Справа № 336/5231/21
Провадження № 2/336/3802/2021
18 жовтня 2021 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Савеленко О.А.
за участю секретаря Брагіної І.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, -
ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 та просив визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що йому на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 на підставі договору довічного утримання від 24.12.2008 року, посвідченого державним нотаріусом П`ятої Запорізької нотаріальної контори Кисельовою В.В. за реєстровим номером 3-5478.
Квартира за вищевказаним договором була передана йому матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
До своєї смерті, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 , його матір постійно проживала у квартирі та була в ній зареєстрована.
Окрім матері, в належній йому квартирі залишився зареєстрованим також рідний брат позивача - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який фактично проживав у квартирі до травня 2019 року.
У травні 2019 року відповідач в котрий раз пішов з квартири, і близько двох років до квартири не повертався.
Дані про його місце перебування у позивача відсутні, вказав, що не має з ним зв`язку, а в останнє його бачив саме у травні 2019 року, коли він пішов з квартири.
Зазначив, що жодних домовленостей між позивачем та відповідачем відносно порядку, строків та умов проживання у квартирі, та/або збереження за ним права користування квартирою на час відсутності не має. Будь-яких перешкод у проживанні відповідача в квартирі з травня 2019 року до сьогоднішнього дня позивач не вчиняє.
При цьому, вказав, що розрахунок житлово-комунальних послуг здійснюється, в тому числі, і на відповідача, хоча останній не компенсує відповідної частки нарахованих житлово-комунальних послуг, що накладає додатковий тягар витрат на позивача та завдає йому матеріальних збитків.
Ухвалою суду від 08.07.2021 року по справі відкрито провадження, вирішено розгляд здійснювати за правилами загального позовного провадження.
22.09.2021 року у судовому засіданні закрито підготовче провадження та розпочато розгляд справи по суті.
У судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_4 позовні вимоги підтримали у повному обсязі, не заперечували проти заочного розгляду справи.
Відповідач, повідомлений у встановленому законом порядку, у судові засідання жодного разу не зя`вився, причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не подавав.
Враховуючи вищевказані обставини, суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ч.4 ст.223 та ч.1 ст.280 ЦПК України.
Дослідивши письмові докази та оцінивши досліджені докази в сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Також, у відповідності до положень статей 55, 124 Конституції України та статті ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору довічного утримання від 24.12.2008 року, посвідченого державним нотаріусом П`ятої Запорізької нотаріальної контори Кисельовою В.В. за реєстровим номером 3-5478 ( а.с. 36-37)
Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім`ї.
У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13, 41 Конституції України).
Відповідно до статті 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. У такій редакції конституційна норма не лише покладає на власника обов`язки, а й орієнтовно вказує на його зобов`язання.
Основоположні принципи здійснення повноважень власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України.
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.
Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов`язана з використанням його властивостей.
Право користування власністю - це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості.
Під правом розпоряджатися розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна.
У відповідності до ст. 391 ЦК України «Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ст. 405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла
Так, згідно інформації наданої Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради, відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 по теперішній час.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який проживає за адресою АДРЕСА_3 , повідомив, що з померлою ОСОБА_3 та її синами добре знайомий, проживали вони по сусідству. Йому відомо, що відповідач ОСОБА_2 проживав з матір`ю за адресою АДРЕСА_2 до 2019 року, постійно влаштовував сварки, а з 2019 року він його жодного разу не бачив за місцем реєстрації.
Свідок ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка проживає за адресою АДРЕСА_4 у судовому засіданні повідомила, що сімю ОСОБА_7 добре знає так як вони проживали по сусідству. З 2019 року ОСОБА_2 не проживає в квартирі по АДРЕСА_2 . Відповідач був неблагонадійним сином, постійно влаштовував вдома сварки з матір`ю, поводився непристойно, зловживав спиртними напоями.
Згідно акту про не проживання та відсутність особистих речей від 25.06.2021 року складений комісією у складі голови ЖБК «Автомобіліст-1» Сенютич С.А. та ОСОБА_8 , ОСОБА_5 встановлено, що ОСОБА_2 у квартирі фактично не проживає з травня 2019 року, його речей в ході обстеження у квартирі не виявлено ( а.с. 10, 11).
Враховуючи вищевикладене, суд, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість.
Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, свідоцтва про смерть. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи.
Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації.
На підставі ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн.
На підставі викладеного, керуючись 12, 13, 76, 78, 81, 89, 133, 141, 229, 235, 259, 263, 264, 265, 268, 280-283, 353, 355, 356 ЦПК України, ст. ст. 317, 319, 391 ЦК України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», - суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, щовтратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави витрати по сплаті судового збору у розмірі 908.00 грн.
Інформація про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_5 ;
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити рішення в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.А. Савеленко

18.10.21