Справа № 522/9306/21
Провадження № 2/522/6812/21
21 жовтня 2021 року м. Одеси
Приморський районний суд м. Одеси, у складі :
головуючого - судді Науменко А.В.
за участю секретаря - Звонецької І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користування власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Позивач посилається на те, що він є власником квартири АДРЕСА_1 , успадкованої ним в 2018 році після смерті тітки ОСОБА_4 . Водночас він в зазначеній квартирі зареєстрований з 13 серпня 1999 року і проживав в ній разом з дружиною та спадкодавцем ОСОБА_4 . Після смерті ОСОБА_4 і оформлення спадщини йому стало відомо, що у квартирі АДРЕСА_1 за відомостями Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради значиться зареєстрованим з 15 вересня 1999 року незнайомий ОСОБА_2 , який за час його проживання ніколи в спірній квартирі не з`являвся і не проживав протягом більше 20 років. Де на сьогоднішній день перебуває ОСОБА_2 йому невідомо. Реєстрація ОСОБА_2 в його квартирі покладає на нього додаткові зобов`язання по оплаті житлово-комунальних послуг, перешкоджає належно розпоряджатися своїм житлом, оформити субсидію як інваліду 2 групи тощо.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13 липня 2021 року відкрито провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 та призначено справу розглянути в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2021 року закрито підготовче засідання по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю та призначено справу до судового розгляду по суті о 12 годині 50 хвилин «21»жовтня 2021року.
У судове засідання призначене на 21 жовтня 2021 року сторони не з`явились.
Представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи у відсутність позивача та його представника. Представник позивача позовні вимоги підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач у судове засідання не з`явився. Згідно з відміткою кур`єра Кур`єрської служби доставки судову повістку ОСОБА_3 не вручено, у зв`язку з тим, що він за вказаною адресою не проживає.
Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи відповідач не з`явився в судове засідання, не надав суду відзиву на позов, суд вважає за можливе здійснити заочний розгляд справи.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, серія НОЕ 115112, від 26.05.2020р., зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за № 5-138, підтвердженого витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.05.2020р.
За відомостями Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради № Г5-193527-ф/л від 23.09.2020р. за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_1 з 13.08.1999р. та ОСОБА_2 з 15.09.1999 року.
У відповідності до виписки із будинкової книги, наданої КП ЖКС «Фонтанський» 06.12.2018р., ОСОБА_2 у будинковій книзі проживаючим по АДРЕСА_2 не значиться.
На підтвердження факту непроживання відповідача за зазначеною адресою позивачем до матеріалів справи надано акт від 14 травня 2021 року та акт від 28 вересня 2021 року, підписаний сусідами ОСОБА_5 із квартири АДРЕСА_3 , ОСОБА_6 із квартири АДРЕСА_4 і ОСОБА_7 із квартири АДРЕСА_5 , які підтвердили факт непроживання відповідача в кв. АДРЕСА_1 , починаючи з моменту реєстрації.
Також на підтвердження факту непроживання ОСОБА_2 надано лист Укрпошти від 26.04.2021р., згідно з яким за останні 6 місяців, відповідно до пунктів 121-124 «Правил надання послуг поштового зв`язку», на ім`я ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 реєстрові поштові відправлення та грошові перекази до відділення поштового зв`язку за № 20 не надходили, пенсія не нараховувалась.
За повідомленням Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 14» Одеської міської ради ОСОБА_2 , як проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , спостерігався у ГП № 14 з червня 1994 року по липень 2014 року, медичну декларацію не укладав.
Таким чином, достеменно встановлено, що відповідач за адресою: АДРЕСА_2 не проживає тривалий час, проте залишається в ній зареєстрованим.
Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю… Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Право користування чужим майном передбачено статтями 401-406 ЦК України.
Частиною першою статті 401 ЦК України визначено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.
У частині першій статті 402 ЦК України вказано, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.
Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо).
Права члена сім`ї власника житла на користування цим житлом визначено у статті 405 ЦК України, у якій зазначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно зі ст. ст. 71, 72 ЖК Української РСР щодо наймача житла визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням здійснюється внаслідок відсутності цієї особи без поважних причин понад шість місяців.
Частиною другою статті 406 ЦК України визначено, що сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.
Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 320/6081/16, від 16 січня 2019 року у справі № 243/7004/17, від 06 березня 2019 року у справі № 319/1589/17, від 16 жовтня 2019 року у справі № 243/9627/16-ц.
Водночас щодо осіб, які не є членами сім`ї власника за нормами ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту (пункт 4 частини першої статті 406 ЦК України).
З припиненням права власності спадкодавця ОСОБА_4 на спірну квартиру унаслідок її смерті житловий сервітут ОСОБА_2 також припинився у силу пункту 4 частини першої статті 406 ЦК України, оскільки обставина, яка була підставою для встановлення сервітуту, припинилася зі смертю власника та переходом права на квартиру до спадкоємця, який прийняв спадщину.
Із вищевстановлених фактів і обставин вбачається, що право власності позивача порушується наявністю реєстрації ОСОБА_2 у квартирі, яка належить позивачу. На позивача покладається обов`язок по сплаті за відповідача комунальних послуг, які фактично ним не використовуються. Водночас обмежуються і інші розпорядчі повноваження власника щодо свого майна.
За приписами ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі Закону № 1382-IV) реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Відповідно ст. 7 Закону № 1382-IV зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Згідно з п. 26 «Правил реєстрації місця проживання», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. № 207 зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Таким чином, враховуючи те, що відповідач ОСОБА_2 є сторонньою особою для позивача, тривалий час не проживає за місцем реєстрації, що створює власнику перешкоди в здійсненні свого права власності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76,77, 141, 259, 263, 264, 265, 268,272,273 ЦПК України, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користування власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,- задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя А.В. Науменко
Повний текст рішення виготовлений 25.10.2021 року.
Суддя: А.В. Науменко