ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/1559/21
Провадження №2/477/844/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2021 року Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі:

головуючої - судді Семенової Л.М.,

при секретарі судового засідання - Дячок Л.С.,

розглянувши в приміщенні Жовтневого районного суду Миколаївської області в м.Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

06 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернулась з позовною заявою про визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог позивач вказувала, що є власницею спірної квартири на підставі договору купівлі продажу від 26 січня 2021 року, та її право власності зареєстроване належним чином. Відповідачі є колишніми власниками вищезазначеної квартири, однак, їх зареєстрованим місцем проживання до цього часу є адреса: АДРЕСА_1 . В зв`язку з тим, що відповідачі не проживають та не з`являються за місцем реєстрації і місце їх проживання на даний час позивачу невідоме, вона звернулась з зазначеним позовом до суду.

Позивач у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належно.

Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України, у зв`язку з наявністю доказів щодо належного повідомлення відповідачів про дату, час та місце судового розгляду справи та відсутністю від них заяв про відкладення судового засідання, таке проведено за відсутності відповідачів.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось у зв`язку з неявкою всіх учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири, укладеного 26 січня 2021 року між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 як продавцями та ОСОБА_1 як покупцем, квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_1 . Зазначений договір посвідчений нотаріально та зареєстрований у реєстрі за №18 (а.с.11-12).

Договір купівлі-продажу вищезазначеної квартири є дійсним, його не змінено, не скасовано та не визнано в судовому порядку недійсним (іншого судом не встановлено).

Право власності позивача також підтверджено Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №241873082 від 26.01.2021 року (а.с.10).

Відповідно до довідок Воскресенської селищної ради Вітовського району Миколаївської області №1859/02-54 від 19.08.2021 року та №2289/02-54 від 30.09.2021 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстровані, але не проживають за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.25,35).

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтями 401-405 ЦК України передбачено право користування чужим нерухомим майном (сервітут).

Зі змісту зазначених норм матеріального права слідує, що право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника, інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, а також інші особи, які правомірно користуються його майном.

Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, а також осіб, яким власник надав право користування його майном (сервітут), усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Таким чином, із припиненням права власності відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 припинилось також і право користування ними вказаним житловим приміщенням саме як власниками. В подальшому користування відповідачами даним житловим приміщенням можливе лише відповідно до положень про житловий сервітут та може існувати лише зі згоди на це власника майна - позивача у справі ОСОБА_1 , яку вона не надавала.

Як встановлено з матеріалів справи, відповідачі зареєстровані, однак не проживають у вищезазначеній квартирі, самостійно з реєстраційного обліку не знялись та ухиляються від цього, отже, захист прав ОСОБА_1 як власника вказаного майна можливий лише у заявлений нею спосіб.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

На підставі ст. 141 ЦПК України, ст.4 Закону України «Про судовий збір», з відповідачів підлягають стягненню на користь позивача судові витрати у справі.

Керуючись ст.ст. 4, 19, 141, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1 (чотири).

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1 (чотири).

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних долях на користь ОСОБА_1 понесені по справі судові витрати - судовий збір у сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складення повного тексту рішення).

У відповідності до підпункту 15.5 пункту 1 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03 жовтня 2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя Л.М.Семенова