Номер провадження: 22-ц/813/6270/21
Номер справи місцевого суду: 501/3681/20
Головуючий у першій інстанції Петрюченко М. І.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Заїкіна А. П., Погорєлової С.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Одеса цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іллічівського місього суду Одеської області від 11 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_2 30.10.2020 звернулась до Іллічівського місього суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, згідно якого просила стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду у розмірі 20424,00 грн., витрати за оцінку збитку у розмірі 1800,00 грн., моральну шкоду у розмірі 20000,00 грн. та судові витрати у справі.

Позов мотивований тим, що 22 серпня 2020 року приблизно о 02.20 годин, ОСОБА_1 біля будинку №48 по вул. Парковій в м. Чорноморську Одеської області за допомогою приладдя для гри в бейсбол (біти) пошкодив автомобіль «Suzuki Swift», номерний знак НОМЕР_1 , який належить позивачу, розбивши лобове скло та скло заднього виду. Вказаними діями ОСОБА_1 їй завдано майнову шкоду, яка згідно висновку спеціаліста №24/8/2020 складає 20 424,00 грн.

З приводу вказаних обставин Чорноморським ВП Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області складено протокол про адміністративне правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП.

Постановою Іллічівського міського суду від 06.10.2020 визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ст.122-4, ч.1 ст.130 ст.173, ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення.

Позивачка стверджує в позові, що даною постановою повністю доведено безпосередній причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та наявні у матеріалах цивільної справи докази щодо збитків, покладають на відповідача обов`язок відшкодувати завдану шкоду в повному обсязі.

На підставі викладеного позивачка звернулась до суду з даним позовом.

Також, позивачка вказала, що дії відповідача привели її до емоційного потрясіння та відчаю, що призвело до пригніченого стану (стресу) почуття паніки, безсоння, регулярних головних болів, інших тілесних недугів та, у зв`язку з цим, загострення хронічних хвороб, з 22 серпня 2020 року вона постійно перебуваєю в даному стані, який характеризується, як хронічний стрес та який потенційно вкрай небезпечний для здоров`я та потребує значного часу для відновлення нормального емоційного стану, який не можливо передбачити. З урахуванням характеру та глибини душевних страждань позивачка просила суд стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 20000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Іллічівського місього суду Одеської області від 11 грудня 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) матеріальну шкоду у розмірі 20424,00 грн., витрати за оцінку збитку у розмірі 1800,00 грн., моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн., судовий збір у розмірі 840,00 грн.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

15 січня 2021 року ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу на рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2020 року, відповідно до якої відповідач просить рішення суду першої інстанції - скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення.

При цьому посилаючись на те, що мотивувальна частина оскаржуваного рішення не містить зазначення мотивованої оцінки кожного аргументу, наведеного учасниками справи, норми права, на які посилалася сторони суд не застосував.

Провина ОСОБА_1 у начебто пошкодженні автомобілю відповідно до змісту постанови Іллічівського міського суду від 06 жовтня 2020 року грунтується на поясненнях потерпілої ОСОБА_2 та її чоловіка ОСОБА_3 , які при перегляді відеозапису впізнали відповідача, як особу що вчиняє протиправні дії.

Втім, вказані особи упродовж значного часу перебувають у неприязливих стосунках із ОСОБА_1 є зацікавленими особами.

Будь-яких неупередженх доказів провини ОСОБА_1 , зокрема, висновку судової портретно-ідентифікаційної експертизи немає.

Апелянт також наголошує на тому, що судом першої інстанції ніяк не обгрунтовано визначений розмір моральної шкоди.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

04 червня 2021 року на адресу Одеського апеляційного суду від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

При цьому посилаючись на те, що твердження апелянта є необ`єктивними, такими, що протирічать фактичним взаємовідносинам, містять в собі ознаки маніпуляцій та є голослівними.

Наголошує на тому, що відповідач мав змогу самостійно надати суду результати портретно-ідентифікаційної експертизи, про яку він наголошує в апеляційній скарзі, однак не надав суду будь-якого висновку.

Крім того, відповідач та його представник відзив на позов взагалі не надали та в судовому засіданні усно заперечували щодо задоволення позовних вимог.

Отже, своєю пасивною поведінкою в ході розгляду справи в суді (ненадання відзиву на позов, висновків експертів, відсутності в матеріалах справи клопотань про призначення судової експертизи) сторона відповідача має вочевидь штучний характер, не спрямована на реальний захист прав, а направлена на безпідставне затягування чи перешкоджання виконання законного судового рішення у справі.

Щодо стягнення з відповідача моральної шкоди, позивач вказала, що заподіяна моральна шкода полягає у постійних телефонних дзвінках та погрозах вбивства та знищення спільного майна.

Знаючи неврівноважених характер ОСОБА_4 позивач сприймала ці погрози доволі реальними, але сподівалась, що вони в певній мірі так і залишаться у вигляді телефонних дзвінків та смс повідомлень.

До моменту демонстративного пошкодження майна позивач знаходилась у психологічній напрузі, постійно контролювала власне переміщення, особливо дітей, вулицями міста, на дитячому майданчику, тощо.

Про вказані погрози позивач неодноразово повідомляла правоохоронні органи, зверталась на гарячу лінію поліції та до дільничного.

Отже, виходячи із зазначеного вважає висновок місцевого суду щодо визначення розміру моральної шкоди законним та обґрунтованим.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 01.02.2021 року провадження у цивільній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 11 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди було відкрито.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 27.10.2021 року вказану цивільну справу було призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником автомобілю «Suzuki Swift», номерний знак НОМЕР_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.26).

Постановою Іллічівського міського суду від 06.10.2020 визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ст.122-4, ч.1 ст.130 ст.173, ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення (а.с.7-10).

Згідно мотивуючої частини постанови вказано, що:

«Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП підтверджується наступними доказами.

Потерпіла ОСОБА_3 показала суду, що 22 серпня 2020 року, вночі, її автомобіль «Suzuki Swift», номерний знак НОМЕР_1 був пошкоджений, а саме: побиті лобове скло та скло заднього виду. Під час перегляду відеозапису з камер відеоспостереження вона впізнала в особі, яка пошкодила автомобіль її колишнього чоловіка ОСОБА_1 .

Потерпіла ОСОБА_3 також показала суду, що на протязі тривалого часу від ОСОБА_1 на її адресу надходили погрози фізичної розправи та пошкодження її майна, образ у вигляді смс-повідомлень та дзвінків на телефон.

Свідок ОСОБА_2 показав суду, що він є чоловіком потерпілої ОСОБА_3 та що 22 серпня 2020 року, вночі, автомобіль дружини «Suzuki Swift», номерний знак НОМЕР_1 був пошкоджений, а саме: побиті лобове скло та скло заднього виду. Під час перегляду відеозапису з камер відеоспостереження він впізнав в особі, яка пошкодила автомобіль колишнього чоловіка дружини ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_2 також показав суду, що на протязі тривалого часу від ОСОБА_1 на адресу дружини надходили погрози фізичної розправи та пошкодження її майна, образ у вигляді смс-повідомлень та дзвінків на телефон.

Також винуватість ОСОБА_1 підтверджується наданими суду доказами: протоколом про адміністративне правопорушення; заявою та письмовими поясненнями ОСОБА_3 до поліції про пошкодження її автомобіля; протоколом огляду місця події, відповідно до якого встановлено, що було пошкоджено лобове скло та скло заднього виду; фото таблицею; письмовими поясненнями свідка ОСОБА_5 , письмовими поясненнями свідка ОСОБА_6 , відповідно до яких він бачив у дворі будинку чоловіка, що шкутильгав; диском з відеозаписом події».

В судовому засіданні Відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Афанасьєв С.О. вказали, що відповідну постанову вони не оскаржували.

Згідно висновку спеціаліста №24/8/2020 вартість відновлювального ремонту автомобілю «Suzuki Swift», номерний знак НОМЕР_1 складає 20 424,00 грн. (а.с.11-25).

ОСОБА_2 понесені та документально підтверджені витрати за оцінку збитку у розмірі 1800 грн., які підтверджуються копією квитанції №24/08/2020 від 24.08.2020 (а.с.33).

ОСОБА_2 неодноразово повідомляла в правоохоронні органи про погрози з боку ОСОБА_1 , що підтверджується копіями заяв до поліції (а.с.34-37) та відповіді ГУ Національної поліції в Одеській області №48/1-08-996 від 12.10.2020 (а.с.38).

Мотивувальна частина

застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення матеріальних збитків, суд першої інстанції виходив з того, що Постановою Іллічівського міського суду від 06.10.2020 визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ст.122-4, ч.1 ст.130 ст.173, ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення.

Отже, даною постановою повністю доведено безпосередній причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та наявні у матеріалах цивільної справи докази щодо збитків, покладають на відповідача обов`язок відшкодувати завдану шкоду в повному обсязі у розмірі 20 424,00 грн.

Крім того, позивачем понесені та документально підтверджені витрати за оцінку збитку у розмірі 1800 грн., які підтверджуються копією квитанції №24/08/2020 від 24.08.2020 (а.с.38).

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що позов в цій частині обґрунтований та підлягає задоволенню.

Колегія погоджується із вказаним висновком виходячи з наступного.

За змістом положень ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.

У відповідності до положень ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у постанові від 27 грудня 2019 року у справі №686/11256/16-ц.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77, ч.2 ст. 78, ч.1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.6 ст. 81, ч.1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

Факт пошкодження належного позивачу транспортного засобу у результаті хуліганських дій з боку відповідача ОСОБА_1 підтверджується постановою про притягнення до адміністративної відповідальності, а також актом огляду місця події, в якому зафіксовано виявлені на транспортному засобі пошкодження.

Постанова Іллічівського міського суду від 06.10.2020, якою визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ст.122-4, ч.1 ст.130 ст.173, ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення набрала законної сили та не оскаржувалась відповідачем.

Таким чином, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції щодо доведеності належними та допустимими доказами факту пошкодження транспортного засобу позивача, з вини відповідача.

Натомість відповідачем не надано жодного доказу на спростування встановлених під час обстеження обставин та доказів відсутності його вини у пошкодженні транспортного засобу позивача.

Сума матеріального збитку, заподіяного потерпілій особі, повинна бути підтверджена таким засобом доказування, як звіт про оцінку майна (акт оцінки майна), який за змістом має відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України «Про затвердження методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів» від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395).

Зафіксовані оцінювачем пошкодження не протирічать тим пошкодженням, які були виявлені при проведенні співробітником поліції огляду місця події. Також у звіті про належну оцінку вартості майна містяться фотокартки на яких зафіксовані пошкодження на транспортному засобі.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів дійшла до висновку, що встановлена у звіті про незалежну оцінку вартості майна, складеного 24 серпня 2020 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Suzuki Swift», номерний знак НОМЕР_1 , станом на 24 серпня 2020 року у сумі 20 424,00 грн, повністю відповідає характеру виявлених пошкоджень транспортного засобу.

Крім того, з метою відновлення свого порушеного права, позивачем були понесені витрати на проведення оцінки вартості майна у розмірі 1800 грн, що підтверджується наданою ним квитанцією від 24 серпня 2020 року (а.с. 33), а тому підлягає відшкодуванню відповідачем.

Доводи відповідача про те, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не може бути належним доказом по справі не є обґрунтованими та не спростовують факту пошкодження транспортного засобу позивача.

Позивачем надано достатньо доказів для висновку про причини пошкодження транспортного засобу та про особу з вини якої це сталось. Проте вказане відповідачем жодним доказом не спростовано.

Всупереч ст. ст. 67-81 ЦПК України, відповідач, належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами не спростував, що шкоду заподіяно не з його вини.

Оскільки має місце причинний зв`язок між завданою позивачу шкодою та хуліганськими діями відповідача, суд дійшов правильного висновку про задоволення позову. Розмір збитків підтверджений належним письмовим доказом і не спростований відповідачем.

Доводи і аргументи представника позивача у відзиві на скаргу стосовно доведеності позовних вимог і обґрунтованості рішення суду прийняті до уваги судом апеляційної інстанції і є підставою для залишення рішення суду без змін.

Крім того, апеляційний суд погоджується із висновком районного суду, що позивачка зазнала моральної шкоди, у зв`язку із пошкодженням її майна внаслідок хуліганських дій відповідача, яка виразилася у психологічній напрузі внаслідок погроз вбивства та знищення спільного майна, а тому відповідачем така шкода підлягає відшкодуванню та, з урахуванням розумності та співмірності, суд правомірно стягнув з відповідача на користь позивача 10000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачем доведено факт спричинення йому матеріальної та моральної шкоди. Висновки суду щодо доведеності позовних вимог є законними та обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи і не спростовані відповідачем.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права при їх ухваленні та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновкам суду першої інстанції.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1, ч.2 п.п.103 ЦПК України).

Колегія суддів залишає без задоволення апеляційну скаргу відповідача, а рішення суду першої інстанції про задоволення позову без змін, тому відповідач не має права на відшкодування судових витрат.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського місього суду Одеської області від 11 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 28 жовтня 2021 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: С.О. Погорєлова

А.П. Заїкін