ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2021 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи: 1512/5766/2012

Апеляційне провадження № 22-ц/813/8039/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Колеснікова Г.Я. (суддя-доповідач),

суддів Вадовської Л.М., Цюри Т.В.,

за участю секретаря Кузьмук А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Білецького Олега Петровича в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м.Одеси від 07 квітня 2021 року, постановлену під головуванням судді Луняченка В.О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст подання

У березні 2021 року старший державний виконавець Другого Київського відділу державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Хоменко Є. В. (далі державний виконавець) звернулась до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 (а.с.1-5).

Зазначала, що на виконанні Другого Київського ВДВС знаходяться виконавчі провадження №517112067, № 58504640, № 58699079 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за виконавчими листами:

- №1512/13902/2012 у розмірі 3 649 356,60 грн;

- №1512/5766/2012 у розмірі 287 661,19 грн;

- № 1512/16187/2012 у розмірі 161 531,44 грн

Посилаючись на те, що боржник ОСОБА_1 не сплачує борг у виконання вказаних виконавчих листів, декларацію виконавцю не надав; будь-яких дій спрямованих на виконання судових рішень не здійснює; за ним не зареєстровано транспортні засоби; в Україні не працює та не отримує доходів, але з липня 2018 року 9 разів перетинав кордон України та працює директором ТОВ «Ей Джи Си Дистрибьюшин Казахстан», яке знаходиться в Казахстані; на виклики державного виконавця не з`являється, державний виконавець Хоменко Є.В., уточнивши подання, просила суд тимчасово обмежити ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов`язань по виплаті боргу за вказаними виконавчими листами (а.с.59-63).

Короткий зміст судового рішення, що оскаржується

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 07 квітня 2021 року подання державного виконавця задоволено. Встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду боржнику ОСОБА_1 за межі України до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчими листами:

-№1512/13902/2012, виданим 29 січня 2014 року,

-№1512/5766/2012, виданим 29 жовтня 2012 року,

-№1512/16187/2012, виданим 02 вересня 2014 року (а.с.68-69).

Судове рішення мотивоване тим, що боржник ОСОБА_1 рішення судів про стягнення боргу не виконує та будь-яких дій, спрямованих на їх виконання, не здійснив, а наявність невиконаних зобов`язань є підставою для обмеження його у праві виїзду за межі України. При цьому суд, врахував тривалість невиконання рішення суду, наявність підтверджень обізнаності боржника щодо існування такої заборгованості та відкритого виконавчого провадження, відсутність самостійних звернень боржника до виконавчої служби щодо необхідності відповідного перетину кордону та намагання виплатити заборгованість із отриманих за місцем працевлаштування грошей, неодноразовість перетину кордону протягом тривалого часу та відсутність під час перебування на території України намагання сплачувати заборгованість. Суд повважав дані обставини достатніми для висновку про можливість, але ухилення боржника від виконання зобов`язань по оплаті заборгованості, а тому таке обмеження може вважатись необхідним для захисту порушених прав стягувачів.

Доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі адвокат Білецький О.П. в інтересах ОСОБА_1 просить ухвалу Київського районного суду м.Одеси від 07 квітня 2021 року скасувати, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні подання державного виконавця (а.с.72-75).

Незаконність ухвали суду апелянт мотивував порушенням норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права. Зокрема, зазначив, що судом першої інстанції не встановлено, а державним виконавцем не доведено наявність факту свідомого ухилення боржника від виконання рішення суду. Доводи лише про перетинання кордону не можуть свідчити про свідоме ухилення ОСОБА_1 від виконання рішення суду, адже і відсутні належні докази про направлення державним виконавцем Кузнєвцову Л.Г. вимог щодо виконання зобов`язань. Позбавлення права покидати територію України вважає є недоцільним та передчасним.

Відзив на апеляційну скаргу від інших учасників судового процесу не надійшов.

У судове засідання на 26 жовтня 2021 року на 16:00 год. сторони, будучі належним чином сповіщені про дату, час і місце розгляду справи, не з`явились, що з огляду на положення ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у їх відсутність (а.с.104-108).

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Постановляючи ухвалу про задоволення подання, суд першої інстанції виходив з того, що є правові підстави для обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, з огляду на таке.

Встановлено, що на виконанні у Другому Київському відділу ДВС у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) знаходяться виконавчі провадження:

- №517112067 за виконавчим листом №1512/13902/2012, виданим 29 січня 2014 року Київським районним судом м.Одеси, про стягнення заборгованості у розмірі 3 649 356,60 грн (а.с.7,8);

- № 58504640 за виконавчим листом №1512/5766/2012, виданим 29 жовтня 2012 року Київським районним судом м.Одеси, про стягнення заборгованості у розмірі 287 661,19 грн (а.с.26,27);

- № 58699079 за виконавчим листом № 1512/16187/2012, виданим 02 вересня 2014 року Київським районним судом м.Одеси, про стягнення заборгованості у розмірі 161 531,44 грн (а.с.22,23).

Постановою про відкриття виконавчого провадження від 21 липня 2016 року (ВП №51712067) державним виконавцем зобов`язано боржника добровільно виконати вимоги виконавчого документа у строк до 27 липня 2016 року (п.2) а.с.7.

02 вересня 2018 року представник ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 ознайомлений з матеріалами виконавчого провадження, про що ним власноруч написана заява (а.с.11).

08 вересня 2020 року від представника ОСОБА_3 в інтересах стягувача ОСОБА_4 до ДВС надійшла заява з клопотанням про звернення виконавця до суду з поданням про заборону виїзду ОСОБА_1 за кордон (а.с.12).

Постановами про відкриття виконавчого провадження від 04 березня 2019 року та від 25 березня 2019 року (ВП№58504640, №58699079) державним виконавцем зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (а.с.22,26).

Згідно зі ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

У відповідності до ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Закон України «Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері. Даним Законом також встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасового обмеження громадян України у праві виїзду за кордон.

За нормами ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну громадян України» право громадянина на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням аборішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Отже, вищенаведеними положеннями законодавства передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України не за наявності факту невиконання зобов`язань, а при ухиленні боржника від їх виконання.

Відповідно до вимог ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів (п.19 ч.3 ст.18 Закону).

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ст.19 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Тобто, ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням, є будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Вирішення судом питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України врегульовано також положеннями ст.441 ЦПК України.

Відповідно до ст.441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів справи.

З матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем вчинено низку заходів з примусового виконання судових рішень, що перебували у нього в провадженні, з метою виконання ОСОБА_1 зобов`язань за рішеннями суду.

Однак, судові рішення на день розгляду цієї справи боржником не виконані, декларації виконавцю не надано, будь-яких дій спрямованих на виконання судових рішень боржником не здійснено.

Встановлено, що боржник не має: транспортних засобів, доходів на території України, рахунків фізичної-особи підприємця в банківських установах (а.с.19-21). При цьому, він має закордонний паспорт та декілька разів на рік перетинає кордон України (а.с.16-18,31,32).

На постанови державного виконавця про звернення стягнення з заробітної плати боржника, надходили відповіді про неможливість їх виконання, у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 (а.с.9,10,28).

Боржнику направлялись виклики державного виконавця, які залишились без належного реагування і боржник на прийом державного виконавця не з`являвся (а.с.15,24-25).

02 вересня 2019 року державний виконавець склав акт виходу за адресою відповідача, яким зафіксовано, що йому двері ніхто не відчинив, тому в дверях залишено виклик до відділу (а.с.24). При цьому, на зворотній стороні аркушу справи 24 державним виконавцем зафіксований даний факт на фотознімку.

Листом ТОВ «КазПромКомплекс» від 03 березня 2021 року повідомлено державного виконавця про працевлаштування ОСОБА_1 виконуючим обов`язки директора в ТОВ «Ей Джи Си Дистрибьюшн Казахстан». Зазначено, що ОСОБА_1 зареєстрований в Казахстані в якості платника податків з присвоєнням ідентифікаційного номеру НОМЕР_1 , що підтверджується відкритою інформацією на сайті комітету державних доходів Міністерства фінансів Республіки Казахстан (а.с.29). На аркуші справи 30 міститься інформація з офіційного веб-порталу Комітету державних доходів Міністерства фінансів Республіка Казахстан, яка підтверджує що з 08 грудня 2020 року ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа платник податків з ідентифікаційним номером 13.

02 вересня 2018 року представник боржника ОСОБА_2 був ознайомлений з матеріалами виконавчого провадження (а.с.11).

З огляду на викладене, матеріали виконавчих проваджень підтверджують, що ОСОБА_1 достовірно обізнаний із наявністю виконавчих проваджень щодо примусового виконання вищезазначених виконавчих листів, проте ухиляється від виконання покладених на нього зобов`язань судовими рішеннями. Ухилення боржника від виконання вимог державного виконавця виразилось у ненаданні декларації, ігнорування запитів, неявки за викликами до державного виконавця, ненаданні пояснень тощо.

Отже обставини, що встановленні судом на момент розгляду подання та винесення оскаржуваної ухвали, свідчать про ухилення боржника від виконання покладених на нього судовими рішеннями обов`язків і на момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань вже відбувся і є об`єктивно наявним та підтверджується матеріалами справи.

Встановивши, що сума невиконаного зобов`язання за судовими рішеннями є значною, судові рішення добровільно боржником не виконуються з 2012 року, враховуючи, що ОСОБА_1 має закордонний паспорт, що підтверджується відповіддю Державної прикордонної служби України, при цьому факт неодноразового перетинання боржником кордону України свідчить про наявність у боржника фінансової можливості здійснювати такі поїздки та забезпечувати своє перебування за кордоном, працевлаштування у Республіці Казахстан, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення подання державного виконавця, оскільки обставини, що встановленні судом на момент розгляду подання, свідчать про ухилення боржника від виконання покладених на нього судовими рішеннями обов`язків.

Посилання апелянта на відсутність об`єктивних підстав для обмеження у праві виїзду за кордон, є необґрунтованими, оскільки суду не надано доказів того, що боржник вживав заходи щодо виконання зобов`язання, покладеного на нього судовими рішеннями, враховуючи обізнаність боржника про наявність на виконанні у державного виконавця виконавчих проваджень.

Апеляційна скарга не містить обґрунтувань щодо належного виконання ОСОБА_1 свого обов`язку, передбаченого ст.19 Закону України "Про виконавче провадження". В скарзі представник підтверджує, що боржник працевлаштований, має нерухоме майно, але будь-яких доказів, які свідчать про вчинення ОСОБА_1 дій, спрямованих на виконання судових рішень не надано, так само як і, будучі обізнаним про наявність виконавчих проваджень, не надано доказів з`явлення боржника до виконавця, подання декларації, тощо.

Жодних обставин, які свідчать про добросовісне виконання боржником рішення суду чи намагання його виконати та наявності перешкод для такого виконання, судом не встановлено.

Якщо боржник не вчинив жодних дій, спрямованих на виконання боргового зобов`язання, а саме: до виконавця не прибув, не надав своєчасно у строк, встановлений виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, про рахунки у банках чи інших фінансових установах та пояснень стосовно причин невиконання рішення не надав, а виконавець зі свого боку вчинив всі дії передбачені законом, в такому разі, обставини свідчать, що боржник ухиляється від виконання рішення суду, що є підставою для обмеження його в праві виїзду за межі України та вчинення інших дій передбаченим Законом.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що питання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, судом першої інстанції вирішено з дотриманням вимог закону.

Судом враховано, що передбачені у Законі України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» обмеження у праві виїзду за межі України є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій, щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Крім того, колегія суддів враховує вимоги ст.18 ЦПК України, відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд.

У справі «Горнсбі проти Греції» Європейський суд з прав людини зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду.

З урахуванням наведеного та враховуючи, що обмеження у праві виїзду за кордон ніяким чином не може порушувати права боржника, оскільки така міра є тимчасовою і є дієвою юридичною санкцією, яка сприятиме і стимулюватиме боржника до виконання рішення суду.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін.

Відповідно до положень ч.ч.4,5 ст.268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення; датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Відтак, датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи у сенсі положень ч.5 ст.268 ЦПК України є дата складання повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Білецького Олега Петровича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м.Одеси від 07 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 28 жовтня 2021 року.

Головуючий:

Судді: