Справа № 619/3147/20
Провадження № 2/219/331/2021
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2021 року м. Бахмут

Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Погрібної Н.М.

за участю секретаря судового засідання Захарчук М.В.,

за участю сторін

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я,

встановив:

У провадженні Артемівського міськрайонного суду Донецької області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 , до держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України про стягнення з держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку, на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 250 000,00 грн., заподіяної терористичним актом, що призвело до ушкодження здоров`я.

22.03.2021 року від представника відповідача держави Україна в особі Кабінету Міністрів України Тичиніна Я.Д. надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду цивільної справи № 635/6172/17 за цивільним позовом громадянина до держави в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи, заподіяну терористичним актом, мотивуючи тим, що предметом розгляду справи є відшкодування моральної шкоди, яка заподіяна терористичним актом відповідно до Закону України «Про боротьбу з тероризмом».

У підготовчому судовому засіданні представник позивача не заперечувала проти призначення справи до розгляду по суті. Просила задовольнити її клопотання щодо виклику у судове засідання свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Щодо клопотання представника відповідача держави Україна в особі Кабінету Міністрів України Тичиніна Я.Д. про зупинення провадження, просить вирішити на розсуд суду.

У підготовчому судовому засіданні представник відповідача держави Україна в особі Кабінету Міністрів України просив клопотання про зупинення провадження у справі до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду цивільної справи № 635/6172/17, задовольнити з підстав викладених в ньому. Щодо призначення справи до розгляду по суті не заперечував.

Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши клопотання, дійшов такого висновку.

Суд, ознайомившись з матеріалами позову, вважає, що є підстави для закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті, оскільки до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті процесуальних дій вчиняти не потрібно, справа може бути призначена до судового розгляду по суті.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про: залишення позовної заяви без розгляду, закриття провадження у справі, закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Згідно п. 15 ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у підготовчому засіданні суд: призначає справу до розгляду по суті, визначає дату, час і місце проведення судового засідання (декількох судових засідань - у разі складності справи) для розгляду справи по суті.

Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність закриття підготовчого засідання та призначення справи до судового розгляду по суті.

Крім того, клопотання представника позивача про виклик свідків є обґрунтованою з огляду на ті обставини, що у вказаному клопотанні про виклик свідків особам відомі обставини, що входять до складу підстави заявлених вимог, їх показання можуть мати значення для вирішення спірних правовідносин.

Розглядаючи клопотання представника відповідача держави Україна в особі Кабінету Міністрів України Тичиніна Я.Д. про зупинення провадження у справі суд зазначає наступне.

Збройна агресія Російської Федерації проти України розпочалася 20 лютого 2014 року (пункт 1 Заяви Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», затвердженої Постановою Верховної Ради України від 21 квітня 2015 року № 337-VIII).

У преамбулі Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» вказано, що збройна агресія Російської Федерації розпочалася з неоголошених і прихованих вторгнень на територію України підрозділів збройних сил та інших силових відомств Російської Федерації, а також шляхом організації та підтримки терористичної діяльності, Російська Федерація чинить злочин агресії проти України та здійснює тимчасову окупацію частини її території за допомогою збройних формувань Російської Федерації, дії Російської Федерації на території окремих районів Донецької та Луганської областей грубо порушують принципи та норми міжнародного права, зокрема шляхом: систематичного недодержання режиму припинення вогню та продовження обстрілів цивільних об`єктів та інфраструктури, що спричиняють численні жертви серед цивільного населення.

Тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року (стаття 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»).

Здійснення юрисдикції над територією є необхідною умовою для того, щоб держава могла нести відповідальність за дії або бездіяльність, які їй можна приписувати, що породжують твердження про порушення прав і свобод.

В той же час зобов`язання держави Україна стосовно поваги та захисту прав людини не зникають повністю і в умовах збройного конфлікту, і у випадку втрати контролю над частиною власної території.

Правові висновки щодо застосування положень статті 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» та статті 21 Кодексу цивільного захисту України, статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при вирішенні питання щодо відшкодування шкоди, завданої при проведенні антитерористичної операції викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 вересня 2019 року у справі № 265/6582/16-ц, провадження № 14-17цс19.

Суд вважає, що існує гостра потреба у вирішенні питання про застосування норм права при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої смертю (ушкодженням здоров`я) цивільних осіб на території проведення Антитерористичної операції (Операції об`єднаних сил), у тому числі на території, яка є неконтрольованою.

У відповідності до статті 27 Конституції України кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави - захищати життя людини.

Відповідно до статті 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право кожного на життя охороняється законом. Нікого не може бути умисно позбавлено життя інакше ніж на виконання смертного вироку суду, винесеного після визнання його винним у вчиненні злочину, за який закон передбачає таке покарання.

Відповідно до статті 2 Конвенції державу може бути притягнуто до відповідальності за порушення права на життя в одному із двох таких випадків:

1) у матеріальному аспекті (невиконання позитивного зобов`язання держави), що може бути здійснено за умови наявності однієї з двох обставин: держава умисно чи протиправно заподіяла смерть особі; держава не вжила необхідних практичних превентивних заходів для захисту життя осіб, які перебувають під її юрисдикцією;

2) у процесуальному аспекті - держава не здійснила ефективного розслідування факту порушення матеріального аспекту статті 2 Конвенції.

У той же час позитивне зобов`язання держави щодо запобігання порушенням статті 2 Конвенції не повинно покладати на державу непосильний та надмірний тягар, зважаючи на труднощі у діяльності правоохоронних органів, непередбачуваність поведінки людей, необхідність оперативного реагування на ситуації тощо.

Ефективність розслідування передбачає, що компетентні органи мають діяти з належною наполегливістю і за своєю ініціативою порушувати провадження, яке здатне, по-перше, встановити обставини, за яких сталась подія, та недоліки діяльності системи; по-друге, встановити, хто саме був причетний до події. Вимога щодо публічності також застосовується у цьому контексті.

Положення преамбули та статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказують на те, що Високі Договірні Сторони зобов`язалися забезпечити повагу до прав людини шляхом гарантії цих прав. Гарантування прав людини з боку держави може здійснюватися як активними діями, так і утриманням від вчинення будь-яких дій. Така діяльність держави по гарантуванню прав людини пов`язана з видами зобов`язань з боку держав-учасниць Конвенції, якими є негативні та позитивні.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (стаття 13 Конвенції).

Засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці; використанню засобів захисту не повинні невиправдано та необґрунтовано перешкоджати дії чи бездіяльність органів влади держави-відповідача.

З огляду на те, що судова практика у цій категорії спорів не може бути визнана сталою та існує очевидна необхідність у формуванні єдиної правозастосовної практики, вирішенні питання щодо застосування норм міжнародних договорів та національного права, і ці проблемні питання належать до компетенції Великої Палати Верховного Суду як інституції, діяльність якої спрямована на вирішення виключної правової проблеми в цілях забезпечення однакового застосування судами норм матеріального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 листопада 2020 року дійшов висновку про наявність підстав для передачі на розгляд Великої палати Верховного Суду аналогічної справи № 635/6172/17 за позовом до держави України в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої смертю фізичної особи за касаційною скаргою Кабінету Міністрів України на рішення Харківського районного суду Харківської області від 24 квітня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 30 липня 2019 року.

У пункті 10 частини першої статті 252 ЦПК України зазначено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі. Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Оскільки у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду переглядається судове рішення у подібних правовідносинах, суд вважає за необхідне зупинити провадження по даній цивільній справі, внаслідок чого задовольняє клопотання представника Державної казначейської служби.

Керуючись ст.ст. 252, 260, 261 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я.

Зупинити провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного суду справи №635/6172/17 за позовом до держави України в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої смертю фізичної особи.

Клопотання представника позивача про виклик свідків, задовольнити.

В судове засідання викликати свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 91 ЦПК України попередити свідка про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання чи відмову від давання показань на вимогу суду.

Ухвала може бути оскаржена лише в частині зупинення провадження у справі, в іншій його частині ухвала оскарженню не підлягає.

Апеляційна скарга на ухвалу суду в частині зупинення провадження у справі може бути подана до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськраойнний суд Донецької області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Н.М. Погрібна