КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №755/8444/21 головуючий у суді І інстанції Арапіна Н.Є.
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 жовтня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Гаращенка Д.Р., Сліпченка О.І., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 27 липня 2021 року про повернення заявнику зустрічного позову у справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва", ОСОБА_1 за участю третіх осіб Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_3 про зміну договору найму житлового приміщення та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , який діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4 за участю третіх осіб Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва", ОСОБА_1 за участю третіх осіб: Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_3 про зміну договору найму житлового приміщення.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 14 червня 2021 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва", ОСОБА_1 за участю третіх осіб: Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_3 про зміну договору найму житлового приміщення в поряду спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін.

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічною позовної заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , який діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4 за участю третіх осіб: Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 27 липня 2021 року повернуто зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , який діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4 за участю третіх осіб: Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва", Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм процесуального права, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Вказує, що відповідно до норм п.3 ч.2 ст.49 ЦПК України та ч.1 ст.193 ЦПК України, з дотриманням процесуальних строків ОСОБА_1 у справі за первісним позовом було пред`явлено зустрічний позов про визнання ОСОБА_2 та малолітньої дитини - ОСОБА_4 , в інтересах якої діє її законний представник - ОСОБА_3 , такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням. Зазначає, що свої вимоги щодо спільного розгляду зустрічного позову з первісним позовом у справі №755/8444/21 ОСОБА_1 обґрунтовував нормами ч.2 ст.193 ЦПК України, та тим, що обидва позови (первісний та зустрічний) взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, оскільки вони виникають з одних житлових правовідносин та задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вважає, що обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, їх взаємний зв`язок виникає з однорідності обставин виникнення взаємних матеріально-правових вимог між ОСОБА_2 та малолітньою дитиною з одного боку та ОСОБА_1 з іншого боку, задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, у якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Інші учасники справи відзиву на апеляційну скаргу, у встановлений апеляційним судом строк, не подали.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Постановляючи ухвалу про повернення заявнику зустрічної позовної заяви, суд першої інстанції виходив із п. ч. 2 ст. 193 та ч. 3 ст. 194 ЦПК України, і вказав, що вимоги первісного та зустрічного позовів не є однорідними як за предметом позову, так і способом захисту прав та законних інтересів сторін цивільного процесу, що зумовлює самостійний предмет їх доказування, тому спільний розгляд цих позовів є недоцільним.

Однак, такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 та п.3 ч.2 ст.49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ЦПК України визначено, що відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ЦПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Отже, умовами пред`явлення зустрічного позову є взаємопов`язаність зустрічного позову з первісним; доцільність сумісного розгляду основного й зустрічного позовів. Доцільним є сумісний розгляд, коли це дозволяє більш повно і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити справжні взаємовідносини сторін, виключити винесення взаємно суперечливих чи взаємовиключних судових рішень.

Взаємний зв`язок первісного і зустрічного позову може виявлятись у тому, що зустрічна вимога виключає вимогу первісну, або обидва випливають з однієї підстави, або взаємний зв`язок виникає з однорідності обставин виникнення взаємних матеріально-правових вимог між позивачем і відповідачем. Первісний і зустрічний позов можуть бути взаємозв`язаними і тоді, коли підстава зустрічного позову паралізує підставу первісного позову, а тому задоволення вимог відповідача виключає задоволення вимог позивача.

Таким чином, із ст. 193 ЦПК України вбачається, що прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним відноситься до дискреційних повноважень суду, при цьому сам суд першої інстанції визначає взаємопов`язаність позовів (зокрема, виникнення із одних правовідносин, випадок коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову, тощо), а, крім цього, додатково повинен визначитися із доцільністю такого спільного розгляду, що є оціночним поняттям у кожній окремій справі та оцінку цьому може дати виключно суд, що розглядає справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 ЦПК України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику.

За змістом даної норми однією з умов прийняття зустрічного позову є доцільність сумісного розгляду основного і зустрічного позовів. Доцільно їх розглядати в одному процесі тоді, коли це дозволить більш повно і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити справжні взаємини сторін, виключити винесення взаємосуперечливих або взаємовиключних судових рішень. І, навпаки, недоцільно розглядати ці вимоги сумісно тоді, коли це затягне розгляд справи, а вимоги повністю можуть бути розглянуті окремо.

Взаємний зв`язок первісного і зустрічного позову може виявлятись у тому, що зустрічна вимога виключає вимогу первісну, або обидва випливають з однієї підстави, або взаємний зв`язок виникає з однорідності обставин виникнення взаємних матеріально-правових вимог між позивачем і відповідачем. Первісний і зустрічний позов можуть бути взаємозв`язаними і тоді, коли підстава зустрічного позову паралізує підставу первісного позову, а тому задоволення вимог відповідача виключає задоволення вимог позивача.

Встановлено, що предметом позову ОСОБА_2 є про зміна договору укладеного з ОСОБА_1 щодо найму житлового приміщення, а саме: квартири АДРЕСА_1 .

Також встановлено, що предметом зустрічного позову ОСОБА_1 є визнання ОСОБА_2 та малолітньої ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Встановлено, що обидва позови стосуються житлових прав сторін що спірного житлового приміщення, а саме: квартири АДРЕСА_1 .

З урахуванням викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у прийнятті та повернення зустрічного позову, оскільки вимоги позову ОСОБА_2 про укладання окремого договору найму спірного житлового приміщення виходять з існування у неї права на користування спірним житловим приміщенням, що оспорюється ОСОБА_1 та є предметом зустрічного позову.

Відтак, апеляційний суд вважає, що обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, їх взаємний зв`язок виникає з однорідності обставин виникнення взаємних матеріально-правових вимог між позивачем і відповідачем, задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про повернення зустрічної позовної заяви з підстав, передбачених ч. 2 ст. 193 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції суперечить завданню цивільного судочинства та не відповідає конституційним принципам щодо гарантованого судового захисту прав, а також доступу до правосуддя, закладеного, зокрема, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Відтак, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у прийнятті та повернення зустрічної позовної заяви та не вірно застосував положення ч. 2 ст. 194 ЦПК України.

Відповідно до статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, і підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 379 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 27 липня 2021 року скасувати повністю, як таку, що перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Справу за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , який діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4 за участю третіх осіб Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «20» жовтня 2021 року.

Головуючий суддяЛ.П. Сушко
СуддіД.Р. Гаращенко
О.І. Сліпченко