30.09.2021 Єдиний унікальний номер 205/6953/20
Єдиний унікальний номер судової справи: 205/6953/2020
Номер провадження: 2/205/472/2021
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2021 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мовчан Д.В.

при секретарі Волкобоєвої А.О.

за участю: представника позивача - Недосвітної С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду м. Дніпрі цивільну справу за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про повернення земельної ділянки,-

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Представник Дніпровської міської ради (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про повернення земельної ділянки.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що земельна ділянка, на якій розташовано нерухоме майно: оздоровчий комплекс - приміщення № 15а, загальною площею 236,6 кв.м. по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3236400), належить територіальній громаді міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради та віднесена до земель комунальної власності.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, первинну реєстрацію права власності на вищевказаний об`єкт нерухомого майна, а саме: оздоровчий комплекс - приміщення № 15а, загальною площею 236,6 кв.м. по АДРЕСА_1 , здійснено за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 3236400 на підставі свідоцтва про право власності АА/079995 від 29.10.2003 року, видане виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради.

З цивільної справи № 205/767/20 за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання права власності на об`єкт у зв`язку з перебудовою Дніпровській міській раді стало відомо, що ОСОБА_1 здійснено перебудову приміщення АДРЕСА_1 , в результаті якої площа приміщення збільшилась до 774,4 кв.м. Зазначені перебудови здійснено без належних дозвільних документів та всупереч чинному законодавству.

Далі позивач зазначає, що 09.11.2000 року за договором Дніпропетровською міською радою передано в оренду земельні ділянки площами 0,0815 га та 0,0011 по АДРЕСА_1 (кадастровий з 81212149 та 81212086) ОСОБА_1 (РНОКППП НОМЕР_1 ) під фактичне розміщення нежитлових приміщень: оздоровчий комплекс - приміщення № 15 а, загальною площею 236,6 кв.м. Термін дії договору оренди земельної ділянки - 22.03.2020 року.

Однак, ОСОБА_1 було здійснено перебудову приміщення АДРЕСА_1 , а саме: у 2008 році до основної каркасної 2-х поверхової будівлі були здійснено прибудови: підвал літ. А2-1, А3-1,2 (площа 220 кв.м., .19-27); прибудова на першому поверсі А3-1,2 (площа 167 кв.м., прим. 28-35); прибудова на першому поверсі літ. А4-1 (площа 140 кв.м., прим. 37); прибудови в мансардному поверсі літ. А1-2, А3-1,2 (прим. 42, 50); прибудова на першому поверсі літ.А7-1 (прим. 38, 41); в прибудові літ. a5-l (прим. 36); тераса літ. а-1, ґанок літ. а1, ґанок літ.а3, сходи літ. а7, у 2011 році був добудований навіс літ. Г.

У результаті перебудов та добудов площа приміщення збільшилась до 774,4 кв.м. Перебудови та добудови було здійснено за відсутності декларації про початок будівельних робіт та декларації про готовність об`єкту до експлуатації.

Таким чином, внаслідок самочинного будівництва зазначеного нерухомого майна з користування Дніпровської міської ради поза її волею вибула земельна ділянка по АДРЕСА_1 , яка у передбачений законом спосіб під будівництво відповідачу не надавалась.

У зв`язку з вищевикладеним, представник позивача змушений звернутися до суду та просити суд зобов`язати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) повернути земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , привівши її у придатний для використання стан шляхом знесення самочинно побудованого нерухомого майна: оздоровчий комплекс - приміщення № 15а, загальною площею 236,6 кв.м. (реєстраційний номер майна 3236400), яка в результаті перебудови збільшилась до 774,4 кв.м. та припинити право власності на об`єкт нерухомого майна: оздоровчий комплекс - приміщення № 15а, загальною площею 236,6 кв.м. (реєстраційний номер майна 3236400), яка в результаті перебудови збільшилась до 774,4 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

ОСОБА_1 у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк подано відзив на позовну заяву (а.с.27-29), в якому вона просила відмовити в задоволені позовних вимог Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про повернення земельної ділянки. В обґрунтування своїх заперечень посилалася на ті обставини, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що її нерухоме майно розташоване за межами наданої їй в законне користування земельної ділянки.

Будь-яких інших заяв по суті справи до суду не надходило.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Представник Дніпровської міської радиу відкритому судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів, посилалася на обставини, що викладені у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала в повному обсязі, про що надали суду письмову заяву у якій просили в задоволені позову відмовити.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв чи клопотань від нього не надходило.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися.

З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів, та аргументів сторін, суд ухвалює рішення виходячи із наступного.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності серія НОМЕР_2 від 29.10.2003 року, виданого Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради, належить оздоровчий комплекс - приміщення АДРЕСА_1 .

Право власності на таке нерухоме майно було зареєстровано 03.11.2003 року за відповідачем у передбаченому законом порядку КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради за реєстраційним № 3236400, про що видано відповідний витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно за відповідним № 1891337 (а.с. 30-31).

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 на підставі Договору оренди землі від 23.02.2005 року, укладеного між позивачем та Дніпровською міською радою, була передана у користування земельна ділянка, загальною площею 0,0815 га за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно п.1.2. такого Договору - цільове використання земельної ділянки визначено сторонами як «інша комерційна діяльність» (а.с. 39-42).

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем протягом 2008-2009 р. р. було здійснено без отримання у відповідних компетентних органів державної влади відповідної дозвільної документації реконструкцію вказаного нерухомого майна. Так, згідно технічного паспорту приміщення АДРЕСА_1 ,складається із: літ. А1-2, літ. А2-1, літ. А3-1,2, літ.А4-1, А7-1, а-1,а5-1, загальною площею 774,4 кв.м. (основна площа 537,6 кв.м., допоміжна 237,3 кв.м), а саме з: 1-вестибюль, площею 15,7 кв.м., 2- роздягальня, площею 19,9 кв.м., 3 - душова - 11,6 кв.м., 4 - масажний кабінет, площею 3,9 кв.м., 5-тамбур, площею 1,6 кв.м., 7-сауна, площею 5,6 кв.м., 8 -мала більярдна, площею 24,8 кв.м., 9 - зала басейну, площею 45 кв.м., 10 - зала, площею 73,6 кв.м., 11 - приміщення, площею 11,7 кв.м., 12- тамбур, площею 3,6 кв.м., 13 - санвузол, площею 2, 2 кв.м., 14 - котельна, площею 4,5 кв.м., 15 - туалет, площею 0, 7 кв.м., 16 - душова, площею 0, 7 кв.м., 17 - тамбур, площею 2,1 кв.м., 18 - приміщення, площею 4,9 кв.м., 19 - тамбур, площею 1,4 кв.м., 20 - коридор, площею 7,8 кв.м., 21 - приміщення, площею - 21,9 кв.м., 22 - туалет, площею 1,2 кв.м., 23 - душова, площею 1,1 кв.м., 24 - туалет, площею 1,2 кв.м., 25 - душова, площею 0,9 кв.м., 26 - приміщення, площею 227 кв.м., 27 - коридор , площею 7,6 кв.м., 28 - кладова, площею 2,1 кв.м., 29 - комора, площею 4,4 кв.м., 30 - санвузол, плошею 2,5 кв.м., 31 - коридор, площею 7,5 кв.м., 32 - кухня, площею 19, 0 кв.м., 33 - комора, площею 2,4 кв.м., 34 - комора, площею 3,4 кв.м., 35 - кабінет, площею 10,3 кв.м., 36 - приміщення, площею 3,1 кв.м., 37 - зала, площею 40,3 кв.м., 38 - підсобне, площею 14,1 кв.м., 39 - площею 21,8 кв.м., 40 - приміщення, площею 14,9 кв.м., 41 - підсобне, площею 3,1 кв.м., І-тераса , площею 2,5 кв.м., 42 - коридор, площею 17,7 кв.м., 43- коридор, площею 6,9 кв.м., 44 - приміщення, площею 37,4 кв.м., 45 - зала, площею 39.7 кв.м., 46 - зала, площею 40,3 кв.м., 47 - приміщення, площею 1,6 кв.м., 48 - зала, площею 166, 00 кв.м., 49 - санвузол, площею 1,5 кв.м., 50 - підсобне, площею 4,1 кв.м., 51- підсобне, площею 4,1 кв.м. (а.с. 33- 37). За вказаними матеріалами технічної інвентаризації самочинним будівництвом на вказаному об`єкті нерухомого майна, здійсненим позивачем є: А2-1 - прибудова, А3-1,2 - прибудова, А4-1 - прибудова, А5-1 - прибудова, а-1 - тераса, а5-1 - прибудова, під АІ-2, А3- 1,2 - підвал, А1- мансардовий поверх, а4- сходи, а1, а3 - ганки (а.с. 5, зворотній бік).

Оскільки, позивач наполягає на тому, що вказана перебудова була здійснена за відсутності відповідної дозвільної документації, та на земельній ділянці не відведеної для такої мети, то суд доходить висновку, що між сторонами виник спір, який піддягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.

За змістом частини 1 статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

У розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

Поняття реконструкції об`єкта нерухомості міститься у пункті 3 Державних будівельних норм В.3.2-2-2009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку і будівництва України від 22 липня 2009 року № 295 (далі - ДБН), відповідно до якого реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій.

Таким чином, норма частини першої статті 376 ЦК України підлягає застосуванню й до випадків самочинної реконструкції об`єкта нерухомості, у результаті якої об`єкт набуває нових якісних характеристик (зміна кількості приміщень, створення нових, втручання в несучі конструкції).

Оскільки позивачем протягом 2008-2009 р.р. було здійснено без отримання у відповідних компетентних органів державної влади відповідної дозвільної документації реконструкцію вказаного нерухомого майна, внаслідок чого таке майно набуло певних якісних характеристик у вигляді створення нових приміщень А2-1 - прибудова, А3-1,2 - прибудова, А4-1 - прибудова, А5-1 - прибудова, а-1 - тераса, а5-1 - прибудова, під АІ-2, А3- 1,2 - підвал, А1- мансардовий поверх, а4- сходи, а1, а3 - ганки, то суд доходить висновку, що на приміщення АДРЕСА_1 розповсюджується правовий режим самочинного будівництва.

Разом із цим, суд вказує, що сама лише кваліфікація нерухомого майна, як об`єкта самочинного будівництва, не призводить до виникнення абсолютного наслідку у вигляді безумовного знесення такого об`єкта.

Зокрема, у пункті 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» вказано, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

За правилом ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Таким чином, законом передбачено, що дефект у підставі речового права на земельну ділянку може бути нівельований зацікавленою особою шляхом одержання правовстановлюючих документів на земельну ділянку.

В даному випадку, стороною відповідача надано суду належні, достатні та допустимі докази того, що ними вживаються заходи щодо поновлення договору оренди земельної ділянки загальною площею 0,0815 га за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку із чим такою стороною до Дніпровської міської ради були спрямовані відповідно заява із додатками, необхідними для укладання такого договору (а.с. 47)

Також за приписами ч. 4 ст. 376 ЦК України об`єкт самочинного будівництва підлягає знесенню у разі, якщо продовження фізичного існування нерухомого майна (тобто збереження об`єкта) порушує права інших осіб.

Окрім того, за приписами ч. 7 ст. 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

З аналізу вказаних норм вбачається, що законодавцем чітко визначено випадки, у яких відповідний орган державної влади має право на звернення до суду з певними позовними вимогами (позовом): 1) про зобов`язання особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову у разі наявності фактів: а) відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб; б) істотного порушення будівельних норм і правил); 2) про знесення за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво позивач у разі наявності факту: а) якщо проведення такої перебудови є неможливим; б) особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення.

Таким чином, приведений перелік позовних вимог, з якими позивач вправі звертатись до суду, застосовується за наявності чітко визначених випадків та є взаємовиключним.

Як вбачається з позову, вимогою у даній справі є зобов`язання відповідача знести об`єкт самочинного будівництва.

Таким чином, відповідно до ч.7 ст. 376 ЦК України для задоволення позову про зобов`язання знести самочинне будівництво необхідно встановити наявність таких фактів як: 1) неможливість перебудови об`єкту; 2) або відмова особи, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови.

Проте, у даній справі позивачем не надано доказів того, що вказане самочинне будівництво, не може бути приведено до легітимного стану у спосіб перебудови, як і не надано доказів наявної відмови особи, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови.

Суд зазначає, що відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

У контексті положень одного із основоположних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності сторін вирішальним фактором є те, що сам суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.

В даному випадку, як вказувалось вище, стороною позивача не надано жодного, належного та допустимого доказу того, що вказане самочинне будівництво, не може бути приведено до легітимного стану у спосіб перебудови, як і не надано доказів наявної відмови особи, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови.

Крім того, як зазначалось судом, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил знесенню самочинного будівництва передує прийняття судом рішення про зобов`язання особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Проте, як встановлено судом, будь-якого рішення суду щодо проведення перебудови спірного об`єкту самочинного будівництва відсутнє.

Також, необхідно зауважити, що у спірних правовідносинах інтерес відповідача, як фізичної особи - громадянина, на використання об`єкту нерухомого майна, на яке було зареєстроване за таким учасником справи речове право у вигляді оздоровчого комплексу - приміщення АДРЕСА_1 не виключається з-під охорони ст.1 Протоколу Першого до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. Такий інтерес особи у даному випадку (збереження об`єкту будівництва, який має легітимний статус) є конкретним, чітко сформульованим і має з достатньою визначеністю окреслені у часі параметри. При цьому будь-яких позовних вимог із приводу припинення права власності на такий об`єкт нерухомого майна у зв`язку із його реконструкцією чи перебудовою до суду не заявлялось.

Підсумовуючи вищенаведене, суд вказує на те, що застосування до відповідача зобов`язання щодо знесення самочинно збудованого об`єкта є передчасним та не співмірним заходом, оскільки позивачем не використано всі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності, та не надано суду доказів на підтвердження того, що усунення порушень містобудівного законодавства можливо виключно шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва, без використання можливостей його приведення у первісний стан.

У зв`язку із чим суд вимушений відмовити у задоволені позову в його повному обсязі.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. На підставі викладеного, суд вважає, сплачений судовий збір покласти на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 15, 331, 375, 376 ЦК України, ст. ст. 4,5, 81, 82, 90, 141, 258, 259, 263-265, 315 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволені позовних вимог Дніпровської міської ради (місце знаходження: 49000, м. Дніпро, пр.. Дмитра Яворницького, буд. 75, ) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 ), третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (місце знаходження: 49000, м. Дніпро, пр.. Дмитра Яворницького, буд. 75, ) про повернення земельної ділянки, - відмовити в повному обсязі.

2. Судові витрати по справі у вигляді судового збору віднести на рахунок Позивача.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Суддя: Д.В. Мовчан