Справа № 369/3123/20
Провадження № 2/369/442/21
22.10.2021 м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі: головуючої судді Ковальчук Л.М., за участю секретаря Ільченка В.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, -
У березні 2020 року позивачі звернулись до суду із цим позовом, в якому просили суд:
визнати, що поширена відповідачем інформація в соціальній мережі Фейсбук: "Злочинне організоване угрупування: ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та деякі інші члени релігійної громади "храм спасителя" у м. Боярка та однойменної громади в с. Крюківщина Києво-Святошинського району Київської області вкрали у ГО БХЦМ "НАДІЯ", шляхом підробки документів, зміни керівника, та передачі за договором дарування іншій юридичній особі три корпуси для літнього відпочинку, цегляне приміщення клубу, відкритий басейн, свердловини 65 та 120 м глибиною, альтанки та інше, разом з облаштованими санвузлами, унітазами, душовими кабінами, септиком, дренажним полем, умивальниками, внутрішніми та зовнішніми сантехнічними та електричними комунікаціями, тільки напередодні захоплення придбаними приладами обігріву та підігріву води, меблями. Незаконно знищили та використали у власних цілях декоративні туї, зпиляли без жодного дозволу та погоджень діловий ліс, (200-літні сосни), на ділянці 1,8 га по провулку Сосновому 2, на околиці міста Боярка. А також з, вже приватизованого приміщення ГО по вул. Шевченка, 2 в цей час зникає за допомогою підісланих найманців досить багато речей (дивись за списком, що додається), які мають значення тільки для тих, хто планує провокації, підробки, шукає компромат та має намір залякувати, погрожувати, наносити всіляку шкоду та чинити зло. Все це відбувається з публічної свідомої згоди Каліфорнійського єпископа ОСОБА_9 (місто Сокраменто) та українського керманича релігійними громадами ХВЄ ОСОБА_10 (місто Київ). До групи осіб, які за попередньою згодою, спричиняють матеріальну шкоду у великих розмірах належать також рідні брати ОСОБА_1, що мешкають у Сполучених Штатах Америки, та ті, хто підтримує виправдовує та покриває ці дії.», такою, що не відповідає дійсності та принижує честь, гідність та ділову позивачів;
визнати, що поширена інформація відповідачем ОСОБА_4 «Сегодня, 11.11.19, вслед за мной, на територию больницы в Боярке заехал автомобиль НОМЕР_1. У всех на виду вооруженный водитель, которому ограничили проезд, вдруг обвинил меня в том, что держу руку в кармане плаща, в котором может оказаться граната. Ударив несколько раз кулаком меня в лицо, пригрозил застрелить. Главному инженеру больницы, показал какой-то жетончик и также стал угрожать расстрелом. Подошедшим другим сотрудникам он, к не малому изумлению, начал объяснять, что у меня был в руках нож, которым я ему, якобы, угрожал, но уже нож выбросил; а у него теперь есть все основания меня за это застрелить на месте (уже моего на него) нападения. При этом еще раз ударил ногой меня по коленной чашечке и опять схватился за оружие с угрозой, что перестреляет уже всех, кто посмеет к нему подойти. Это сюжет "по свежему".
04.11.19 04.11.19 около 9 часов утра, без всяких причин, мне три раза с минимального расстояния залили в глаза из баллончика слезоточивый газ, а в тот же день, вечером привезли в исполнение угрозу и разбили 4 стекла автомобиля KIA PIO. ІНФОРМАЦІЯ_1. Этот автомобиль еще 05.02.19 поджигали (сгорела мастиковая решетка), расписывали 6 раз краской, обламывали зеркала заднего вида и крали номерные знаки. Все это зафиксировано полицией.
26.08.19 путем привнесения очага возгорания извне сожжена хоз. постройка с инструментом и предметами быта по месту моего жительства (АДРЕСА_2).
визнати, що поширена відповідачем ОСОБА_4 відомості в соціальній мережі Фейсбук, інформація «Украинские верующие подвергаются преследованиям со стороны американских "пасторов"
Христиане, жители города Боярка, члени правления благотворительного центра Надія, стали заложниками ситуации, сложившейся вокруг деятельности благотворительной организации, которую хотят уничтожить международные рейдеры-захватчики.
Дело, в том, что благотворительный христианский центр милосердия Надія (Код ЕГРПОУ 20578095), действующий в г. Боярка с 1995 г. и оказывающий помощь инвалидам, бездомным и безнадежно больным людям, был незаконно захвачен американскими «миссионерами»-бизнесменами и местными депутатами и сегодня его деятельности угрожает закрытие.
По результатам американского суда со счетов компании USKO Shipping, принадлежащей ОСОБА_1 и ОСОБА_17 была конфискована сумма в размере $31 тис. После этого парочка неожиданно оказалась под Киевом, организовала секту пятидесятников и принялась обманным способом обворовывать своих соотечественников.
Представители БХЦМ «Надія» неоднократно обращались с жалобами к местным властям, а также к протестантским лидерам Украины и США, некоторые их которых, поддерживают деятельность этих мошенников. Так, епископ Церкви христиан веры евангельской Украины ОСОБА_18 и епископ ОСОБА_9 (Христиане веры евангельской США) в июне 2017 г. благословили отобранную у инвалидов землю, посвятив в духовный сан ОСОБА_1.
Пытаясь защитить отнятую рейдерами землю и корпуса центра милосердия представители» Надіі» подвергаются преследованиям со стороны неизвестных, а также близких к захвату личностей (поджоги, вандализм и тд)» не відповідає дійсності та принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача;
зобов'язати відповідача ОСОБА_4 припинити неправомірні дії щодо приниження честі, гідності, ділової репутації відносно, позивачів;
зобов'язати відповідача ОСОБА_4 спростувати поширену інформацію у такий самий спосіб, як вона була поширена, опублікуванням спростування на своїй особистій сторінці Фейсбук наступного змісту: «Спростування. Мною, ОСОБА_4 що інформація щодо того що ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 займаються підпалом та знищенням його автомобілів КІА і є недостовірною»;
зобов'язати відповідача ОСОБА_4 спростувати поширену інформацію у такий самий спосіб, як вона була поширена, опублікуванням спростування на своїй особистій сторінці Фейсбук наступного змісту: «Спростування. Мною, ОСОБА_4 що інформація щодо того що ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 очолює групу рейдерського захоплення майна за адресою Київська область, Києво-Святошинський район, місто Боярка, провулок Сосновий, 2 є недостовірною»;
зобовязати відповідача ОСОБА_4 видалити з мережі інтернет, сторінки Фейсбук а також Ютуб наступне відео: ІНФОРМАЦІЯ_3;
стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000 (сто тисяч) грн. та судові витрати;
стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000 (сто тисяч) грн. та судові витрати;
стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000 (сто тисяч) грн. та судові витрати;
усі судові витрати покласти на відповідача.
Свої позовні вимоги позивачі мотивували тим, що ІНФОРМАЦІЯ_5 в мережі Інтернет щодо них з боку відповідача на власній сторінці "Фейсбук" було здійснено дії, що опорочили їх та нанесли їх честі та діловій репутації шкоду.
З огляду на викладене позивачі звернулись до суду із цим позовом.
Ухвалою судді від 08.09.2020 було відкрито провадження у даній справі у порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 22.07.2021 було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивачі в судове засідання не зявились, звернулись до суду із заявами про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.
Відповідач у судове засідання теж не зявились, про дату, час місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини такої неявки та позицію щодо позову суду не повідомив.
У зв'язку з неявкою сторін та їх представників у судове засідання в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З огляду на відсутність заперечень від позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав.
Так, судом встановлено, що 20.10.2019 у соціальній мережі на сторінці під назвою «ОСОБА_4» було розміщено наступну публікацію: «Украинские верующие подвергаются преследованиям со стороны американских "пасторов".
Христиане, жители города Боярка, члени правления благотворительного центра Надія, стали заложниками ситуации, сложившейся вокруг деятельности благотворительной организации, которую хотят уничтожить международные рейдеры-захватчики.
Дело, в том, что благотворительный христианский центр милосердия Надія (Код ЕГРПОУ 20578095), действующий в г. Боярка с 1995 г. и оказывающий помощь инвалидам, бездомным и безнадежно больным людям, был незаконно захвачен американскими «миссионерами»-бизнесменами и местными депутатами и сегодня его деятельности угрожает закрытие.
По результатам американского суда со счетов компании USKO Shipping, принадлежащей ОСОБА_1 и ОСОБА_17 была конфискована сумма в размере $31 тис. После этого парочка неожиданно оказалась под Киевом, организовала секту пятидесятников и принялась обманным способом обворовывать своих соотечественников.
Представители БХЦМ «Надія» неоднократно обращались с жалобами к местным властям, а также к протестантским лидерам Украины и США, некоторые их которых, поддерживают деятельность этих мошенников. Так, епископ Церкви христиан веры евангельской Украины ОСОБА_18 и епископ ОСОБА_9 (Христиане веры евангельской США) в июне 2017 г. благословили отобранную у инвалидов землю, посвятив в духовный сан ОСОБА_1.
Пытаясь защитить отнятую рейдерами землю и корпуса центра милосердия представители» Надіі» подвергаются преследованиям со стороны неизвестных, а также близких к захвату личностей (поджоги, вандализм и тд)».
Крім того, від імені ОСОБА_4 розміщено в мережі Ютуб відео щодо позивачів за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.
ІНФОРМАЦІЯ_5 2019 у соціальній мережі на сторінці під назвою «ОСОБА_4» було розміщено наступну публікацію: «Сегодня, 11.11.19, вслед за мной, на територию больницы в Боярке заехал автомобиль НОМЕР_1. У всех на виду вооруженный водитель, которому ограничили проезд, вдруг обвинил меня в том, что держу руку в кармане плаща, в котором может оказаться граната. Ударив несколько раз кулаком меня в лицо, пригрозил застрелить. Главному инженеру больницы, показал какой-то жетончик и также стал угрожать расстрелом. Подошедшим другим сотрудникам он, к не малому изумлению, начал объяснять, что у меня был в руках нож, которым я ему, якобы, угрожал, но уже нож выбросил; а у него теперь есть все основания меня за это застрелить на месте (уже моего на него) нападения. При этом еще раз ударил ногой меня по коленной чашечке и опять схватился за оружие с угрозой, что перестреляет уже всех, кто посмеет к нему подойти. Это сюжет "по свежему".
04.11.19 04.11.19 около 9 часов утра, без всяких причин, мне три раза с минимального расстояния залили в глаза из баллончика слезоточивый газ, а в тот же день, вечером привезли в исполнение угрозу и разбили 4 стекла автомобиля KIA PIO. ІНФОРМАЦІЯ_1. Этот автомобиль еще 05.02.19 поджигали (сгорела мастиковая решетка), расписывали 6 раз краской, обламывали зеркала заднего вида и крали номерные знаки. Все это зафиксировано полицией.
26.08.19 путем привнесения очага возгорания извне сожжена хоз. постройка с инструментом и предметами быта по месту моего жительства (АДРЕСА_2).
Крім того, 04.11.2019 у соціальній мережі на сторінці під назвою «ОСОБА_4» було розміщено наступне відео щодо позивачів: ІНФОРМАЦІЯ_1.
Також 27.02.2019 у соціальній мережі на сторінці під назвою «ОСОБА_4» було розміщено наступну публікацію: "Злочинне організоване угрупування: ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та деякі інші члени релігійної громади "храм спасителя" у м. Боярка та однойменної громади в с. Крюківщина Києво-Святошинського району Київської області вкрали у ГО БХЦМ "НАДІЯ", шляхом підробки документів, зміни керівника, та передачі за договором дарування іншій юридичній особі три корпуси для літнього відпочинку, цегляне приміщення клубу, відкритий басейн, свердловини 65 та 120 м глибиною, альтанки та інше, разом з облаштованими санвузлами, унітазами, душовими кабінами, септиком, дренажним полем, умивальниками, внутрішніми та зовнішніми сантехнічними та електричними комунікаціями, тільки напередодні захоплення придбаними приладами обігріву та підігріву води, меблями. Незаконно знищили та використали у власних цілях декоративні туї, зпиляли без жодного дозволу та погоджень діловий ліс, (200-літні сосни), на ділянці 1,8 га по провулку Сосновому 2, на околиці міста Боярка. А також з, вже приватизованого приміщення ГО по вул. Шевченка, 2 в цей час зникає за допомогою підісланих найманців досить багато речей (дивись за списком, що додається), які мають значення тільки для тих, хто планує провокації, підробки, шукає компромат та має намір залякувати, погрожувати, наносити всіляку шкоду та чинити зло. Все це відбувається з публічної свідомої згоди Каліфорнійського єпископа ОСОБА_9 (місто Сокраменто) та українського керманича релігійними громадами ХВЄ ОСОБА_10 (місто Київ). До групи осіб, які за попередньою згодою, спричиняють матеріальну шкоду у великих розмірах належать також рідні брати ОСОБА_1, що мешкають у Сполучених Штатах Америки, та ті, хто підтримує виправдовує та покриває ці дії.».
Одночасно у соціальній мережі «Фейсбук» на сторінці під назвою «ОСОБА_4» було розміщено наступне відео щодо позивачів: ІНФОРМАЦІЯ_4.
Доказів того, що саме ОСОБА_4, який проживає за адресою: АДРЕСА_2, належить сторінка у соціальній мережі «Фейсбук» під назвою «ОСОБА_4», або що саме відповідач є автором спірних публікацій та відео, суду надано не було.
Доказів завдання позивачам спірними публікаціями та відео моральної шкоди, в тому числі у заявленому ними розмірі, суду надано не було.
Зважаючи на встановлені обставини, суд вважає за необхідне проаналізувати наступні правові норми.
Статтею 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Відповідно до ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе та членів своєї сім`ї та права вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування моральної шкоди, нанесеної збором, зберіганням, використанням та поширенням недостовірної інформації. Конституцією України, а саме ст.34 кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.
Разом з тим, відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьблять її гідність, честь чи ділову репутацію.
Відповідно до ст.ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності, честі та недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності, честі та ділової репутації.
Таким чином, позов про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування і заборону розповсюдження недостовірної інформації вправі пред`явити фізична особа відносно якої поширена недостовірна інформації, що порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права.
Відповідно до частини першої статті 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу.
Згідно з положеннями статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації щодо особи, яка померла, належить членам її сім'ї, близьким родичам та іншим заінтересованим особам. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування. Якщо недостовірна інформація міститься у документі, який прийняла (видала) юридична особа, цей документ має бути відкликаний. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Якщо відповідь та спростування у тому ж засобі масової інформації є неможливими у зв'язку з його припиненням, така відповідь та спростування мають бути оприлюднені в іншому засобі масової інформації, за рахунок особи, яка поширила недостовірну інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.
Частиною 2 ст. 302 ЦК України визначено, що фізична особа, яка поширює інформацію, зобов'язана переконатися в її достовірності.
Пленум Верховного Суду України у пункті 15 постанови від 27.02.2009 №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснив судам, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
З огляду на п. 12 вказаної Постанови Пленуму Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини другої статті 119 ЦПК).
Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.
Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані відповідно до положень ЦПК в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет.
Якщо недостовірна інформація, що порочить гідність, честь чи ділову репутацію, розміщена в мережі Інтернет на інформаційному ресурсі, зареєстрованому в установленому законом порядку як засіб масової інформації, то при розгляді відповідних позовів судам слід керуватися нормами, що регулюють діяльність засобів масової інформації.
Аналогічний правовий висновок висловив Верховний Суд у постанові від 13.02.2019 (справа № 439/1469/15-ц, провадження № 61-5189св18).
Відповідно до п.19 вказаної Постанови Пленуму роз`яснено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.
Згідно із частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.
Відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Отже, слід відрізняти деякі висловлювання, які хоч і мають характер образи, однак в цілому контексті є оцінюючими судженнями з урахуванням вживаних слів та виразів з використанням мовно-стилістичних засобів.
Судження - це те саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування.
Фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом.
Згідно зі статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.
З огляду на ст.1 Закон України «Про авторське право і суміжні права»:
веб-сторінка це складова веб-сайту, що може містити дані, електронну (цифрову) інформацію, інші обєкти авторського та/або суміжних прав тощо;
власник веб-сторінки це особа, яка є володільцем облікового запису, що використовується для розміщення веб-сторінки на веб-сайті, та управляє і/або розміщує електронну (цифрову) інформацію в межах такої веб-сторінки. Власник веб-сайту не є власником веб-сторінки, якщо останній володіє обліковим записом, що дозволяє йому самостійно, незалежно від власника веб-сайту розміщувати інформацію на веб-сторінці та управляти нею.
Статтею 23 ЦК України визначено, що Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Такого висновку дійшла і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18).
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному зясуванню обставин по справі, розяснює їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом.
Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
З урахуванням встановлених судом обставин у справі та проаналізованих правових норм суд приходить до наступних висновків.
Для правильного вирішення спору суд повинен встановити, чи мають позивачі право, яке прагнуть захистити у судовому порядку, чи порушене це право, чи порушено воно саме відповідачем, а також чи правильно обраний позивачем спосіб захисту цього права.
Разом з тим, з матеріалів справи не можливо достовірно встановити на підставі належних, допустимих та достатніх доказів відповідальність саме заявленого позивачами відповідача, так як не доведено, що саме він є власником веб-сторінки у соціальній мережі «Фейсбук» під назвою «ОСОБА_4» або автором спірних публікацій та відео.
А отже, у задоволенні позову в частині захисту честі, гідності та ділової репутації слід відмовити.
Оскільки вимоги позивачів про відшкодування шкоди є похідними від вимог про захист честі, гідності та ділової репутації, то вони також не підлягають задоволення, тобто суд відмовляє у задоволені позову у повному обсязі.
У звязку з відмовою у задоволенні позову та згідно зі ст. 141 ЦПК України суд залишає судові витрати за позивачами.
При цьому, з огляду на низку тверджень позивачів щодо спору, що не стали предметом аналізу, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).
З огляду на викладене, керуючись ст. 10 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практикою Європейського Суду, ст.ст. 3, 32, 68 Конституції України, ст.ст. 23, 275, 277, 297, 299, 302, 1167 ЦК України, ст. 30 Закону України «Про інформацію», ст.1 Закон України «Про авторське право і суміжні права», ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-82, 141, 259, 263-268, 280-282, 284, 351, 352, 354 ЦПК України, суд,
У задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня винесення рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач 1: ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_3, адреса: АДРЕСА_4.

Позивач 2: ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_4, адреса: АДРЕСА_1.

Позивач 3: ОСОБА_3, РНОКПП НОМЕР_5, адреса: АДРЕСА_3.

Відповідач: ОСОБА_4, РНОКПП невідомий, адреса: АДРЕСА_2.

Суддя Л.М. Ковальчук