Дата документу 19.10.2021 Справа № 334/815/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/3041/21
№22-ц/807/3041/21-2 Головуючий у 1-й інстанції: Бредіхін Ю.Ю.
Є.У.№ 334/815/21 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про вселення

за апеляційною скаргоюОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02 червня 2021 року та на додаткове рішення від 23 червня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про вселення у квартиру АДРЕСА_1 . В обґрунтування своїх вимог зазначав, що йому на праві власності належить 37/100 спірної квартири, порядок користування якою визначений судовим рішенням від 24.03.2020. Посилаючись на те, що відповідачі чинять йому перешкоди у користуванні спільним майном, не впускають його до квартири, провокують бійки, ображають його, погрожують фізичною розправою, просив про задоволення позову.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02 червня 2021 року відмовлено у задоволені позову ОСОБА_1 .

Додатковим рішенням цього ж суду від 23 червня 2021року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 суму судових витрат на правову допомогу у розмірі 4051,00 грн.

Судове рішення мотивовано тим, що ОСОБА_1 не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження факту неможливості вселення в належне йому житло і порушення відповідачами його житлових прав, а тому відсутні підстави для задоволення позову. У зв`язку із відмовою у задоволенні позову понесені відповідачами витрати на правову допомогу підлягають компенсації за рахунок позивача.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення і ухвалення нового про задоволення позову ОСОБА_1 зазначає про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Вважає, що суд дав неправильну оцінку зібраним у справі доказам. Та обставина, що відповідачі заперечували проти задоволення позову свідчить про наявність спору між сторонами, неможливість ним як власником 37/100 часток спірної квартири користуватися належним йому майном. Вказує, що між сторонами склалися неприязні стосунки, відповідачі замикають двері і не впускають його у квартиру, провокують сварки і бійки. Аналогічні конфліктні ситуації відбувалися і за участі попереднього співвласника квартири, яка також вселялася в квартиру у судовому порядку. На думку позивача, суд безпідставно стягнув з нього на користь відповідачів витрати на правову допомогу, оскільки остання не надали суду доказів оплати послуг адвоката.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 зазначає, що рішення суду є законним і обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги неспроможними. Позивачем не надано доказів неможливості вселення в спірну квартиру, жодних перешкод для користування якою відповідачі йому не чинять.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За приписами п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам закону не відповідає.

Встановлено, що сторони є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , позивачеві ОСОБА_1 належить 37/100 часток, відповідачам 63/100 частки (а.с. 9,36).

Між сторонами склалися неприязні стосунки, існував спір з приводу користування спірним житлом.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.03.2020 у справі №334/676/20 задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 : виділено в користування ОСОБА_1 ізольовану кімнату № НОМЕР_1 площею 10,7 кв.м. (за планом квартири АДРЕСА_2 ), в спільному користуванні співвласників залишити: кухню, коридор, комору, ванну кімнату, вбиральню (туалет), інші приміщення (а.с. 10-11).

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звертався до органів поліції із заявою стосовно сварки із сусідами.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту порушення відповідачами його житлових прав.

Разом з тим, заперечуючи проти позову, на спростування доводів ОСОБА_1 про порушення відповідачами його житлових прав останні не надали суду своїх доказів.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

У ст. 7 ЖК України передбачено, що житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

За змістом ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зважаючи на те, що спірна квартира належить сторонам на праві спільної часткової власності, позивач як власник 37/100 часток має перешкоди у користуванні спільною частковою власністю, його порушене право підлягає захисту у судовому порядку.

Доводи відповідачів про те, що вони не заперечують проти проживання позивача в спірній квартирі, а відтак відсутні підстави для його вселення в судовому порядку, є неспроможними.

Невизнання відповідачами позову, заперечення проти вселення позивача свідчить про існування між співвласниками неприязних стосунків і порушення житлових прав одного із співвласників спірного житла.

За таких обставин оскаржувані рішення не можна визнати такими, що ухвалені з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому на підставі ст.376 ЦПК України вони підлягають скасуванню з ухвалення нового судового рішення про задоволення позову. Витрати ОСОБА_4 на правову допомогу у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України компенсації не підлягають і покладаються на відповідача.

Понесені позивачем витрати зі сплати судового збору у суді першої і апеляційної інстанції на загальну суму 2 270 грн. підлягають стягненню з відповідачів у рівних частках з кожного.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02 червня 2021 року та додаткове рішення від 23 червня 2021 року у цій справі скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , вселивши його у у кімнату № НОМЕР_1 , площею 10,7 кв.м, вказаної квартири.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі по 756,67 грн. (сімсот п`ятдесят шість гривень 70 копійок) з кожного.

Відмовити у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_4 адвоката Габуєва Георгія Юрійовича у стягненні з позивача витрат на правову допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 20 жовтня 2021 року.

Головуючий: І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська