Ухвала

23 жовтня 2021 року

м. Київ

справа № 585/4531/19

провадження № 61-4974ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Фаловської І. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області

від 09 грудня 2020 року та постанову Сумського апеляційного суду

від 23 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Південна залізниця»

про скасування наказу про припинення трудового договору, поновлення

на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 09 грудня 2020 року та постанову Сумського апеляційного суду від 23 лютого 2021 року.

Ухвалою Верховного Суду від 01 квітня 2021 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення виявлених недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали. Запропоновано заявнику надати документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. Попереджено про наслідки невиконання вимог вказаної ухвали.

Копію ухвали суду касаційної інстанції від 01 квітня 2021 року направлено на адресу заявника ОСОБА_1 (

АДРЕСА_1 ), яка зазначена в матеріалах касаційної скарги, та отримано заявником 29 квітня 2021 року,

що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке долучено до матеріалів касаційного провадження.

Ухвала Верховного Суду від 01 квітня 2021 року оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень 02 квітня 2021 року.

У травні 2021 року до Верховного Суду на виконання вимог ухвали суду касаційної інстанції від 01 квітня 2021 року від ОСОБА_1 надійшло клопотання, в якому заявник зазначала, що касаційна скарга подана на постанову Сумського апеляційного суду від 23 лютого 2021 року, оскільки апеляційним судом порушено норми матеріального та процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи. Вимоги ухвали суду від 01 квітня 2021 року щодо сплати судового збору за подання касаційної скарги суперечать пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Ухвалою Верховного Суду від 24 травня 2021 року продовжено

ОСОБА_1 строк для усунення недоліків касаційної скарги, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали. Запропоновано заявнику надати документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. Попереджено про наслідки невиконання вимог вказаної ухвали.

Копію ухвали суду касаційної інстанції від 24 травня 2021 року направлено на адресу заявника ОСОБА_1 (

АДРЕСА_1 ), яка зазначена в матеріалах касаційної скарги, та отримано заявником 02 червня 2021 року,

що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке долучено до матеріалів касаційного провадження.

Ухвала Верховного Суду від 24 травня 2021 року оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень 25 травня 2021 року.

У червні 2021 року до Верховного Суду на виконання вимог ухвали суду касаційної інстанції від 24 травня 2021 року від ОСОБА_1 надійшло клопотання, в якому заявник просила звільнити її від сплати судового збору за подання касаційної скарги, посилаючись на важкий майновий стан, оскільки, починаючи з жовтня 2019 року, вона позбавлена права на працю та не має можливості заробляти на життя. При цьому вказувала, що предметом позову є захист, зокрема, трудових прав.

Ухвалою Верховного Суду від 16 червня 2021 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовлено. Продовжено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків касаційної скарги, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали. Запропоновано заявнику сплатити судовий збір у розмірі відповідно до закону або надати інші документи на підтвердження підстав звільнення від сплати судового збору чи зменшення його розміру (наприклад, довідки органів Державної фіскальної служби України про майновий стан за минулий рік, наявність рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів тощо). Попереджено про наслідки невиконання вимог вказаної ухвали.

Копію ухвали суду касаційної інстанції від 16 червня 2021 року направлено на адресу заявника ОСОБА_1 (

АДРЕСА_1 ), яка зазначена в матеріалах касаційної скарги, та отримано заявником 05 липня 2021 року,

що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке долучено до матеріалів касаційного провадження.

Ухвала Верховного Суду від 16 червня 2021 року оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень 18 червня 2021 року.

У липні 2021 року до Верховного суду на виконання вимог ухвали суду касаційної інстанції від 16 червня 2021 року від ОСОБА_1 надійшло клопотання, до якого долучені індивідуальні відомості про застраховану особу, які, на думку, заявника є належним та допустим доказом, який характеризує її майновий стан та відсутність у неї доходів. Також

у вказаному клопотанні ОСОБА_1 вказує, що вона у судовому засіданні відмовилась від позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Верховного Суду від 26 липня 2021 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовлено. Продовжено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків касаційної скарги, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали. Запропоновано заявнику сплатити судовий збір у розмірі відповідно до закону або надати інші документи на підтвердження підстав звільнення від сплати судового збору чи зменшення його розміру (наприклад, довідки органів Державної фіскальної служби України про майновий стан за минулий рік, наявність рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів тощо). Попереджено про наслідки невиконання вимог вказаної ухвали.

Копію ухвали суду касаційної інстанції від 26 липня 2021 року направлено на адресу заявника ОСОБА_1 (

АДРЕСА_1 ), яка зазначена в матеріалах касаційної скарги, та отримано заявником 19 серпня 2021 року,

що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке долучено до матеріалів касаційного провадження.

Ухвала Верховного Суду від 26 липня 2021 року оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень 28 липня 2021 року.

У вересні 2021 року до Верховного суду на виконання вимог ухвали суду касаційної інстанції від 26 липня 2021 року від ОСОБА_1 надійшло клопотання, в якому заявник просила звільнити її від сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Клопотання мотивоване тим, що починаючи з 31 жовтня 2019 року у ОСОБА_1 відсутній заробіток. Отже, скрутний майновий стан не дозволяє їй сплатити судовий збір у розмірі, визначеному Законом України «Про судовий збір».

У своїй практиці Європейський суд з прав людини зазначає, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою.

Відповідно до частин першої, третьої статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Ураховуючи наведені заявником у клопотанні обставини та надані докази, що підтверджують її майновий стан, положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентну практику Європейського суду з прав людини, сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету, суд дійшов висновку, що наявні підстави для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання та розгляд її касаційної скарги.

З огляду на вищевикладене, клопотання ОСОБА_1 про звільнення її від сплати судового збору підлягає задоволенню.

Проте, при додатковій перевірці касаційної скарги встановлено, що заявником, в порушення пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України, у касаційній скарзі не зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України визначено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 2 і 3 частини першої статті 389 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

У касаційній скарзі зазначено, що оскаржуване судове рішення суперечить усталеній практиці Верховного Суду, проте в ній не зазначено конкретний (конкретні) пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України, на підставі якого (яких) подається касаційна скарга, а також постанова (постанови) Верховного Суду, в якій (яких) викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні, що перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ураховуючи наведене, касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без руху з наданням заявникові строку для усунення недоліків, а саме: подати уточнену редакцію касаційної скарги, в якій зазначити конкретний (конкретні) пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України, на підставі якого (яких) подається касаційна скарга, та вказати постанову (постанови) Верховного Суду, в якій (яких) викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Керуючись статтями 136, 185, 392, 393 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору задовольнити.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання та розгляд її касаційної скарги.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 09 грудня 2020 року та постанову Сумського апеляційного суду від 23 лютого 2021 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. М. Фаловська