухвалення судового рішення у підготовчому судовому засіданні.

Відповідно до частин 3, 4 статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Згідно частини 4 статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. При цьому суд вважає, що визнання відповідачем ОСОБА_2 позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши учасників справи, оцінивши всі необхідні, зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_3 . Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 22 листопада 2016 року (а.сп.2), батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Відомості про батька записані зі слів позивача.

За клопотанням позивача, ухвалою суду від 12 березня 2021 року призначено по справі молекулярно-генетичну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання: «Чи наявне кровне споріднення між відповідачем ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , матір`ю якого є позивач ОСОБА_1 ?»;

«Якщо так то, чи являється ОСОБА_2 біологічним батьком ОСОБА_3 ?». Проведення експертизи доручено Київському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України (04119, м. Київ, вул. Сім`ї Хохлових, 5) (а.сп.120-121).

07 липня 2021 року на адресу суду надійшов висновок експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № СЕ-19/111-21/14462-БД від 14.06.2021 року, згідно якого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , може бути біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Ймовірність даної події складає 99,999999998%. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , може бути біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Ймовірність даної події складає 99,999999998% (а.сп.133-150).

Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані в порядку встановленому законом.

Частиною 3 статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України.

Отже, підставою актового запису про народження дитини є заява її матері; запис про батька дитини вчинено відповідно до частини першої статті 135 СК України.

Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Визнання батьківства це волевиявлення особи, яка вважає себе батьком дитини. Однак одного волевиявлення особи щодо визнання себе батьком певної дитини недостатньо для настання правових наслідків. Необхідно також ще й волевиявлення матері дитини, яке полягає у вираженні згоди на те, щоб чоловік був записаний батьком її дитини. Саме тому вимагається подання до органів реєстрації актів цивільного стану спільної заяви матері дитини та чоловіка, який вважає себе батьком цієї дитини.

Визнання батьківства є констатацією факту біологічного батьківства особи, яка подала заяву до органів реєстрації актів цивільного стану, метою якого є підтвердження вже існуючого біологічного (кровного) споріднення між чоловіком, який визнає себе батьком, та дитиною.

Згідно частини 1 статті 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Відповідно до частини 2 статті 128 СК України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу.

Згідно частини 3 статті 128 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Згідно частини 4 статті 128 СК України, позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Відповідно до прав щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів постанова Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі статті 128 СК України, можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути результат судово-генетичної експертизи.

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

Враховуючи те, що вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 складає величину не менше 99,999999998%, а також те, що ОСОБА_2 визнає себе батьком малолітньої дитини ОСОБА_3 , суд дійшов висновку про задоволення позову, так як він є обґрунтованим, законним та підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір та витрати на проведення судової експертизи покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 12, 13, 19, 76-81, 89, 95, 141, 200, 206, 229, 258, 259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, статтями 122, 125, 128, 135 СК України, суд -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення батьківства задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 704 гривні 80 копійок та витрати на проведення судової експертизи у розмірі 7614 гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Володарсько-Волинський районний суд Житомирської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 : адреса проживання: АДРЕСА_1 ; код РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ; код РНОКПП: НОМЕР_3 .

Повний текст рішення складено 21.10.2021 року.

Суддя А.М. Збаражський