ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7718/21 Справа № 192/1780/20 Суддя у 1-й інстанції - Тітова О. О. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2021 року по праві за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи: Солонянський районний сектор Головного Управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, Головне управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, що вона народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Бірма Кунгурського району, Пермської області, проживала на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Вказана заява ОСОБА_1 мотивована тим, що вона народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Бірма Кунгурського району, Пермської області Російської Радянської Федеративної Соціалістичної республіки, яка входила до складу СРСР та стала громадянкою СРСР. 22 листопада 1990 року відповідно до чинного на той час законодавства РРСФС отримала паспорт громадянина СРСР. У травні 1991 року переїхала на постійне місце проживання до м. Харкова Української РСР у зв`язку зі створенням сім`ї. Заявниця познайомилася та стала спільно проживати однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, тобто у фактичних шлюбних відносинах із мешканцем м.Харкова ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 разом з чоловіком та його рідними з травня 1991 року по липень 1995 року. ІНФОРМАЦІЯ_2 у неї з ОСОБА_3 народився син ОСОБА_4 . В 1995 році разом з чоловіком та сином переїхала з м.Харкова до м.Дніпропетровська, де проживала у найманій квартирі. У 1998 році разом з чоловіком та сином переїхала з м.Дніпропетровська до с.Жданове Солонянського району Дніпропетровської області. ІНФОРМАЦІЯ_3 у них з ОСОБА_3 народилась донька ОСОБА_5 , у зв`язку з тим, що шлюб з ОСОБА_3 зареєстрований не був, дані про батька дитини в свідоцтві про народження були записані з її слів. В даний час вона разом з дітьми проживає без реєстрації в АДРЕСА_2 у гуртожитку. ІНФОРМАЦІЯ_4 помер її чоловік ОСОБА_3 . Зазначає, що після розпаду СРСР фактично проживала без реєстрації на Україні, у м.Харкові разом з чоловіком сином та сім`єю чоловіка з травня 1991 року по липень 1995 року, її рідня до цих пір проживає на території Росії. Проживаючи вже у м.Харкові вона звичайно досить часто їздила до своєї мами та близьких людей до Росії. Оскільки паспорт громадянина СРСР отримувала на території РФ, то була прописана там же у червні 1991 року, проте під час відвідування своїх рідних на території РФ 08 серпня 1991 року виписалася із території цієї колишньої республіки СРСР. Свекруха обіцяла прописати її у своїй квартирі після того, як вона випишеться з РФ, однак своєї обіцянки не дотрималася. Крім того, вона відповідно до вимог законодавства України не проставила у той час у паспорті громадянина СРСР відмітку про громадянство України. Вона має намір оформити громадянство України, проте на звернення до заінтересованої особи щодо обміну паспорту зразка 1974 року їй було рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року. Для набуття громадянства за територіальним походженням та отримання паспорта громадянина України просить встановити факт проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з відсутності доказів того, що заявниця постійного проживала на території України станом на 24 серпня 1991 року.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 посилаючись на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що з наданих доказів чітко вбачається, що заявниця 08 серпня 1991 року була виписана із території Російської РФСР Союзу РСР. Більш того, апелянт вказує, що з травня 1991 року заявниця переїхала на постійне місце проживання до м. Харкова, де проживала до 1995 року.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що згідно паспорта громадянина СРСР НОМЕР_1 , виданого 22 листопада 1990 року, ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у с.Бірма Кунгурського району, Пермської області.

На сторінці 11 в графі діти зазначено: 1. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На сторінці 14 паспорта «Місце проживання» є два штампи Виконкому Орловської селищної ради Усольського району Пермської області про постійну прописку заявниці з 13 червня 1991 року у АДРЕСА_3 та виписку 08 серпня 1991 року.

Згідно свідоцтва про встановлення батьківства НОМЕР_2 від 23 червня 1992 року, батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який народився у ОСОБА_1 є ОСОБА_3 ..

Згідно свідоцтва про народження Серія НОМЕР_3 від 23 травня 2017 (повторно) ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , його матір`ю є ОСОБА_1 ..

Актом підтвердження фактичного місця проживання від 06 лютого 2019 встановлено, що ОСОБА_3 , 1992 року народження фактично проживає в АДРЕСА_2 з 1998 року, зі складом сім`ї: сестра ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_1 ..

Згідно свідоцтва про народження Запис поновлено Серія НОМЕР_4 від 01 червня 2021 (повторно) встановлено, що ОСОБА_6 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьками зазначені ОСОБА_7 та ОСОБА_1 ..

Згідно копії акту про пожежу від 11 лютого 2013 року пожежею, яка сталася 10 лютого 2013 року у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_4 , власником якого є ОСОБА_3 знищено особисті речі та житловий будинок.

Згідно свідоцтва про смерть Запис поновлено Серія НОМЕР_5 від 08 червня 2017 року ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповіддю Солонянського районного відділу Головного Управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області щодо обміну паспорта зразка СРСР 1974 року заявниці запропоновано звернутись до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання та території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі ЗУ «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.

Статтею 8 ЗУ «Про громадянство України» передбачено, що особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до ЗУ «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства.

Відповідно до пункту 8 Розділу ІІ Указу Президента України «Питання організації виконання ЗУ «Про громадянство України» - для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 2 частини першої статті 3 Закону особа, яка проживала на території України за станом на 24 серпня 1991 року і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її проживання в Україні на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 13 листопада 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.

При цьому питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано, крім ЗУ «Про громадянство України», також Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2001 «Питання організації виконання ЗУ «Про громадянство України», яким затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень». Відповідно до положень ЗУ «Про громадянство України» та вищезазначеного Порядку заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження заявника на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.

Згідно статті 1 ЗУ «Про громадянство України» визначено поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах», а саме: «проживання на території України на законних підставах» - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні; «безперервне проживання на території України» - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів.

Закон України «Про громадянство України» та Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 встановлення належності до громадянства України стосується осіб, які проживали на території України станом на 24.08.1991 року і перебували у громадянстві колишнього СРСР, але не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт проживання, тому для встановлення належності до громадянства України особа подає заяву, а також інші відповідні документи передбачені розділом II Порядку до управління, відділу міграційної служби за місцем проживання в Україні.

Окрім того, згідно п. 44 Розділу ІІ Порядку у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до ЗУ «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Отже, у разі відсутності передбачених Порядком документів подається відповідне судове рішення, що підтверджує факт постійного проживання особи на території України, яка стала територією України відповідно до ЗУ «Про правонаступництво України» від 12 вересня 1991 №1543-ХІІ станом на 24 серпня 1991(13 листопада 1991).

Встановивши, що при зверненні із вказаною заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заявниця на підтвердження обставин, що мають значення для справи, посилалася на власні пояснення, які є суперечливими та документи, які є недійсними (паспорт громадянина СРСР) та отриманими після дати, станом на яку заявниця просить встановити факт, що має юридичне значення - проживання на території України, - суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у її задоволенні, так як заявниця не довела факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, оскільки як сама зазначає приїхала до України лише в травні 1991 року та без паспорту.

Доводи апелянта в скарзі про те, що з наданих доказів чітко вбачається, що заявниця 08 серпня 1991 року була виписана із території Російської РФСР Союзу РСР та з травня 1991 року вона переїхала на постійне місце проживання до м. Харкова, де проживала до 1995 року, - колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на те, що вони зводяться до незгоди з висновками суду стосовно встановлених обставин справи та спрямовані на переоцінку доказів у справі. Заявницею ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження викладених в заяві доводів.

Інші твердження апелянта колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, врахувавши заявлені позовні вимоги та підстави, на які сторони посилалися в обґрунтування своїх вимог, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну оцінку обставинам справи, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви.

Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

В зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко