МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Пр. №2/521/52/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2021 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Сегеди О.М.

при секретарі Ткач А.О., за участю:

позивачки ОСОБА_1 ,

адвоката відповідачів Чорнуцького В.П..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення порядку користування земельною ділянкою,

встановив:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , посилаючись на те, що їй та відповідачкам у справі на праві спільної часткової власності належить домоволодіння з господарчими спорудами по АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці, загальною площею 1092 кв.м.

Зазначала, що їй на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності від 13 вересня 2010 року та рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 січня 2016 року належить 71/100 частина (64/100 + 21/300) домоволодіння з господарчими спорудами по АДРЕСА_1 .

Іншим співвласникам, а саме ОСОБА_2 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності від 03 вересня 2012 року та рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 12 січня 2016 року належить 22/100 частини (15/100 +21/300) домоволодіння з господарчими спорудами по АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 на праві власності на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 січня 2016 року належить 21/300 частини домоволодіння з господарчими спорудами по АДРЕСА_1 .

Стверджувала, що із набуттям у власність часток домоволодіння з господарчими спорудами по АДРЕСА_1 між співвласниками почалися сварки за користування земельною ділянкою, оскільки порядок користування даною земельною ділянкою не встановлювався.

Дані обставини стали причиною того, що вона вирішила виділити свої частки у праві власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 , в натурі, та в подальшому приватизувати свою частку земельної ділянки, яка на підставі рішення Одеської міської ради від 31 травня 1997 року була виділена для обслуговування жилого будинку, господарських споруд, ведення особистого підсобного господарства по АДРЕСА_1 , що підтверджується Державним актом на право постійного користування землею.

Посилаючись на порушення своїх прав, оскільки відповідачі відмовляються від мирного врегулювання спору, позивачка просила суд визначити порядок користування земельною ділянкою між співвласниками домоволодіння, що розташовано по АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси Мирончук Н.В. від 05 липня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення порядку користування земельною ділянкою було відкрите провадження та призначено підготовче судове засідання (т. 1 а.с. 51).

Ухвалою суду від 22 липня 2020 року по справі було закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду (т. 1 а.с. 132).

Ухвалою суду від 08 жовтня 2020 року розгляд справи було повернуто до стадії підготовчого судового засідання та призначено підготовче засідання (т. 1 а.с. 141).

Ухвалою суду від 08 жовтня 2020 року було задоволено самовідвід головуючого у справі судді Мирончук Н.В., справу передано до канцелярії для подальшого автоматизованого розподілу в загальному порядку (т.1 а.с. 142-143).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями Малиновського районного суду м. Одеси від 13 жовтня 2020 року, справу було передано на розгляд судді Мазун І.А. (т. 1 а.с. 144).

Ухвалою суду від 16 жовтня 2020 року було задоволено самовідвід головуючого у справі судді Мазун І.А., справу передано до канцелярії для подальшого автоматизованого розподілу в загальному порядку (т. 1 а.с. 145-146).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями Малиновського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2020 року, справу було передано на розгляд судді Сегеді О.М. (т. 1 а.с. 147).

Ухвалою суду від 20 жовтня 2020 року справу було прийнято до провадження та повторно призначено підготовче провадження (т. 1 а.с. 148-149).

Ухвалою суду від 29 січня 2021 року по справі було призначено судову будівельно-технічну експертизу, на час проведення якої провадження у справі було зупинено (т. 2 а.с. 3-6).

26 березня 2021 року справа була повернута до суду без висновка експерта, оскільки сторони не надали додаткові матеріали, необхідні для проведення експертизи та не оплатили вартість експертизи (т. 2 а.с. 61).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 29 березня 2021 року було поновлено провадження у справі та призначено підготовче судове засідання (т. 2 а.с. 64-65).

Ухвалою суду від 28 квітня 2021 року по справі було призначено судову будівельно-технічну експертизу, на час проведення якої провадження у справі було зупинено (т. 2 а.с. 86-89).

06 серпня 2021 року справа була повернута до суду без висновка експерта, оскільки сторони не надали додаткові матеріали, необхідні для проведення експертизи та не оплатили вартість експертизи (т. 2 а.с. 112).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 06 серпня 2021 року було поновлено провадження у справі та призначено підготовче судове засідання (т. 2 а.с. 117-119).

Ухвалою суду від 29 вересня 2021 року підготовче провадження по справі було закрите та призначено справу до судового розгляду (а.с. 193-194).

Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити їх у повному обсязі Раніше надала відповідь на відзив та пояснення на заперечення представника відповідачів (т. 1 а.с. 92-95, 117-119, 120-122).

Представник відповідачів, діючий за дорученням для надання безоплатної вторинної правової допомоги за №1020 від 03 грудня 2019 року та за ордером від 12 лютого 2021 року в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в їх задоволенні. Раніше надав відзив на позов та заперечення на відповідь позивачки на відзив (т.1 а.с. 69, 76-77, 100, 102).

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 26 книги третьої ЦК України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами.

Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, ч.1 ст. 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення

Судом встановлено, що 5 червня 1946 року між відділом Комунального господарства Одеської міської ради та ОСОБА_4 було укладено договір на право забудови, відповідно до умов якого ОСОБА_4 згідно акту відводу було виділено земельну ділянку в АДРЕСА_2 , загальною площею 913 кв.м. (т. 2 а.с. 148-151).

Встановлено, що рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради за № 274 від 31 травня 1997 року ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було надано в постійне користування земельна ділянка, площею 1092 кв.м. по АДРЕСА_1 , із них: 1000 кв.м. для обслуговування житлового будинку з господарськими спорудами, 92 кв.м. для ведення особистого підсобного господарства.

Крім того, вказаним рішенням було прийнято в експлуатацію та затверджений акт міської міжвідомчої комісії про прийому в експлуатацію житлового будинку під літ. «А», житловою площею 53,1 кв.м., загальною площею 92,3 кв.м.; житлового будинку під літ. «Б», житловою площею 43,3 кв.м., загальною площею 73,7 кв.м., сараї під літ. «Е», «В», гаражів під літ. «Л», «Ж», «З», літньої кухні під літ. «Г», двох тамбурів під літ. «Г», що знаходяться по АДРЕСА_1 та належать ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 17).

Встановлено, що на підставі рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради за № 274 від 31 травня 1997 року ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було видано державний акт на право постійного спільного користування земельною ділянкою, площею 0,1092 га за №95, в межах згідно плану (т. 1 а.с. 16).

З матеріалів справи вбачається, що 12 жовтня 1997 року Одеським міським бюро технічної інвентирізації та реєстрації об`єктів нерухомості була видана довідка щодо розрахунку часток по домоволодінню, що знаходяться по АДРЕСА_1 , відповідно до якої були розраховані частки співвласників домоволодіння, а саме ОСОБА_4 44/100; ОСОБА_1 28/100, ОСОБА_2 28/100 (т. 1 а.с. 208).

Встановлено, що 12 вересня 1997 року на ім`я ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було оформлено технічний паспорт на домоволодіння по АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 194-196).

06 листопада 1997 року виконавчим комітетом Одеської міської ради народних депутатів ОСОБА_4 було видано свідоцтво про право власності на 44/100 частин домоволодіння, що розташовано по АДРЕСА_1 , яке складається з двох будинків.

Свідоцтво про право власності від 06 листопада 1997 року видано на підставі технічного паспорту від 12 вересня 1997 року, рішення виконкому Одеської міської ради від 31 травня 1997 року за №274, розпорядження УЖКГ Одеського міськвиконкому (т.1 а.с. 80, т. 2 а.с. 156).

16 лютого 1998 року право власності ОСОБА_4 на 44/100 частин домоволодіння, що розташовано по АДРЕСА_1 було зареєстровано в Одеському міському бюро технічної інвентирізації та реєстрації об`єктів нерухомості (далі ОМБТІ та РОН) (т. 1 а.с. 80 звор.).

06 листопада 1997 року виконавчим комітетом Одеської міської ради народних депутатів ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право власності на 28/100 частин домоволодіння, що розташовано по АДРЕСА_1 , яке складається з двох будинків.

Свідоцтво про право власності від 06 листопада 1997 року видано на підставі технічного паспорту від 12 вересня 1997 року, рішення виконкому Одеської міської ради від 31 травня 1997 року за №274, розпорядження УЖКГ Одеського міськвиконкому (т.1 а.с. 81, т. 2 а.с. 155).

16 лютого 1998 року право власності ОСОБА_2 на 28/100 частин домоволодіння, що розташовано по АДРЕСА_1 було зареєстровано в ОМБТІ та РОН (т. 1 а.с. 81 звор.).

10 травня 2005 року та 21 червня 2012 року ОСОБА_2 було видано технічні паспорта на 28/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 197-200, 204-206).

Встановлено, що 06 листопада 1997 року виконавчим комітетом Одеської міської ради народних депутатів ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право власності на 28/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 , яке складається з двох будинків.

Свідоцтво про право власності від 06 листопада 1997 року було видано на підставі технічного паспорту від 12 вересня 1997 року, рішення виконкому Одеської міської ради від 31 травня 1997 року за №274, розпорядження УЖКГ Одеського міськвиконкому (т. 1 а.с. 79, т. 2 а.с. 157).

Право власності ОСОБА_1 на 28/100 частин домоволодіння, що розташовано по АДРЕСА_1 було зареєстровано в ОМБТІ та РОН.

28 жовтня 2004 року, 25 лютого 2010 року та 20 травня 2010 року ОСОБА_1 було видані технічні паспорта на 28/100 частин домоволодіння, що розташовано по АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 201-203, т. 2 а.с. 162-167, 168-173).

Судом встановлено, що розпорядженням Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради за №569/01-06 від 28 липня 2010 року «Про затвердження розрахунку ідеальних часток домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 » були затвердженні ідеальні частки ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в праві власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 , а саме:

- ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння від 06 листопада 1997 року належить 28/100 частин домоволодіння та згідно Сертифікату відповідності №ОД 000914 належить частина домоволодіння.

У фактичному користуванні знаходиться в літ. «Б»: 2-2 житлова, площею 16,6 кв.м.; 2-1 кухня, площею 10,2 кв.м.; 2-3 житлова, площею 13,1 кв.м.; 2-4 коридор, площею 6,6 кв.м.; 2-5 санвузол, площею 3,8 кв.м.; 2-6 коридор, площею 3,2 кв.м.; 2-7 житлова, площею 13,5 кв.м.; 2-8 житлова, площею 21,7 кв.м.; 2-9 коридор, площею 0.8 кв.м.; ІІ-гараж, площею 32,9 кв.м.; загальною площею 122,4 кв.м.; житловою площею 64,9 кв.м.; 64/100 огорожі №1-4; 64/100 мостіння -І,V; 64/100 цистерни -ІІІ, що складає 64/100 частин домоволодіння.

- ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння від 06 листопада 1997 року належить 28/100 частин домоволодіння.

У фактичному користуванні знаходиться в літ. «А»: 4-3 житлова, площею 10,6 кв.м.; 4-1 житлова, площею 7,1 кв.м.; 4-2 житлова, площею 9,9 кв.м.; 4-4 кухня, площею 5,9 кв.м.; 4-5 коридор, площею 2,1 кв.м.; 4-6 туалет, площею 1,3 кв.м.; загальною площею 36,9 кв.м., житловою площею 27,6 кв.м., гараж під літ. «Ж», гараж під літ. «Л»; 15/100 огорожі №1-4; 15/100 мостіння І,V; 15/100 цистерни-ІІІ, що складає 15/100 частин домоволодіння.

- ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння від 06 листопада 1997 року належить 44/100 частин домоволодіння.

У фактичному користуванні знаходиться: - в літ. «А»: 1-5 житлова, площею 14,3 кв.м.,1-3 житлова, площею 18,3 кв.м.; 1-1 коридор, площею 4,9 кв.м.; 1-2 кухня, площею 3,6 кв.м.; 1-4 веранда , площею 8,9 кв.м.;1-коридор, площею 5,4 кв.м.; - в літ. «Б»: 3-2 житлова, площею 13,6 кв.м., 3-1 коридор, площею 5,3 кв.м.; 5-1 кладовка, площею 4,5 кв.м.; загальна площа 78,8 кв.м.; житлова площа 46,2 кв.м.; сарай літ. «Е», сарай літ. «В», літня кухня літ. «Г», прибудова літ. «г»: льох літ. «М»; теплиця - ІІ; 21/100 огорожі №1-4; 21/100 мостіння І,V; 21/100 цистерни-ІІІ, що складає 21/100 частин домоволодіння. (т.1 а.с. 79, т.2 а.с. 181).

Судом встановлено, що 13 вересня 2010 року ОСОБА_1 на підставі розпорядження Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради за №569/01-06 від 28 липня 2010 року, сертифікату відповідності державним будівельним нормам, стандартам та правилам від 05 травня 2010 року №ОД 000914, замість свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради від 06 листопада 1997 року за №2-598, зареєстрованого ОМБТІ та РОН від 30 березня 1998 року під №40131 стор. 24 кн. 250 було видане свідоцтво про право власності на 64/100 частин об`єкту нерухомого майна, який розташований по АДРЕСА_1 , який належить позивачці на праві спільної часткової власності та складається з: в житловому будинку під літ. «Б»: 2-2 житлова, площею 16,6 кв.м.; 2-1 кухня, площею 10,2 кв.м.; 2-3 житлова, площею 13,1 кв.м.; 2-4 коридор, площею 6,6 кв.м.; 2-5 санвузол, площею 3,8 кв.м.; 2-6 коридор, площею 3,2 кв.м.; 2-7 житлова, площею 13,5 кв.м.; 2-8 житлова, площею 21,7 кв.м.; 2-9 коридор, площею 0.8 кв.м.; ІІ-гараж, площею 32,9 кв.м.; загальною площею 122,4 кв.м.; житловою площею 64,9 кв.м.; відображених у технічному паспорті від 20 травня 2010 року (т. 1 а.с. 10, т. 2 а.с. 180).

22 грудня 2010 року право власності ОСОБА_1 на 64/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН», що підтверджується витягом про державну реєстрацію від 22 грудня 2010 року та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон, відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (т.1 а.с. 8, 11, 13, т. 2 а.с. 188).

Встановлено, що 03 вересня 2012 року ОСОБА_2 на підставі розпорядження Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 28 липня 2010 року №569/01-06, замість свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради від 06 листопада 1997 року №2-599, зареєстрованого ОМБТІ та РОН від 16 лютого 1998 року , кн. 250 стор. 24 р№40131, виконавчим комітетом Одеської міської ради було видано свідоцтво про право власності серії та номер НОМЕР_1 на 15/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 , яка складається із в літ. «А»: 4-3 житлова, площею 10,6 кв.м.; 4-1 житлова, площею 7,1 кв.м.; 4-2 житлова, площею 9,9 кв.м.; 4-4 кухня, площею 5,9 кв.м.; 4-5 коридор, площею 2,1 кв.м.; 4-6 туалет, площею 1,3 кв.м.; загальною площею 36,9 кв.м., житловою площею 27,6 кв.м., гараж під літ. «Ж», гараж під літ. «Л» (т .2 а.с. 190).

25 вересня 2012 року право власності ОСОБА_2 на 15/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН», що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав (т. 2 а.с. 189 звор.).

11 березня 2019 року право власності ОСОБА_2 на 15/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон, відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (т.1 а.с.8).

Отже ідеальні частки ОСОБА_1 (64/100) та ОСОБА_2 - (15/100) у праві власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 були виділені в натурі з перерахуванням приміщень, які складають частки останніх у праві власності на вказане домоволодіння та на вказані приміщення отримали право власності.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді 21/100 частин домоволодіння, що розташована по АДРЕСА_1 , на яку померлий при житті не встиг переоформити правовстановлюючі документи.

Дані обставини стали причиною звернення сторони до суду з позовом про визнання за кожною право власності у порядку спадкування за законом на спадкове майно, а саме на 21/100 частину домоволодіння, що розташоване по АДРЕСА_1 ,

Судом встановлено, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 12 січня 2016 року за кожною із сторін, а саме за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було визнано право власності у порядку спадкування за законом по 21/300 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 , що складається:

- в літ. «А»: 1-5 житлова, площею 14,3 кв.м.,1-3 житлова, площею 18,3 кв.м.; 1-1 коридор, площею 4,9 кв.м.; 1-2 кухня, площею 3,6 кв.м.; 1-4 веранда , площею 8,9 кв.м.;1-коридор, площею 5,4 кв.м.;

- в літ. «Б»: 3-2 житлова, площею 13,6 кв.м., 3-1 коридор, площею 5,3 кв.м.; 5-1 кладовка, площею 4,5 кв.м.; загальна площа 78,8 кв.м.; житлова площа 46,2 кв.м.; сарай літ. «Е», сарай літ. «В», літня кухня літ. «Г», прибудова літ. «г»: льох літ. «М»; теплиця -11; 21/100 огорожі №1-4; 21/100 мостіння 1У; 21/100 цистерни-111, що складає 21/100 частин домоволодіння (т.1 а.с.30-33).

Тобто, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 отримали у власність у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 по 21/300 частки домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та складається: в літ. «А»: 1-5 житлова, площею 14,3 кв.м.,1-3 житлова, площею 18,3 кв.м.; 1-1 коридор, площею 4,9 кв.м.; 1-2 кухня, площею 3,6 кв.м.; 1-4 веранда , площею 8,9 кв.м.;1-коридор, площею 5,4 кв.м.; в літ. «Б»:3-2 житлова, площею 13,6 кв.м., 3-1 коридор, площею 5,3 кв.м.; 5-1 кладовка, площею 4,5 кв.м.; загальна площа 78,8 кв.м.; житлова площа 46,2 кв.м.; сарай літ. «Е», сарай літ. «В», літня кухня літ. «Г», прибудова літ. «г»: льох літ. «М»; теплиця -11; 21/100 огорожі №1-4; 21/100 мостіння I,V; 21/100 цистерни-III, що складає 21/100 частин домоволодіння.

Ухвалою суду від 05 лютого 2019 року в рішенні Малиновського районного суду м. Одеси від 12 січня 2016 року були виправлені, описки, а саме «…вважати вірним загальну площу «238,1кв.м.» замість помилково зазначеного «78,8 кв.м.», вважати вірним житлову площу «138,7кв.м.» замість помилково зазначеного «46,2»» (т.1 а.с. 35).

Таким чином, рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 12 січня 2016 року були визначені частки співвласників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у праві власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме по 21/300 частки та визнано їх право власності у порядку спадкування за законом на вказані частки.

Встановлено, що 28 листопада 2016 року право власності ОСОБА_1 на 23/300 частки домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (т. 1 а.с. 8-9, 12).

24 листопада 2016 року право власності ОСОБА_2 на 23/300 частки домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та право власності ОСОБА_3 на 23/300 частки вказаного домоволодіння, було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (т.1 а.с. 8-9).

Судом встановлено, що частки у праві власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 , які були отримані сторонами у порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , в натурі не виділялись.

Крім того, ніхто із сторін по справі з позовними вимогами щодо виділу даних часток у праві власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 в натурі, не звертався.

З матеріалів справи вбачається, що сторони звертались до ФОП ОСОБА_5 , яка має кваліфікацію експерта відповідно до кваліфікаційного сертифіката серії АЕ №002442 від 01 липня 2013 року з заявами про розрахунок часток у праві власності на домоволодінні по АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 38, 39, 40, 43).

Відповідно до довідки ФОП ОСОБА_5 ідеальні частки сторін у праві власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 , складають: ОСОБА_1 71/100 (64/100 + 21/300) ; ОСОБА_2 22/100 ; ОСОБА_3 7/100 (т.1 а.с.42).

При цьому, суд звертає увагу на той факт, що частки ОСОБА_1 (64/100) та ОСОБА_2 (15/100) у праві власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 вже фактично були віділені в натурі, оскільки було визнано право власності на конкретні приміщення, які складають частки вказаних осіб у праві власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Фактично залишається не виділеною частка у праві власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 , яка належить сторонам на праві власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 .

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою ст. 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Спільна часткова власність є специфічною конструкцією оскільки, існує: (а) множинність суб`єктів. Для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок - один власник). Навпаки, спільна часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок - два співвласники); (б) єдність об`єкта. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.

Згідно зі ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Відповідно до ч.1 ст. 364 ЦК україни співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Відповідно до ст.ст. 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності в натурі або його поділ з дотриманням вимог статті 183 цього Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року у справі № 501/2148/17 (провадження № 61-22087св19) зроблено висновок, що «відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється. Розглядаючи справу, суди першої та апеляційної інстанцій на наведене уваги не звернули, не врахували, що спірне майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, у зв`язку з чим виділ частки в цьому майні лише для позивача є неможливим, а можливий поділ цього майна в натурі між сторонами, у разі якого право спільної часткової власності на нього припиняється».

Аналогічне положення закріплено в ч.3 ст. 88 ЗК України.

Частиною 1 ст. 88 ЗК України передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Оскільки володіння та порядок користування земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, в тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, то при застосуванні статті 88 ЗК України при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або жилий будинок, слід брати до уваги цю угоду. Це правило стосується тих випадків, коли житловий будинок поділено в натурі.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток жилих будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55 (далі - Інструкція).

Пунктом 2.7. Інструкції визначено, що спори щодо поділу об`єктів нерухомого майна вирішуються в судовому порядку.

Відповідно до пункту 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.

Відповідно до частини першої статті 318 ЦК України кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Однак право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Зазначені положення щодо користування власністю цілком повинні застосовуватись до майнових прав на майно (зокрема до права користування земельною ділянкою).

Відтак, право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак у будь якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи (частина п`ята статті 319 ЦК України).

Отже, при вирішенні спору, визначаючи варіанти користування земельною ділянкою, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном.

За змістом ч. 1 ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Частинами 1 та 2 ст. 120 ЗК України передбачено, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, у разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Згідно із ч.ч.1,4 ст.120 ЗК України при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди; при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянкув разі набуття права власності на нерухомість.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17 (провадження № 14-47цс20), не відступаючи від правових позицій Верховного Суду України, висловлених у постановах від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16 та інших, зробила висновок про те, що за відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід враховувати те, що зазначена норма статті 120 ЗК України закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди).

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушень не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до роз`яснень, наданих судам у п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», якщо до вирішення судом спору між співвласниками житлового будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався, або вона перебувала у користуванні співвласників, і ними не було досягнуто згоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) часток у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої.

З змісту постанови Верховного Суду від 04 вересня 2020 року у справі №619/2275/17 вбачається, що Визначаючи варіанти користування земельною ділянкою, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками та визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника в нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном.

Судом встановлено, що порядок користування земельною ділянкою, площею 0,1092 га по АДРЕСА_1 , яка була виділена співвласникам домоволодіння ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради за № 274 від 31 травня 1997 року в постійне спільне користування, не встановлювався (т.1 а.с. 16).

Доказів про обратне, сторони суду не надали.

За клопотанням позивачки по справі неодноразово призначалась судова будівельно -технічна експертиза на розгляд якої ставились питання щодо можливих варіантів поділу домоволодіння та земельноїх ділянці, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , між співвласниками відповідно до їх часток, а саме: ОСОБА_1 , якій належить на праві власності 71/100 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 ; ОСОБА_3 , якій належить на праві власності 7/100 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 ; ОСОБА_2 , якій належить на праві власності 22/100 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Судова будівельно - технічна експертиза по справі проведена не була у зв`язку з відмовою сторін від її оплати.

На неодноразову пропозицію суду щодо проведення позивачкою судової будівельно-технічної експертизи щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , та її оплати, остання відповіла відмовою.

Відповідно до ст.103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.

Отже, суд вважає, що для розгляду позовних вимог щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.

За таких обставин, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі за недоказаністю.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Судовий збір у справі складає 770,00 грн., який був сплачений позивачкою при зверненні до суду (а.с. 1).

Керуючись ст. 15, 16, 367, 377, 386, 391 ЦК України, ст. 88, 89, 90, 120, 152, ЗК України, ст. ст. 12, 13, 81, 259, 264, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення порядку користування земельною ділянкою залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 21 жовтня 2021 року.

Суддя: О.М. Сегеда