Шевченківський районний суд
УХВАЛА
Іменем України
25 жовтня 2021 року с.м.т. Шевченкове
Шевченківський районний суд Харківської області
у складі : головуючого Тордія Е.Н. , секретаря судових засідань Сергієнко В.С.
номер справи № 637/681/21 провадження 2/ 637/253 /21
участь у справі приймали: представник позивача Курило М.І.
представник відповідача Остапенко О.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Семагро» про припинення договору оренди землі,-
ВСТАНОВИВ:
Стислий зміст клопотання. Позиція учасників судового процесу.
В провадженні Шевченківського районного суду Харківської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Семагро»( далі по тексту ТОВ « Семагро») про припинення договору оренди землі.
Ухвалою суду від 17 серпня 2021 року провадження у справі відкрито у спрощеному провадженні з повідомленням сторін.
27 вересня 2021 року представником відповідачем адвокатом АО «Аргос» Остапенко О.П. надано до суду відзив на позовні вимоги з яких вбачається ,що ухвалою Господарського суду Харківської області від 17 грудня 2020 року ,відкрито провадження у справі про банкрутство відносно ТОВ « Семагро», призначено розпорядника майна.
19 жовтня 2021 року представником відповідача заявлено клопотання про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 255 Цивільного процесуального кодексу України.
В судовому засіданні яке проводиться в режимі відео зв`язку представник , відповідача підтримав клопотання та прохав його задовольнити.
Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання та прохав продовжити розгляд справи в цивільному провадженні.
Суд , дослідивши підстави поданого клопотання , вислухавши учасників судового процесу , дійшов наступного.
Мотивувальна частина та застосовані судом правові норми.
Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Згідно до ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленого цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Європейський суд з прав людини у рішенні у справі Сокуренко і Стригун проти України від 20 липня 2006 року зазначив, що фраза встановленого законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду , але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі Занд проти Австрії висловлено думку, що термін судом, встановленим законом у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з [...] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів [...]".
Поняття суд, встановлений законом включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.
Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних і суспільних інтересів. Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
Відповідно до ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге - суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).
Суд вважає, що доводи клопотання представника відповідача є безпідставними та не ґрунтуються на нормах законодавства, які регулюють спірні правовідносини.
ОСОБА_1 звернулась до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до
ТОВ « Семагро» про припинення договору оренди землі.
При цьому жодних позовних вимог майнового характеру, тобто таких вимог, які підлягають вартісній оцінці, до відповідача не заявлено.
Земельна ділянка, які перебувають в оренді ТОВ « Семагро», є індивідуально визначеним майном, яке належить на праві приватної власності позивачу та не може бути включена до складу ліквідаційної маси, відтак не є майновим активом відповідача.
Позовні вимоги позивача до відповідача є немайновими, а спір не стосується питання щодо формування активу боржника, а тому не пов`язаний зі здійсненням провадження у справі про банкрутство і підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Такий правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року справа № 396/652/18, провадження № 14-227цс19, від 15 травня 2019 року у справі № 289/2217/17, від 12 червня 2019 року у справі № 289/233/18, і підстав для відступу не вбачається.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
На підставі викладеного , керуючись ст. 4, 222, 255, 260,353 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 55 Конституції України , суд
ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні клопотання представника відповідача адвоката АО «Аргос» Остапенко О.П. про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Семагро» про припинення договору оренди землі,з підстав п.1 ч.1 ст. 255 Цивільного процесуального кодексу України відмовити.
Ухвала є остаточною, окремого від рішення суду оскарженню не підлягає.
СУДДЯ