Справа № 755/9762/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" жовтня 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі головуючої судді Марфіної Н.В. розглянувши в приміщенні суду в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

у с т а н о в и в :

09.06.2021 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №CL-104239 від 05 квітня 2018 року у розмірі 162878,44 грн., а також покласти на відповідача понесені позивачем судові витрати.

Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що, 05 квітня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Кредобанк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № CL-104239, відповідно до якого, банк зобов`язується надати у власність Відповідачу грошові кошти на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання у розмірі 10000,00 грн., зі сплатою 49,99 % річних, з кінцевим терміном повернення до 05 квітня 2022 року, а позичальник зобов`язується використати кредит на цілі вказані в цьому Кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених цим Договором. Однак, всупереч вимог цивільного законодавства та умов кредитного договору, відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання не виконала, а саме не здійснювала погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки, у зв`язку з чим, станом на 19.04.2021 року утворилась заборгованість у розмірі 162878,44 гривень, з яких: сума заборгованість за кредитним договором на час відступлення прав вимоги - 111847,16 грн.; інфляційних збитків у розмірі 12180,16 грн., три відсотки річних в сумі 5460,59 грн.. та пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання у розмірі 33389,97 грн.. Позивач вказує, що 20 червня 2019 року між АТ «Кредобанк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено договір Факторингу за №06/19-2 із відступлення пра грошової вимоги за кредитним договором, відповідно до якого, ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» набуло право вимоги за кредитним договором №CL-104239 від 05 квітня 2018 року.

Ухвалою суду від 22.06.2021 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання.

На підставі ухвали суду від 22 липня 2021 року, у задоволенні заяви відповідача щодо розгляду справи в загальному порядку з викликом сторін - відмовлено.

27.07.2021 року на адресу Дніпровського районного суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що позовна заява, як і решта документів, підписані ОСОБА_2 , який, на думку відповідача не має права здійснювати представництво товариства, з огляду на те, що наказ про призначення директора підписаний іншим директором, а також, до матеріалів справи не додано копія протоколу загальних зборів товариства щодо призначення ОСОБА_2 директором. Також відповідач вказує, що надані позивачем копії документів не відповідають вимогам ДСТУ 4163-2003 щодо оформлення документів. Крім того, матеріали справи не містять первинних документів, які б підтвердили дійсний розмір заборгованості, довідка щодо погашення кредиту та вказана сума у Договору факторингу не містить інформації щодо руху коштів по кредиту на є належним доказом суми боргу. Також, на думку відповідача, позивач не має права нараховувати відсотки, передбачені ст. 625 ЦК України та відсотки передбачені умовами договору, що призводить до подвійного стягнення, за договором, строк дії якого не закінчився. Крім того, відповідач вказує, що розмір пені розраховуються позивачем за два роки, в той же час, як позовна давність щодо нарахування пені складає один рік. Відповідач звертає увагу, що позивачем не враховану п. 15 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, відповідно до якого, на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит банком або іншим кредитодавцем, позичальник звільняється від сплати на користь кредитодавця неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 06 квітня 2018 року між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладений Кредитний договір №CL-104239, відповідно до умов якого, банк зобов`язується надати у власність Позичальнику грошові кошти на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а позичальник зобов`язується використати кредит на цілі вказані в цьому Кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених цим Договором

Відповідно до розділу 2 Кредитного договору, сума кредиту, становить 100000,00 грн., з терміном кредитування до 06 квітня 2018 року.

Згідно п. 4.1 Кредитного договору, за користування кредитом позичальник сплачує

Відповідно до п. 4.2 Кредитного договору, проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360», за ставкою, визначеною п. 4.1 Договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту.

Відповідно до п. 7.1 Кредитного договору, за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за цим Договором, Позичальник відшкодовує Банку заподіяні збитки в повному обсязі та сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за цим Кредитним договором.

Угода, в якій відбувається заміна однієї зі сторін, є уступкою права вимоги. Факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги), у якому відбувається заміна кредитора, є різновидом таких угод. Тобто, факторинг - це комплекс кредитно-фінансових операцій з продажу боргових прав одного підприємства іншому суб`єкту-фактору за плату (Відповідно до ст. 4 Закону України „Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" визначено, що факторинг є фінансовою послугою).

Фактором можуть виступати банки, інвестиційні та кредитні організації, що мають ліцензію на надання кредитів іншим особам під відсотки. Поняттю продаж боргових прав тотожні поняття „продаж дебіторської заборгованості" та „продаж прав боргових вимог".

Таким чином, факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги), відповідно до ст. 1077 Цивільного кодексу України, є операцією, у якій одна сторона (фактор) передає (або зобов`язується передати) кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає (або зобов`язується відступити) факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника.

Як убачається з матеріалів справи, 20 червня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та Акціонерним товариством «Кредобанк» укладено Договір відступлення прав вимоги №06/19-2, предметом якого, відповідно до п. 3.1 є відступлення клієнтом фактору права вимоги в повному обсязі за плату та під фінансування від фактора, а фактор з дня, наступного за днем укладення цього Договору набуває від клієнта права вимоги в повному обсязі та здійснює їх оплату. (а. с. 11-16)

Згідно з Додатку №1 до Договору факторингу №06/19-2 із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами від 20 червня 2019 року, ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло, а АТ «Кредобанк» передало право вимоги по боржнику ОСОБА_1 за Кредитним договором № CL-104239від 05 квітня 2018 року, укладеного між Акціонерним товариством «Кредобанк» та ОСОБА_1 на загальну суму 122347,16 грн.. (а. с. 17)

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 1081 Цивільного кодексу України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Відповідно до ст. 1082 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що виконання боржником грошового зобов`язання фінансовому агенту (фактору) звільняє його від виконання зобов`язань перед клієнтом (первісним кредитором) лише у випадку, коли оплата здійснена з дотриманням правил цієї статті, визначених як частиною першою, так і частиною другою.

Згідно Витягу з Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, керівником Товариства з обмеженою відповідальністб «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» зазначено ОСОБА_2 .

Відповідно до частини першої статті 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Юридична особа вважається створеною з дня її державної реєстрації (ч. 4 ст. 87 Цивільного кодексу України).

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації, регулюються, окрім Цивільного кодексу України, спеціальним Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань".

Загальні засади державної реєстрації, а також її основні принципи визначені в статті 4 вказаного Закону. До них, зокрема, належать обов`язковість та публічність державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі. З метою забезпечення державних органів достовірною інформацією створено Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр, Реєстр) (ч. 1 ст. 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань").

Обов`язковому відображенню (реєстрації) в Єдиному державному реєстрі, серед інших перелічених у цій статті відомостей, належать: відомості щодо керівників державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб та осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (ч. 3 ст. 9 Закону).

При цьому, відповідно до пункту другого частини першої статті першої цього закону Витяг з Єдиного державного реєстру (далі - Витяг) містить відомості, які є актуальними на дату та час формування витягу або на дату та час, визначені у запиті, або інформацію про відсутність таких відомостей у цьому реєстрі.

Статус документів та відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру, закріплений статтею 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", яка, зокрема, визначає, що внесені до Реєстру документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі. Якщо ж відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не внесені до нього, вони не можуть бути використані у спорі.

За загальним правилом право на самопредставництво юридичної особи - це право одноосібного виконавчого органу (керівника) чи голови колегіального виконавчого органу діяти від імені такої особи, представляючи її інтереси в силу закону, статуту, положення.

Разом з тим, змінами, внесеними до ЦПК України Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення можливостей самопредставництва в суді органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, інших юридичних осіб незалежно від порядку їх створення" від 18 грудня 2019 року № 390-IX розширено випадки самопредставництва юридичної особи, суб`єкта владних повноважень і визначено, що "юридична особа незалежно від порядку її створення, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, беруть участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її (його) імені" та визначено перелік документів, що можуть підтвердити відповідні повноваження: закон, статут, положення, трудовий договір (контракт).

За наведених обставин, доводи відповідача про те, що позовну заяву подано особою, яка не має права представляти інтереси юридичної особи є необгрунтованими.

Також. суд не бере до уваги посилання відповідача про те, що надані позивачем копії документів не відповідають вимогам ДСТУ 4163-2003 щодо оформлення документів, за відсутністю у верхньому куті аркуші відмітки «Копія», оскільки, як вбачається з матеріалів справи, на кожному аркуші паперу проставлено відмітку «з оригіналом згідно», також, міститься реквізит щодо найменування посади, прізвище та ініціали особи, яка повідчила копії, а також дату засвідчення, при цьому, суд враховує статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за яким визначено право людини на доступ до правосуддя, та враховує позицію Європейського Суду з прав людини у справі «Miragall Eckolano v. Spain» від 13 січня 2000 року та у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain» від 28 жовтня 1998 року, в яких Суд зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог.

Крім того, у відповідності до ч. 5, 6 ст. 95 ЦПК України, учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Таким чином, Цивільно - процесуальним кодексом України передбачена процедура, за якою суд, за наявності відповідного клопотання відповідача, не приймає до уваги подані позивачем докази, у разі ненадання ним оригіналу документа, відповідність копії якого ставиться під сумнів.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних за договором.

Згідно ч. 1, 3 ст. 549 ЦПК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 2 ст. 549 ЦПК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, як це передбачено.

Згідно ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач в обгрунтування своїх позовних вимог вказує про те, що відповідач належним чином не виконує на покладені на нього зобов`язання за кредитним договором №CL-104239 від 05 квітня 2018 року в частині повернення грошових коштів згідно графіку платежів

Як на доказ порушення відповідачем грошових зобов`язань, відповідачем долучено до матеріалів справи Довідку вих. №Б/Н від 19.04.2021 року в якій наявна інформація щодо дати погашення боргу та загальної суми заборгованості, встановлену на 20 червня 2019 року, яка з урахуванням погашення боргу становить суму у розмірі 111847,14 грн.. Крім того, як на складову частину боргу, позивачем проведено у позовній заяві розрахунок трьох відсотків річних, інфляційних втрат та пені на загальну суму 51030,72 грн.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

При цьому, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. (ч. 2 ст. 78 ЦПК України)

Крім того, відповідно до ст. ст. 1048, 1054 ЦК України кредитний договір є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, а отже банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.

Надана позивачем Довідка від 19.04.2021 року, на думку суду, сама по собі не може бути належним та допустимим доказом її наявності та розміру, а також укладення кредитного договору, оскільки нічим іншим не підтверджується і правильність її складання неможливо перевірити.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Разом із тим, в матеріалах справи міститься лише нічим не обґрунтована Довідка Б/Н від 19.04.2021 року, а отже в силу принципу змагальності сторін, визначеного ст. 12 ЦПК України, позивач мав надати належні та допустимі докази надання відповідачу грошових коштів за кредитним договором та розміру заборгованості у випадку її наявності, чого ним зроблено не було.

За відсутністю доказів, які б давали можливість прийти до висновку про порушення відповідачем умов кредитного договору, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних збитків у розмірі 12180,16 грн., три відсотки річних в сумі 5460,59 грн.. та пені за несвоєчасне виконання зобов`язання у розмірі 33389,97 грн., оскільки такі вимоги є похідними від встановленого розміру порушеного зобов`язання.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості є необгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України у разі відмові у задоволенні позовних вимог, сплата судового збору покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 76-81, 89, 141, 178, 258, 259, 263-265, 268, 273, 275, 279, 280, 281, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 207, 526, 546, 549, 553, 610, 612, 626, 628,629, 639, 634, 1054 ЦК України, суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 26.10.2021 року.

Учасники справи:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (04112, м. Київ. вул. Ігоря Сікорського, буд.8, );

Відповідач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Суддя -