Справа № 756/5239/21
Провадження № 2/756/4051/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2021 року місто Київ

Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Ткач М.М.,

за участю секретаря судових засідань - Тагієва Р.Д.,

представника позивача - Самойленка П.М.,

відповідача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Фізичної особи-підприємця « ОСОБА_3 » до ОСОБА_1 про відшкодування збитків в порядку регресу,

УСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року позивач ФОП « ОСОБА_3 » (далі - Позивач) звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_1 (далі - Відповідачі) про відшкодування збитків в порядку регресу. В обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач посилається на наступні обставини.

05.12.2018 року в м. Києві на перехресті Ленінградської площі/ пр. Миру мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: автомобіля «Фольксваген», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням відповідача ОСОБА_1 , та автомобіля «КІА», державний номерний знак НОМЕР_2 .

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 25.01.2019 року відповідача ОСОБА_1 було визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Між ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» та потерпілою стороною ОСОБА_4 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту №3-00 від 16.04.2018 року, відповідно до якого страховик зобов`язується відшкодувати шкоду, заподіяну страхувальником життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» було здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілого в розмірі 22275,00 грн.

20.12.2019 року між ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» та ФОП ОСОБА_3 укладено договір №20/12/2019 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків, завданих первісному кредитору по договорам страхування. Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором страхування №3-00 від 16.04.2018 року.

Таким чином до позивача перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача різниці між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням в розмірі 3622,50 грн.

Позивач просив стягнути з відповідача завдані збитки в порядку регресу в розмірі 3622,50 грн., судовий збір у сумі 908,00 грн. та витрати на правову (правничу) допомогу в розмірі 8644,50 грн.

Ухвалою суду від 15 квітня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

16.06.2021 на електронну адресу суду від представника відповідача ОСОБА_2 д 16.06.2021 надійшов відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує у повному обсязі. У відзиві посилається на те, що позивачем не доведено перехід права вимоги позивача до відповідача за договором про відступлення, з огляду на те, що до позовної заяви на підтвердження переходу права вимоги за договором, долучено дублікат квитанції АТКБ «Приватбанк» від 27.12.2019 відповідно до якої позивач перерахував грошові кошти на користь ПрАТ`СК «ВУСО» у розмірі 57594, 31 грн., при цьому, до матеріалів справи не долучено докази сплати позивачем на користь ПрАТ`СК «ВУСО» 1 198 270,66 грн, з моменту якої відбувається перехід права вимоги до позивача. Крім того, представник відповідача зазначає, що заявлені до компенсації судові витрати позивача на правову допомогу, мають завищений розмір. Також, представник позивача зазначила, що в матеріалах справи відсутні докази досудового вирішення спору та врегулювання спору мирним шляхом. Тому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

22.07.2021 на адресу суду від представника відповідача надійшли письмові пояснення по справі.

23.07.2021 до суду від представника позивача надійшли письмові заперечення на додаткові пояснення представника відповідача.

Ухвалою Оболонського районного суду м.Києва від 23.07.2021 було закрито провадження у справі за позовом Фізичної особи-підприємця « ОСОБА_3 » до ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача завданих збитків у вигляді безумовної франшизи у розмірі 2000 грн.

У судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав, надав суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та письмових запереченнях, просив позов задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву, додаткових поясненнях та просили відмовити у їх задоволенні.

При цьому, відповідач у судовому засіданні зазначав, що на час настання страхового випадку його цивільно-правова відповідальність була застрахована, при цьому ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» не зазначала про наявність у нього будь-яких зобов`язань.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши доказі у справі в їх сукупності, встановивши наступні обставини та зміст спірних правовідносин, дійшов наступного висновку.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані у справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» (надалі по тексту - ПрАТ«СК«ВУСО») та ОСОБА_4 (надалі по тексту - Страхувальник), було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 3-00 від 16.04.2018 року, предметом якого були майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «КІА» державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 ».

У відповідності до умов даного договору, ПрАТ «СК «ВУСО» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь Страхувальника страхове відшкодування.

ОСОБА_1 05.12.2018 року о 18 год. 45 хв., керуючи транспортним засобом «Volkswagen Sharan 1.9 TDI» державний номер НОМЕР_1 , по площі Дарницька в місті Києві, при зміні напрямку руху не впевнився в безпечності, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом державний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 ,чим заподіяв транспортним засобам технічні пошкодження та завдав матеріальної шкоди.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 25.01.2019 р. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу.

Постанова суду набрала законної сили.

У відповідності з ч. 4 та ч. 6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вина ОСОБА_1 у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню.

У результаті ДТП був пошкоджений автомобіль «КІА», д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_4 .

Відповідно до рахунку-фактури № КО-00142 від 07.12.2018 вартість відновлювального ремонту ТЗ склала 22275,00 грн.

Факт дорожньо-транспортної пригоди 05.12.2018 р. був визнаний ПрАТ СК «ВУСО» страховим випадком, що підтверджується страховим актом №12123-02.

На підставі страхового акту, на виконання вимог статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 ЦК України співробітниками ПрАТ СК «ВУСО» було зроблено розрахунок страхового відшкодування та здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілого в сумі 22275,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 28196 від 18.12.2018.

Отже, відшкодувавши матеріальну шкоду в сумі 22275,00 грн., заподіяну відповідачем внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 05.12.2018, ПрАТ СК «ВУСО» отримало право регресної вимоги до відповідача щодо стягнення суми виплаченого страхового відшкодування, а саме 22275,00 грн.

Оскільки на дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди, відповідач ОСОБА_1 мав чинний договір обов`язкового страхування цивільної-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів поліс АМ 8469877 в ПрАТ «СК «ПРОВІДНА», то ПрАТ «СК «ВУСО» звернулося до останньої, з вимогою про відшкодування збитків в порядку регресу.

ПрАТ «СК «Провідна» здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок ПрАТ «СК`ВУСО» в межах ліміту передбаченого полісом АМ 8469877 у розмірі 18 652,50 грн з вирахуванням фізичного зносу деталей та франшизи.

Таким чином, різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням склала 3622,50 грн. (22 275,00 грн (вартість відновлювального ремонту) - 18 652, 50 грн (компенсація ПрАТ «СК «Провідна».

Слід зазначити, що відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування» франшиза - частина збитків, що відшкодовується страховиком згідно договору страхування. Страхове відшкодування за шкоду заподіяну потерпілим, завжди зменшується на суму франшизи. Тобто франшиза відшкодовується особою, яка завдала матеріальну шкоду.

Як убачається, відповідачем було сплачено франшизу у розмірі 2000,00 грн, у підтвердження чого було надано квитанцію - додаток до фіскального чеку від 12.04.2019 року.

22 липня 2021 року на електронну пошту суду від представника позивача надійшла заява про відмову від позовних вимог в частині стягнення з відповідача завданих збитків у вигляді безумовної франшизи у розмірі 2000 грн, яка канцелярією Оболонського районного суду м.Києва зареєстрована 23.07.2021 за вх.№49323.

Ухвалою суду від 23.07.2021 було закрито провадження у справі за позовом Фізичної особи-підприємця « ОСОБА_3 » до ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача завданих збитків у вигляді безумовної франшизи у розмірі 2000 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до ч. 17 ст. 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Згідно зі статтею 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Статтею 29 та пунктом 32.7 статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 наведено правовий висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Тобто, якщо позивачу недостатньо сплаченого страховиком відшкодування, він має право вимоги до винної у ДТП особи на різницю між фактичним розміром шкоди і сумою страхового відшкодування.

Крім того, до такого правового висновку прийшов Верховний Суд у постановах: № 369/11812/18 від 11.11.2020 року; № 753/10416/17 від 05.11.2020 року; № 299/3583/15-ц від 04.11.2020 року; № 755/7666/19 від 15.10.2020 року; № 131/709/18 від 30.09.2020 року; № 583/3159/18 від 23.07.2020 року; № 525/1592/18 від 14.07.2020 року; № 200/12295/17 від 30.06.2020 року; № 361/10096/14-ц від 17.06.2020 року; № 201/12712/16-ц від 20.05.2020 року; № 756/2632/17 від 22.04.2020 року; № 447/819/16-ц від 08.04.2020 року; № 643/2224/17 від 18.03.2020 року; № 761/2941/17 від 10.03.2020 року; № 450/446/16-ц від 04.03.2020 року; № 755/5374/18 від 21.02.2020 року; № 648/4308/16-ц від 17.02.2020 року; № 916/2554/17 від 17.01.2020 року.

З огляду на вищевикладене, різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням склала 1622,50 грн. (22 275,00 грн (вартість відновлювального ремонту) - 18 652, 50 грн (компенсація ПрАТ «СК «Провідна») - 2000,00 грн (франшизи)).

Статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Статтею 1166 ЦК України передбачає обов`язок особи, винної у заподіянні шкоди, відшкодувати її в повному обсязі. Згідно ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як вбачається зі змісту ст.1191 ЦК України, регресний позов до особи, яка завдала шкоду може бути пред`явлений у розмірі виплаченого відшкодування.

20.12.2019 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП ОСОБА_3 було укладено Договір про відступлення права вимоги № 20/12/2019, відповідно до відповідно до умов якого, та Додатку № 1 до вказаного Договору, первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, зокрема за Договором добровільного страхування наземного транспорту № 3-00.

У відповідності до п.п. 4.1 вказаного Договору його «ціна договору» складає 57594,31 грн,

Відповідно до п.3.1.3. вищезазначеного договору, право вимоги переходить до нового кредитора з мементу перерахування коштів у розмірі «ціни договору» на рахунок первісного кредитора, внаслідок чого новий кредитор набуває прав нового кредитора по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей, які виникли внаслідок заподіяння боржниками збитків страхувальникам первісного кредитора, які уклали договір страхування із первісним кредитором або третім особам (вимога відшкодування у порядку регресу заподіяного збитку в межах виплачених сум страхових виплат/ страхових відшкодувань).

На виконання вищезазначених умов договору, його ціна, яка складає 57594,31 грн була сплачена ФОП ОСОБА_3 ПрАТ «СК «ВУСО» відповідно до дублікату квитанції від 27.12.2019.

Згідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У ч. 1 ст. 516 ЦК України зазначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, у відповідача виникло зобов`язання перед позивачем відшкодувати завдані збитки в межах різниці між фактичним розміром шкоди та сплаченого страхового відшкодування.

З метою досудового врегулювання спору, 27.12.2019 та повторно 24.02.2020 відповідачеві було направлено акти (вимоги) про відшкодування збитків в порядку регресу, разом з доданим до них повідомленням про відступлення права вимоги, про що свідчить фіскальний чек від 24.02.2020, який знаходиться в матеріалах справи, але відповідач не погасив заборгованість в добровільному порядку.

Таким чином, суд приходить до висновків, що фізична особа-підприємець ОСОБА_3 має підстави для подання регресного позову до відповідача про стягнення страхового відшкодування.

Стосовно доводів представника відповідача, що на підтвердження переходу права вимоги за договором відступлення від 20.12.2019, долучено дублікат квитанції АТКБ «Приватбанк» від 27.12.2019 відповідно до якої позивач перерахував грошові кошти на користь ПрАТ`СК «ВУСО» у розмірі 57594, 31 грн., при цьому, до матеріалів справи не долучено докази сплати позивачем на користь ПрАТ`СК «ВУСО» суми у розмірі 1 198 270,66 грн, слід зазначити.

Згідно зі ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як зазначалося вище, 20.12.2019 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП ОСОБА_3 було укладено договір про відступлення права вимоги № 20/12/2019.

Сторони договору погодили, що у відповідності до п.п. 4.1 вказаного договору «ціна договору» складає 57594,31 грн.

Відповідно до п.3.1.3. вищезазначеного договору, право вимоги переходить до нового кредитора з моменту перерахування коштів у розмірі «ціни договору» на рахунок первісного кредитора, яка як зазначено у п.п.4.1. становила 57594,31 грн.

На виконання вищезазначених умов договору, "ціна договору", яка була погоджена сторонами та складала 57594,31 грн була сплачена ФОП ОСОБА_3 ПрАТ «СК «ВУСО» за відступнення прав вимог. При цьому, умовами договору відступлення від 20.12.2019 не передбачено сплати 1 198 270,66 грн за відступлення вказаних вимог.

Заперечення представника відповідача, що додані адвокатом, копії в підтвердження вимог заяви завірені не належим чином, зокрема, дублікат квитанції АТ КБ «Приватбанк» від 27.12.2019 (а.с.12, зі зворотньої сторони), не заслуговують на увагу, оскільки, вказана копія має напис згідно з оригіналом, прізвище, ім`я, по батькові особи, дату завірення та відтиск печатки, і лише не містять напису в правому куті документів «Копія», відтак, є належним чином посвідченою копією. Інші документи, у підтвердження відступлення права вимоги позивачу, зокрема договір про відступлення права вимоги №20/12/2019 від 20.12.2019, додаток №1 до вказаного договору - були надані представником позивача за клопотанням представника відповідача для огляду у судовому засіданні в оригіналах.

При цьому, слід зазначити, що усі заперечення відповідача та представника відповідача, зводяться, до того, що відповідальною особою за відшкодування збитків завданих відповідачем, є його страховик. Представник відповідача, зазначає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правововї відповідальності.

Ураховуючи наведене та наявні в матеріалах докази у їх сукупності, суд вважає доведеним факт переходу права вимоги від що ПрАТ «СК «ВУСО» до ФОП ОСОБА_3 .

Відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Заперечення відповідача спростовуються вищевикладеним.

Оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд приходить висновку про задоволення позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до відповідача ОСОБА_1 в частині стягнення завданих збитків в порядку регресу у розмірі 1 622,50 грн.

Стосовно вимог позивача про стягнення на його користь понесених витрат на правову допомогу в сумі 8644,50 грн. суд зазначає наступне.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом.

Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Аналіз змісту наведеної частини статті дає підстави для висновку, що можливість подання сторонами доказів в підтвердження понесених судових витрат, в тому числі і витрат на професійну правничу допомогу, процесуальний закон ставить у залежність від процесуальної стадії розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У обґрунтування понесених позивачем витрат на правничу допомогу, додано договір про надання правової (правничої) допомоги №1 укладений між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 , з одного боку та Адвокатським об`єднанням «АДВОКАТУС» в особі голови адвоката Самойленко П.М., який, діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 6314 від 24.01.2019, додаткову угоду №1 акт приймання -передачі правової (правничої) допомоги до зазначеного договору від 09.01.2021, яка містить в собі детальний опис робіт, платіжне доручення №61 від 11.01.2021 року про фактичну оплату таких витрат позивачем, виписку з Єдиного державного реєстру юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо Адвокатського об`єднання «АДВОКАТУС», про файл з Єдиного Реєстру адвокатів України щодо адвоката Самойленко П.М., свідоцтво на заняття адвокатською діяльністю, посвідчення адвоката України.

Підпунктом 4.1.1 розділу 4 Договору про надання правової (правничої) допомоги від 10.12.2019, передбачено, що вартість виконаних робіт (послуг) розраховується до ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік» відповідно до якого з 01.01.2019 прожитковий мінімум на одну працездатну особу на місяць становить 1921,00 грн.

Виходячи з зазначеного сторони погодили, що розмір однієї години роботи адвоката Адвокатського об`єднання за надання правової (правничої) допомоги становить 1 921,00 грн.(п.п.4.1.1.1. договору )

Згідно п.2 додаткової угоди №1 від 09.01.2021 до договору про надання правничої (правничої) допомоги від 10.12.2019, вартість послуг:відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено у 2019 прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 01.01.2019- 1921,00 грн. Виходячи з зазначеного розміру, граничний розмір на правову допомогу може становити:1921,00 грн за 1 год. роботи. : вивчення матеріалів страхової справи, формування правової позиції - 1728,90 грн.; підготовка та відправка запитів до поліції та суду про отримання адміністративних матеріалів по ДТП (довідка про ДТП, постанова про адміністративне правопорушення) - 1152,60 грн.; підготовка позовної заяви для подачі до суду - 3457,80 грн.; підготовка процесуальних документів у кількості необхідних для подачі позову - 768,40 грн.; підготовка заяви, клопотання до суду - 384,20 грн.; представництво інтересів позивача у суді - 1152,60 грн.

При цьому, слід зазначити, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України), що узгоджується з практикою Верховного Суду, зокрема, постановою від 22.01.2021 року в праві 925/1137/19.

За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із : 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При встановленні гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Слід також зазначити, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.07. 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), у додатковій постанові Верховного Суду від 30.09.2020 року в справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19).

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Проаналізувавши наведений у заяві про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу детальний опис наданих адвокатом Самойленко П.М. послуг, а також подані ним документи, суд вважає, що відображена у цих доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом роботи (наданих послуг), її складності, не відповідає критерію розумності та часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт.

Враховуючи викладене, оцінивши наявні у матеріалах справи докази та доводи сторін, перевіривши відповідність заявленої до стягнення суми наданому обсягу адвокатських послуг, беручи до уваги доводи відповідача щодо завищення розміру заявлених заявником витрат на правову допомогу, суд вважає, що справедливим і співмірним є розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу на 50 % від попередньо заявленої суми.

Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4322,25 грн.

Як зазначалося вище, ухвалою суду від 23.07.2021 було закрито провадження у справі за позовом Фізичної особи-підприємця « ОСОБА_3 » до ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача завданих збитків у вигляді безумовної франшизи у розмірі 2000 грн, у зв`язку з відмовою позивача від позову у вказаній частині.

Відтак, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з положень ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України та вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судові збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 406, 69 грн.

Керуючись статтями 10-13, 81, 141, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Фізичної особи-підприємця « ОСОБА_3 » до ОСОБА_1 про відшкодування збитків в порядку регресу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця « ОСОБА_3 » (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 ; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) завдані збитки в порядку регресу у розмірі 1622 (одна тисяча шістсот двадцять дві) гривні 50 копійок та витрати на правову (правничу) допомогу у розмірі 4322 (чотири тисячі триста двадцять дві) гривні 25 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця « ОСОБА_3 » (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 ; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 406 (чотириста шість) гривень 69 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 23.10.2021 року.

Відомості про сторін:

1. Фізична особа-підприємець « ОСОБА_3 » (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 ; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ).

2. ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ).

Суддя М.М. Ткач