ПОСТАНОВА

іменем України

12 жовтня 2021 року м. Кропивницький

справа № 390/70/21

провадження № 22-ц/4809/1423/21

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Дуковського О.Л., Єгорової С.М.,

за участю секретаря судового засідання Антошиної А.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Державна казначейська служба України, Кіровоградська обласна прокуратура, Головне Управління Національної поліції в Кіровоградській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , Головного Управління Національної поліції в Кіровоградській області, Державної казначейської служби України, на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської областівід 08 червня 2021 року у складі судді Бойко І.А.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом Головного Управління Національної поліції України в Кіровоградській області (далі по тексту - ГУНП в Кіровоградській області), Кіровоградської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів слідства, прокуратури і суду.

В обґрунтування позову вказав, що що 26 жовтня 2016 року сталась ДТП за його участю. За даним фактом розпочато кримінальне провадження №0013429. 27 січня 2017 року у даному кримінальному провадження йому повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22.06.2018 року його визнано винним та засуджено до покарання у виді штрафу. Вирок відносно нього Кропивницьким апеляційним судом скасовано, а кримінальне провадження закрито через невстановлення достатніх доказів для доведеності його винуватості. Постановою Верховного Суду від 31 жовтня 2019 року ухвалу апеляційного суду залишено без змін. Правову допомогу в судах апеляційної та касаційної інстанції йому надавала адвокат Хабзей О.А., з якою 18 липня 2018 року він уклав договір, відповідно до умов якого гонорар адвоката складав 15000 грн. До факту ДТП він працював у Польщі і отримував зарплату у розмірі 1850 злотих на місяць та отримав виклик-запрошення на роботу до вказаної країни. З метою виїзду за кордон він уклав страховий договір та сплатив страховий платіж у розмірі 550 грн, однак через направлення обвинувального акту по кримінальному провадженню до суду він втратив можливість виїхати за кордон та втратив заробіток і страховий платіж. За десять місяців він мав отримати 18500 злотих, що в перерахунку на національну валюту становить 142244,65 грн. Він перебував під слідством 33 місяці. В результаті незаконних дій органів досудового розслідування та суду він був обмежений у можливості виїхати за кордон та позбавлений роботи з можливістю достойного заробітку. Переживання через незаконне обвинувачення у скоєнні злочину, якого він не вчиняв, призвело до порушення його життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для їх нормалізації. Він вважає, що його незаконне обвинувачення і засудження та втрата ним роботи і заробітку потягли за собою спричинення моральної (немайнової) шкоди, розмір відшкодування якої він оцінює у 300000 грн.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд стягнути з Державного бюджету України на його користь 142244,65 грн відшкодування втраченого заробітку, 550 грн відшкодування втраченого страхового платежу, 15000 грн, сплачених у зв`язку з наданням юридичної допомоги у кримінальному провадженні, 300000 грн у відшкодування моральної шкоди та витрати на професійну правничу допомогу адвоката у даній цивільній справі.

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської областівід 08 червня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного казначейства України на користь ОСОБА_1 15000 грн, сплачених у зв`язку з наданням юридичної допомоги у кримінальному провадженні, 198000 грн на відшкодування моральної шкоди, а всього стягнуто на користь ОСОБА_1 213000 грн. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного казначейства України на користь ОСОБА_1 20000 грн в якості відшкодування витрат на правову допомогу у даній цивільній справі. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням Головне управління національної поліції в Кіровоградській області(а.с.143-155) подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи,просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Державна казначейська служба України також звернулась з апеляційною скаргою (а.с.157-159), в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального права,просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , такожподав апеляційну скаргу (а.с.167-169), в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просив вказане рішення суду скасувати в частині відмовлених позовних вимог і ухвалити нове судове рішення про повне задоволення позовних вимог.

Кіровоградська обласна прокуратуранаправила до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , (а.с.186-195), в якому просить рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської областівід 08 червня 2021 рокузалишити без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення.

ГУНП в Кіровоградській областінаправило до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу Державної казначейської служби України (а.с.198-203), в якому просить задовольнити їх апеляційну скаргу та скасувати рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської областівід 16 березня 2020 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , та постановити нове, яким відмовити у повному обсязі у задоволенні його позову.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 підтримали доводи поданої своєї апеляційної скарги, просив її задовольнити. Апеляційні скарги Кіровоградської обласної прокуратури та Державної казначейської служби України просили апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Інші сторони у судове засідання апеляційного суду не з`явилися. Про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили.

Колегія суддів постановила ухвалу про слухання справи у відсутності представників відповідачів на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що 26 жовтня 2016 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участю ОСОБА_1 , який керував мотоциклом «Honda CB 500», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та ОСОБА_4 , який керував автомобілем «Ford Fiesta», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні №0013429 до ЄРДР внесені відомості про кримінальне правопорушення (а.с.38).

27 січня 2017 слідчим СУ ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_1 повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України (а.с.42-43).

Вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 червня 2018 року по справі №404/700/17 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, і призначено йому покарання у виді штрафу в сумі 3400 грн на користь держави без позбавлення права керування транспортним засобом (а.с.30-35)

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 12 червня 2019 року вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 червня 2018 року скасовано. Кримінальне провадження №0013429 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, закрито на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з тим, що в суді не встановлені достатні докази для доведеності винуватості ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, і вичерпані можливості їх отримання (а.с.25-29).

Постановою Верховного Суду від 31 жовтня 2019 року ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 12 червня 2019 року залишено без змін (а.с.22-24).

В рамках даного кримінального провадження запобіжний захід ОСОБА_1 під час досудового розслідування та судового провадження не обирався (а.с.41 зворот, 35 зворот).

Згідно з договором про надання правової допомоги від 18 липня 2018 року, укладеним між ОСОБА_1 та адвокатом Хабзей О.А., адвокат взяла на себе зобов`язання надавати ОСОБА_1 правову допомогу по захисту у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_1 за ч.1 ст.286 КК України. Відповідно до п.5.1 вказаного договору, грошова винагорода (гонорар) за даним договором визначається додатком до договору, згідно якого розмір гонорару адвоката по захисту ОСОБА_1 в Кропивницькому апеляційному суду становить 10000 грн, складання касаційної скарги або заперечення на касаційну скаргу до Верховного Суду - 5000 грн (а.с.18-19).

З розрахункової квитанції серії БТПК № 623227 від 18 липня 2018 року та акту приймання-передачі наданої правової допомоги від 01 грудня 2019 року вбачається, що адвокатом виконано взяті нею на себе зобов`язання по наданню правової допомоги, а ОСОБА_1 прийняв таку роботу та сплатив 15000 грн за її виконання (а.с.20-21).

Захист інтересів ОСОБА_1 під час судового розгляду кримінального провадження №0013429 в судах апеляційної та касаційної інстанції підтверджується відповідними процесуальними документами (а.с.25, 22 зворот).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції дійшов висновку про те, що судом встановлено наявність підстав для частково задоволення позову ОСОБА_1 , та відповідно до вимог ст.267 ЦПК України визначив наступний порядок виконання судового рішення, а саме: відшкодування ОСОБА_1 сум, сплачених ним у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги - 15000 грн, та відшкодування йому моральної шкоди у розмірі 198000, а всього ОСОБА_1 слід відшкодувати 213000 грн, що підлягають стягненню з Державного бюджету шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державним казначейством України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з такого.

Відповідно до вимог ст.ст. 1173, 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади (його посадовою або службовою особою) при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема, органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст.1173, 1174 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.

Статтею 56 Конституції України гарантоване право на відшкодування моральної шкоди.

Судом встановлено, ОСОБА_1 у кримінальному провадженні №0013429 повідомлено про підозру 27 січня 2017 року, розгляд кримінального провадження завершився 31 жовтня 2019 року, отже перебування під слідством та судом позивача тривало 33 місяці та 4 дні.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідно до ч. 1 ст.2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках:

1.постановления виправдувального вироку суду;

1-1. встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів;

2. закриття кримінального провадження за відсутності події кримінального правопорушення, відсутності у діянні складу кримінального правопорушення або не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати;

3. закриття справи про адміністративне правопорушення.

Згідно із ст. 3 Закону у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються):

1. заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій;

2. майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт;

3. штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином;

4. суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги;

5. моральна шкода.

Відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особа, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до вимог ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди не може бути меншим ніж розмір мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

У постанові Верховного Суду від 15 грудня 2020 року по справі №752/17832/14-ц зазначено, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Характер правопорушення, в скоєнні якого обвинувачувався позивач, тривалість його вимушеного захисту від кримінального переслідування, призвело до змін в організації його життя і він зазнав моральних страждань, проте суд вважає, що вимоги позивача не доведені в тому розмірі, який він просить йому відшкодувати, тому позовні вимоги в цій частині підлягають зменшенню до мінімального розміру, встановленого Законом № 266/94-ВР, що на переконання суду є достатнім для розумного задоволення потреб позивача.

Відповідно до зі ст.8 Закону України «Про державний бюджет на 2021 рік» у 2021 році мінімальна заробітна плата з січня до грудня установлена у місячному розмірі на рівні 6000 грн.

Тому колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що загальна сума відшкодування моральної шкоди позивачу складає 198000 грн (33х6000).

Відповідно до ст.25 Бюджетного кодексу України Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи без діяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових та службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку визначеному законом.

Згідно з ч.2 ст.2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави. Державу Україна в таких випадках представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах.

Відповідно до ст.43 БК України при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Відповідно до п.1, п.4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Згідно п.35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845 казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду.

Відповідно до п.9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України рішення суду про стягнення коштів державного бюджету виконується виключно Державною казначейською службою України (центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів).

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що стягнення на користь позивача з Державного бюджету України повинно відбуватись через Державну казначейську службу України.

Крім того, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що надані позивачем договір від 23 грудня 2020 року, в п.4.1 якого зазначено, що вартість правничої допомоги складає 20000 грн (фіксований розмір), та прибутковий касовий ордер від 23 грудня 2020 року №173, на підтвердження оплату правової допомоги є належним чином оформленим платіжним документом, який свідчить про реальність оплати відповідних послуг (а.с.6,7).

Враховуючи те, що неспівмірность витрат відповідачами доведено не було, а такий обов`язок покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, колегія суддів погоджується с висновком місцевого суду про стягнення 20000 грн в якості відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у цивільній справі.

Згідно постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовної вимоги про стягнення втраченого заробітку у зв`язку з відсутністю належних та допустимих доказів на підтвердження такої вимоги.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджено обставини, що мають значення для справи, висновки суду відповідають обставинам справи.

Доводи апеляційних скарг не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому на підставі статті 375 ЦПК України залишає апеляційні скарги без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , Головного Управління Національної поліції в Кіровоградській області, Державної казначейської служби Українизалишити без задоволення, а рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської областівід 08 червня 2021 рокубез змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 жовтня 2021 року.

Головуючий суддя О.І. Чельник

Судді О.Л. Дуковський

C.М. Єгорова