КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2021 року місто Київ.

Справа 757/1221/19-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/13301/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Желепи О.В.,

суддів: Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 липня 2021 року ( у складі судді Батрин О.В., інформація щодо дати складання повного тексту відсутня)

в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» (надалі - позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 (надалі - відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором № від 25 серпня 2014 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в зв`язку з неналежним виконання відповідачем своїх зобов`язань за вказаним кредитним договором щодо повернення кредиту, сплаті процентів за користування кредитом та комісії за користування кредитом станом на 26.12.2018 року за відповідачем наявна заборгованість на загальну суму 143 048 грн., що складається з: 8 000 грн. - тіло кредиту, 134 840 - відсотки згідно п. 7.6 договору, 208 грн. - комісія. Вказану заборгованість позивач просить стягнути з відповідача в примусовому порядку.

Заочним рішенням суду від 21.09.2020 року позов задоволено, стягнуто з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» заборгованість у розмірі 143 048 грн. та судовий збір в розмірі 1 762 грн. 00 коп.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 06.04.2021 року заява відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 21.09.2020 року у вказаній цивільній справі розподілена для розгляду судді Батрин О.В. (а.с. 51).

Ухвалою суду від 07.06.2021 року вказане заочне рішення суду скасовано, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 65).

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 19 липня 2021 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» заборгованість у розмірі 143 048 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» судовий збір в розмірі 1 762 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_1 12.08. 2021 року подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Вважає, що оскаржуване рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, також скаржник не погоджується із висновком суду, щодо дотримання Позивачем загального строку позовної давності.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що позивачем не доведено факту укладення сторонами договору кредиту від 25.08.2014 року за № , що в свою чергу, свідчить про те, що сторонами не було погоджено розмір та умови надання і повернення грошових коштів, а також сплати процентів та відповідальність за несвоєчасне виконання зобов`язань.

Вказує, що надана позивачем копія договору позики від 25.08.2014 року за № ніби то укладеного між ТОВ "Вортекс Груп" та ОСОБА_1 в Розділі «Реквізити та підписи сторін» містить лише інформацію про позикодавця та прізвище, ім`я та по-батькові відповідача, відомостей про підписання договору в будь-якій формі визначеній Законом України «Про електронний цифровий підпис» для підписання електронного правочину (за допомогою одноразового ідентифікатора або ж за допомогою електронного цифрового підпису) не містить. Отже, Печерським районним судом м. Києва було зроблено помилковий висновок, щодо укладення між ТОВ " Вортекс Груп " та Відповідачем кредитного договору.

Зазначає, що наданий позивачем документ під назвою: „ Розрахунок заборгованості..." є таблицею нарахувань невідомого походження, а відтак не є належним, допустимим достовірним доказом ні руху коштів по картковому рахунку, ні розрахунком суми боргу, ні доказом існування самого боргу, якби навіть кредитний договір існував. Жодна із сум, зазначених в Розрахунку, Відповідачем не підтверджується. Таким чином, Розрахунок є неналежним, недопустимим і недостовірним доказом, навіть якби між сторонами було укладено кредитний договір. До того ж, звертаю увагу суду, що із вказаного розрахунку не можливо встановити за який період було обраховано заборгованість, ким була нарахована вказана заборгованість, на підставі чого було обраховано саме таку суму заборгованості.

Скарга також містить доводи про пропуск позивачем трирічного строку позовної давності, початок якого має обраховуватись з 26 жовтня 2015 року.

Товариство з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» 22.09.2021 року подало відзив на апеляційну скаргу обгрнутований тим, що позивач не погоджується з доводами апеляційної скарги, відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження власних припущень, а також на тому, що вся заява побудована на оціночних судженнях. Просить суд оскаржуване рішення залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

29 вересня 2021 року ОСОБА_1 подав відповідь на відзив, обґрунтований тим, що судом попередньої інстанції помилково було зроблено висновок, що Позивачем підтверджено перерахування та отримання Відповідачем будь яких кредитних коштів, а нові аргументи Позивача не спростовують доводів Відповідача про відсутність підтверджень отримання Відповідачем коштів від ТОВ " Вортекс Груп ".

23 жовтня позивачем подано заперечення на відповідь на відзив, в яких позивач наполягає на тому, що в платіжному дорученні про перерахування коштів на рахунок відповідача була допущена технічна помилка, що не впливає на правовідносини сторін.

Відповідно до ч. 1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Желепи О.В.,обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам закону не відповідає.

Частиною першою статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних справа та обов`язків.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі, відповідно до ст. 1055 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Особливості укладення електронних договорів визначені ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до положень вказаного закону, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту.

Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Частиною 8 ст. 11 зазначеного Закону передбачено, що у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (частина 1 ст. 640 ЦК України).

Із матеріалів справи вбачається та судом встанволено, що 25.08.2014 року між ТОВ «ВОРТЕКС ГРУП» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № (а.с. 8).

Згідно з п. 1.1 договору кредитор надає позичальнику на умовах, передбачених даним договором та/або додатками до нього у кредит, а позичальник зобов`язується повернути кредитору кредит та сплатити нараховані проценти у відповідності з графіком розрахунків.

Відповідно до умов кредитного договору, позичальник відкрив ОСОБА_1 рахунок № НОМЕР_1 .

Стороною позивача на підтвердження позовних вимог надано копію Кредитного договору № від 25.08.2014 р. на 1 арк.; копію Додатку № 1433.858 від 11.10.2015 р. до Кредитного договору на 1 арк.; копію Платіжного доручення №7556 від 11.10.2015 р. на 1 арк; витяг з Договору факторингу №170531-1 від 31.05.2017 р. на 1 арк.; Витяг з Додатку 1 до Договору факторингу №170531-1 від 31.05.2017 р. на 1 арк.; копію повідомлення-вимоги про відступлення права вимоги на 2 арк; копію Опису до повідомлення на 1 арк.

Згідно умов Додатку №1433858 до Договору, що є його невід`ємною частиною з моменту укладення - 11.10.2015 р. (далі - Додаток), ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ВОРТЕКС ГРУП" надано Відповідачу Кредит у розмірі 8000,00 грн, на умовах визначених Графіком розрахунків (п.4 Додатку) умовах:

Строк кредиту, днівОплачувана сума кредиту, грнПроцентна ставка/ деньСума оплачуваних процентів, грнДо сплати всього, грн
1580000,

Відповідно до п. 5 Додатку дата здійснення платежу на повернення кредиту та оплату процентів за користування кредитом (дата погашення кредиту), визначається як календарний день, що настає після закінчення 15 календарних днів з дати зарахування кредиту на рахунок позичальника. Дата здійснення платежу (дата погашення) вказується в заявці, затвердженій кредитором, в особистому кабінеті позичальника на сайті кредитора.

Грошові кошти у розмірі 8 000,00 грн. перераховані на рахунок відповідача 11.10.2015 року, що підтверджується платіжним дорученням № 7556 від 11.10.2015 року (а.с. 10).

Таким чином, кредитні кошти разом з нарахованими процентами, мали бути сплачені відповідачем до 26.10.2015 року.

Згідно з п. 7.6 договору у разі, якщо позичальник не повернув кредит у термін, затверджений сторонами у заявці та/або Додатку до даного договору, процентна ставка за користування кредитом, яку позичальник виплачує кредитору, перераховується, починаючи з другого дня прострочення, і становить 1,5% від суми кредиту за кожну добу прострочення повернення кредиту.

Отже на підставі зазначеного пункту кредиторз 28 жовтня 2015 року нараховував відповідачу проценти у розмірі 1.5%

31.05.2017 року на підставі договору факторингу №170531-1 ТОВ «ВОРТЕКС ГРУП» відступлено право грошової вимоги до відповідача за договором та право вимоги стягнення судових витрат у справі на користь ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» (а.с. 11).

Згідно з п. 1.1 договору факторингу фактор зобов`язується передати грошові кошти (надалі іменуються «кошти») в розпорядження клієнта за плату, а клієнт зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги за договорами а клієнт зобов`язується передати (відступити) факторові грошове право вимоги до боржників в повному обсязі, що включає всі грошові права вимоги, що існують на момент відступлення, а також всі грошові права вимоги, що можуть виникнути у майбутньому. Перелік сум коштів, правочинів та розміру права вимоги, у розрізі кожного правочину визначено згідно додатків до договору, що є невід`ємними частинами договору з моменту їх підписання сторонами.

Відповідно до п. 1. 6 договору факторингу право грошової вимоги переходить до фактора з моменту підписання цього договору (додатку до договору), після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно його заборгованості. Разом з правом грошової вимоги до фактора переходять всі інші, пов`язані з ними права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, а також всі права вимоги, що можуть виникнути у майбутньому.

Пунктом 1.7 договору факторингу визначено, що одночасно з відступленням основного права вимоги за кожним з договорів також на користь фактора відступаються похідні права грошової вимоги із грошового зобов`язання, в тому числі право вимоги за рішенням суду з боржника на користь клієнта та відшкодування витрат (судових витрат), понесених клієнтом при стягненні заборгованості за кожним правом вимоги, що відступається.

Право вимоги до ОСОБА_1 за договором передані на користь TOB «АІА ФІНАНС ГРУП» згідно з додатком до договору факторингу № 1 від 31.05.2017 (а.с. 12).

Таким чином, новим кредитором за договором і належним позивачем у справі є ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП».

З позовом новий кредитор до суду звернувся 28 грудня 2018 року, передавши позов на поштове відділення з пропуском трирічного строку звернення до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції вважав, що позовні вимоги є доведеними та позивач не пропустив строк позовної давності, так як відповідно до додатку до договору сторони домовились, що договір вважається заключеним з моменту його підписання та діє протягом 10 років до 11 жовтня 2025 року включно.

Колегія суддів з таким висновком в повній мірі погодитись не може з огляду на наступне.

Стосовно доводів апеляційної скарги про недоведеність перерахування коштів на рахунок відповідача, то колегія суддів їх не приймає з огляду на те, що матеріалами справи повністю підтверджено перерахування коштів на той грошовий рахунок відповідача, який був зазначений ним в електронній заявці, яка оформлялась з відповідною ідентифікацією особи.

Вказівка в платіжному дорученні на те, що кошти перераховувались по договору безоплатної фінансової допомоги не впливає на факт надходження таких коштів на грошовий рахунок відповдіача.

Стосовно висновку суду про не пропуск позивачем строку звернення до суду то він не відповідає встановленим обставинам та вимогам Закону.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, що передбачено частиною першою статті 261 ЦК України.

Відповідно до частини п`ятої статті 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починаєтьсяч зі спливом строку виконання.

Згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частина 3 ст. 267 ЦК України встановлює, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.Сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Стосовно визначення моменту, коли позивач мав довідатись про своє порушене право та з якого почала свій перебіг позовна давність стосовно вимог позивача, Верховний суд України у своєму правовому висновку, сформованому у Постанові від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-152цс14, зазначив, що для правильного застосування частини 1 статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

Верховний суд України зауважив, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу.

Суд першої інстанції, вірно встановив, що відповідач свій обов`язок, щодо повернення кредиту та відсотків на загальну суму 9008 грн. мав виконати 26 жовтня 2015 року.

Слід зазначити, що умовами, підписаного відповідачем додатку до кредитного договору була передбачена можливість продовжити строк кредитування, проте така можливість була передбачена лише в разі сплати коштів . В разі продовження строку видачі кредиту на 7 днів, вартість послуги - 1184 грн., на 15 днів - 2080 грн. на 30 днів - 3760 грн.

Відповідно до п. 10.7. підписаного відповідачем кредитного договору до правовідносин сторін застосовується загальний строк позовної давності в три роки. Відповідно до додатку до вказаного договору сторони не змінювали строк позовної давності.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що відповідач не продовжував строк кредитування, а відповідно позивач достовірно знав, що строк виконання грошового зобов`язання у відповідача закінчився 26 жовтня 2015 року, відповідно позов мав бути поданий не пізніше 26 жовтня 2018 року. З огляду на те, що до позивача право вимоги перейшло 31 травня 2017 році. останній мав можливість звернутись до суду в межах передбаченого строку позовної давності.

Судом встановлено, що відповідач подавав заяву про застосування строку позовної давності.

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що позивач звернувся до суду з пропуском трирічного строку позовної давності, а тому в задоволенні позову слід відмовити на підставі ст. 267 ЦК України.

Висновок суду першої інстанції про те, що строк дії договору передбачено до 2025 року не свідчить про те, що позивач не пропустив строк звернення до суду, оскільки умовами договору чітко визначені строки виконання грошового зобов`язання та строки в які відповідач зобов`язаний був повернути кредит 8000 грн. та відсотки.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування із прийняттям нової постанови про відмову в позові.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат та стягує із позивача на користь відповідача судові витрати за подання апеляційної скарги в розмірі 2643,00 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 липня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 2643 (дві тисячі шістсот сорок три) грн.00 копійок.

Реквізити сторін:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП»: 01001, м. Київ, вул. Михайлівська, 15/1Б, .

Відповідач: ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків № НОМЕР_2 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 25 жовтня 2021 року.

Суддя-доповідач О.В. Желепа

Судді: В.А. Кравець

О.Ф. Мазурик