Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/1513/20
Провадження № 2/382/251/21
РІШЕННЯ

Іменем України

08 жовтня 2021 року Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кисіль О.А.

при секретарі Твердохліб Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Яготин справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Яготинського районного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, відповідно до вимог якої просить:

зменшити розмір аліментів, визначений рішенням Яготинського районного суду Київської області від 29.07.2016 року, на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини від всіх видів заробітку до 1/6 частини всіх видів заробітку, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення сином повноліття.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що відповідно до рішення Яготинського районного суду Київської області від 29.07.2016 року він щомісячно сплачує аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання свого сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від свого доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.03.2016 року і до досягнення сином повноліття. На даний час позивач утворив нову родину, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 01.06.2019 року, а ІНФОРМАЦІЯ_2 у позивача народився син - ОСОБА_4 . У зв`язку із народженням сина дружина позивача позбавлена можливості працювати та повністю знаходиться на його утриманні. Тобто, на утриманні позивача знаходяться три особи: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_5 , дружина, яка перебуває у відпустці по догляду за сином. Тож, позивач зазначає, що у нього змінився сімейний та матеріальний стан, оскільки на його утриманні додатково перебуває дві особи, що повністю фінансово залежать від нього. У зв`язку з цим, позивач вважає, що на даний час розмір аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягає зменшенню, та повинен становити 1/6 частину його доходів, що є достатнім та відповідає потребам дитини. Крім цього, позивач стверджує, що такий розмір аліментів буде становити суму значно більшу суму, аніж 100% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що в повній мірі забезпечить інтереси сина ОСОБА_3 та надасть змогу повноцінно забезпечити сина ОСОБА_4 , дружину та себе особисто. Протилежний підхід призведе до порушення прав другої дитини та дружини, яка наразі не має можливості працювати, й яку позивач зобов`язаний утримувати відповідно до закону та моральних переконань.

Відповідачка подала відзив та просить відмовити в позові. Зазначає, що позовні вимоги є безпідставними, такими що не відповідають вимогам закону, інтересам спільної дитини та носять дискримінаційний характер як по відношенню до дитини, так й по відношенню до ОСОБА_2 . Фактично, позивач просить суд зменшити розмір аліментів, оскільки у нього народилася інша дитина та його дружина наразі не працює. При цьому, позивач з моменту народження його старшої дитини участі в його житті не приймає, не спілкується з сином, не цікавиться його життям, вихованням, навчанням, здоров`ям, відпочинком та дозвіллям. Позивач самоусунувся від виконання важливої ролі батька у житті дитини, хлопчика. Позивач не приймає участі у становленні та формуванні, соціалізації дитини як особистості. Позивач не доглядає дитину під час хвороби, не читає книжки, не розважає, не відводить дитину в садочок, на заняття спортом, не бере участі та не допомагає відповідачці в організації повсякденного життя їх спільної дитини. Тобто, позивач фактично переклав всі свої обов`язки на відповідачку. На відміну від умов, в яких опинилася друга дитина позивача, яка отримує все те, чого позбавлена старша дитина. Фактично, позивач відмовився від своєї старшої дитини з її народження, а відповідачка була змушена доводити факт батьківства в суді. Відповідачка самостійно виховує, доглядає, організовує побут, готує до школи, займається спортивним вихованням та здоров`ям спільної дитини, опікується її відпочинком, іде на лікарняний, коли дитина хворіє, готує і купує їжу, пере білизну, обирає та купує одяг, купує ліки, сплачує оренду житла та комунальні послуги. Щомісячні витрати на дитину, окрім харчування, становлять: додаткові зайняття з ментальної арифметики 1400 грн. на місяць; басейн 2200-3170 грн.; карате 700 грн. на місяць; окремо оплата змагань 300-500 грн., додатково купується екіпіровка для занять. В 2021 році дитина іде до школи, це ще додаткові витрати. Наразі, відповідачка придбала нове ліжко дитині та парту. Вважає зменшення розміру аліментів несправедливим та проявом дискримінації до відношенню до себе та спільної дитини, інтереси якої є предметом основного піклування.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити.

Відповідачка в судовому засіданні не ивзхнала вимоги позову, з огляду на те, що на даний час вона була змушено звільнитись з роботи, оскільки дитина потребує догляду як за своїм станому здоров`я,оскільки потребує відповідного часу лікування та догляд за дитиною, так і відповідно до вступу до навчального закладу, з врахуванням загального догляду та розвитку дитини. Також, коли працювала, то брала відпустку для проходження відповідного лікування дитини.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції встановлене право на ефективний спосіб захисту прав, що означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п. 36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі "Голден проти Сполученого королівства" та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст. 13 Конвенції).

Вимогами ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

В силу положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

За ч. ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідно до рішення Яготинського районного суду Київської області від 29.07.2016 року у справі № 382/329/16-ц (провадження № 2/382/214/16) стягнув з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини усіх видів його доходу, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 02.03.2016 року і до досягнення сином повноліття (а. с. 15-17).

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У справі, яка розглядається, звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки від іншого шлюбу з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , він має сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а тому на його утриманні перебувають двоє малолітніх дітей та дружина.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Так, в судовому засіданні встановлено наступне.

З копії паспорта, довідки (а.с. 6-8) вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець м. Львова, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

З копії свідоцтва про шлюб від 01.06.2019 року серії НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уклав шлюб з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а. с. 11).

З копії свідоцтва про народження (а. с. 12) вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

З копії свідоцтва про народження (а. с. 13) вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , має батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

Постановою від 13.02.2020 року № 52076136 державний виконавець Шевченківського районного відділу ДВС у місті Києві на виконання рішення Яготинського районного суду Київської області від 29.07.2016 року у справі № 382/329/16-ц (провадження № 2/382/214/16) звернув стягнення на доходи боржника - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини усіх видів його доходу, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 02.03.2016 року і до досягнення сином повноліття (а. с. 9, 14-17, 33-38).

Із інформації про виконавче провадження № 52076136 від 02.02.2021 року вбачається, що із боржника - ОСОБА_1 відраховувалися аліменти, зокрема, за останнім місцем роботи - ТОВ «Самсунг Електронікс Україна Компані» (а. с. 40-46).

Із копії договору від 20.12.2020 року вбачається, що ОСОБА_2 знімає за 9000 грн. двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 39).

Із копії довідки від 29.01.2021 № 2 (а. с. 47) вбачається, що ОСОБА_3 , 2014 року народження відвідує заклад дошкільної освіти № 591 у м. Києві для дітей з порушенням опорно-рухомого апарату з квітня 2018 року.

Із копій консультативного висновку ортопеда, фіскальних чеків, довідки, квитанцій, платіжних доручень, рахунків, договорів, додаткової угоди, товарних чеків, замовлень, електронного полісу, посадкового документу (а. с. 48-98, 102, 106, 153-156), вбачається, що відповідачка ОСОБА_2 виховує, доглядає, одягає. організовує побут, готує до школи, займається спортивним вихованням та здоров`ям спільної з позивачем дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з чим несе відповідні витрати на її утримання.

За розрахунками відповідачки, не спростованих позивачем, щомісячні витрати на дитину, окрім харчування, становлять: додаткові зайняття з ментальної арифметики 1400 грн. на місяць; басейн 2200-3170 грн.; карате 700 грн. на місяць; окремо оплата змагань 300-500 грн., додатково купується екіпіровка для занять. В 2021 році дитина іде до школи, що призводить до додаткових витрат.

Відсутні й будь-які інші докази щодо матеріального утримання дитини, крім присуджених судом аліментів (а.с.178-181).

За твердженням відповідачки, позивач фактично не бере участі у житті сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Доказів протилежного позивач не надав.

Відповідно до довідок за основним місцем роботи позивач отримував виплати: за період серпень 2018 - лютий 2020 років у розмірі 494 007,16 грн. (довідка від 27.02.2020 року № 41 ТОВ «Брейн Сорс Корпорейшн»); за період березень-листопад 2020 року отримав виплати за основним місцем роботи у розмірі 415 833,81 грн. (грошове забезпечення) та 27 244,81 грн. (додаткових благ) (довідка про середню заробітну плату (дохід) від 27.11.2020 року № 73 ТОВ «Самсунг Електронікс Україна Компані»); за період лютий-травень 2021 року у розмірі 119624,55 грн. (довідка від 19.05.2021 № 292 ТОВ «Промоушн Аутсорсинг») (а.с.182-184).

Дружина позивача отримує соціальні виплати (а.с. 177, 185).

Здійснюється профілактичний огляд іншої дитини позивача з відповідними рекомендацями (а.с.186).

Відповідно до довідок АТ КБ «Приватбанк» за основним місцем роботи середній місячний дохід відповідачки складав: у 2020 році - 25 649,75 грн.; за січень-липень 2021 року - 28 964,23 грн. та перебувала на лікарняному та відпустках. Проте, 21.09.2021 року відповідачка звільнена за власним бажанням з вказаного місця роботи, в зв`язку із доглядом за дитиною до досягнення нею 14 років (а.с.10, 101, 107, 197-198, 201-203, 215).

Згідно із розрахунком зі сплати аліментів за період 01.11.2017 - 01.08.2021 заборгованість сі сплати аліментів складала, зокрема, станом на 30.12.2020 - 1684,20 грн., на 30.06.2021 - 1574,20 грн. Станом на 30.07.2021 заборгованість відсутня (а.с.206-207).

Враховуючи дані довідок за основним місцем роботи щодо отриманих позивачем фактичних виплат, останній має реальну можливість надавати сину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , допомогу у розмірі, встановленому рішенням Яготинського районного суду Київської області від 29.07.2016 року.

Розмір доходу позивача дозволяє утримувати як обох його малолітніх дітей, так і надавати матеріальну допомогу дружині у період її тимчасової непрацездатності, яка при цьому отримує соціальну допомогу при народженні дитини.

Суд вважає, що належними та допустимими доказами позивач не підтверджує погіршення свого майнового стану, а зміна його сімейного стану - народження другої дитини від іншого шлюбу, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.

Схожий правовий підхід застосовано Верховним Судом у постановах від 03.06.2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16.09.2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20), від 28.05.2021 року у справі № 715/2073/20 (провадження № 61-1031св21).

Враховуючи матеріальне становище сторін, їх стан здоров`я, наявність утриманців, а також те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що у позивача погіршилося становище у порівнянні з часом призначення аліментів на стільки, що він не може сплачувати аліменти на неповнолітніх дітей у визначеній судом частці від свого доходу, а також враховуючи вимоги Конвенції про права дитини, Закону України «Про охорону дитинства», та те, що народження другої дитини від іншого шлюбу, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, при цьому дружина позивача отримує соціальну допомогу при народженні дитини, тому з огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Судовий збір відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 141, 258-259, 265, 268, 279, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, після проголошення повного рішення 25 жовтня 2021 року, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кисіль О.А.