ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2021 року

м. Харків

справа № 645/3261/21

провадження №22-ц/818/5657/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.,

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Товстолужська Оксана Володимирівна

розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові, без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Товстолужська Оксана Володимирівна про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_3

на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03 серпня 2021 року у складі судді Сілантьєвої Е.Є.,-

в с т а н о в и в :

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 10 грудня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Товстолужською О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1986, на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Позов мотивований тим, що сторони у справі є дочками - спадкоємцями ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 померла. Рішенням суду ОСОБА_2 надано додатковий строк на прийняття спадщини після матері, у наданні додаткового строку ОСОБА_1 відмовлено. Харківським апеляційним судом рішення суду першої інстанції скасовано частково, ухвалено нове рішення - визначено ОСОБА_1 додатковий строк для прийняття спадщини після смерті матері. Проте, на час звернення позивача до нотаріальної контори було з`ясовано, що відповідачу видано свідоцтво про право на спадщину після смерті матері на все спадкове майно. Позивач вважає вказане свідоцтво таким, що підлягає скасуванню, посилаючись на те, що вона також є спадкоємцем першої черги спадкування за законом та має право на Ѕ частину спадкового майна.

28 липня 2021 року відповідач ОСОБА_2 надала суду клопотання про зупинення провадження у цій справі до набрання законної сили судового рішенням по справі № 645/8225/19 за обвинуваченням позивача ОСОБА_1 ..

В обґрунтування клопотання відповідач вказала, що предметом позову у цій цивільній справі є визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом. В провадженні Фрунзенського районного суду м. Харкова знаходиться на розгляді кримінальне провадження № 645/8225/19, за обвинуваченням ОСОБА_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 1 15, ч.1 ст. 190, ч. 1 ст.357 КК України.

Згідно вказаного кримінального провадження ОСОБА_1 обвинувачується в вбивстві рідної матері, яка є по справі №645/3261/21 спадкодавцем.

На думку відповідача при розгляді справи №645/3261/21 по суті судом будуть встановлюватися обставини і вирішуватися питання, які мають безпосереднє відношення до предмету спору у цій справі.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03 серпня 2021 року клопотання відповідача задоволено. Зупинено провадження по даній справі до набрання судовим рішенням законної сили по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0001223 від 17 травня 2019 року, за обвинуваченням ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч.1 ст.190, ч.1 ст.357 КК України, яка перебуває на розгляді у Фрунзенському районному суді м. Харкова.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, а також порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Вважає, що суд першої інстанції, не звернув уваги на те, що наявні в даній справі докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду, у зв`язку з чим суд першої інстанції не може посилатись на об`єктивну неможливість розгляду справи.

Зазначає, що вказана цивільна справа тривалий час не розглядається по суті, що порушує право позивача на справедливий суд та своєчасний розгляд її справи.

В обґрунтування своєї позиції посилається на практику Верховного суду викладену у постановах у справі 308/5005/16-ц від 27.02.2019 року та у справі № 1522/27468/12 від 07.11.2018 року, а також на Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод.

Вказує, що оскаржувана ухвала взагалі не містить обґрунтування необхідності зупинення провадження та мотивів, з яких виходив суд задовольняючи заяву. Суд не навів жодних посилань на факти та обставини, що можуть бути встановлені у справі, до розгляду якої провадження було зупинено.

Відзиву на апеляційні скарги не надано.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Вирішуючи питання про зупинення провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що від результату вирішення справи, що розглядається в порядку кримінального судочинства залежить виникнення або припинення права позивача на спадщину, тому подальший розгляд даної справи є неможливими до набрання законної сили судовим рішенням у кримінальній справі.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Згідно з п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Зупинення провадження у справі це тимчасове припинення судом учинення процесуальних дій під час судового розгляду з визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і передбачити усунення яких неможливо.

Визначаючи наявність підстав, передбачених п.6 ч.1 ст. 251 ЦПК України, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду, і встановити ці обставини у даній справі неможливо.

Згідно роз`ясненням Пленуму Верховного Суду України в п.33 постанови "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року №2, визначаючи наявність передбачених статтею 201 ЦПК підстав, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як зазначено у пункті 4 частини першої цієї статті - неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Необхідність зупинення провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у даній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиціальне значення для іншої справи.

В постанові Верховного Суду України 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1367цс15 вказано, що зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення. Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Колегією суддів встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 24.12.2019, актовий запис № 9914.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, що складається з квартири АДРЕСА_1 , яка належала померлій на підставі договору купівлі-продажу Н9-572 від 02.08.1995.

Дочками спадкодавця ОСОБА_4 є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому мають право на спадкування за законом у першу чергу.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Визначено ОСОБА_2 додатковий строк достатній для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалістю один місяць після набрання рішенням суду законної сили.

В задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_1 - відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного суду від 02 березня 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Харківська міська рада Харківської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задоволено частково.

Визначено ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном один місяць, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили.

23 березня 2021 року позивачем ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Товстолужської О.В. подана заява про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

23 березня 2021 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Товстолужською О.В. повідомлено про те, що нею 1 грудня 2020 року на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 було видане свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , 1946 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстроване в реєстрі за № 1986У Спадщина на яку видано дане свідоцтво, складається з двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , житловою площею - 26,0 кв.м. загальною площею - 44,8 кв.м.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Одночасно з цим, статтею 1224 ЦК України встановлено коло осіб, які усуваються від права на спадкування. Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 1224 ЦК України, не мають права на спадкування особи, які умисно позбавили життя спадкодавця чи будь-кого з можливих спадкоємців або вчинили замах на їхнє життя.

Відповідно до положень ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України, вина у вчиненні злочину доводиться в законному порядку і встановлюється обвинувальним вироком суду.

Колегією суддів встановлено, що в провадженні Фрунзенського районного суду м. Харкова знаходиться на розгляді кримінальне провадження у справі № 645/8225/19, за обвинуваченням ОСОБА_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч.1 ст. 190, ч. 1 ст. 357 КК України.

Згідно вказаного кримінального провадження ОСОБА_1 обвинувачується у вбивстві своєї матері - спадкодавця ОСОБА_4 , 1946 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на спадкування після смерті якої, є предметом доказування у справі, що розглядається.

Станом на час звернення із позовом про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 , кримінальні провадження стосовно ОСОБА_1 не розглянуті, вирок про визнання останньої винною у заподіяні умисного протиправного позбавлення життя спадкоємцю не ухвалений.

За таких обставин, до закінчення розгляду питання про винуватість ОСОБА_1 у смерті спадкодавця, суд першої інстанції позбавлений можливості вирішувати питання про наявність або відсутність у позивача права на спадкування та, відповідно, встановити чи порушено це право внаслідок видачі оспорюваного свідоцтва про спадщину.

Колегія суддів вважає встановленим, но вищевикладені обставини є підставою для зупинення провадження у справі.

Вироком по кримінальному провадженню стосовно ОСОБА_1 буде вирішено питання, яке у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 є предметом доказування, а саме наявність або відсутність у ОСОБА_1 права на спадкування після смерті матері. Від встановлення вини або невинуватості ОСОБА_1 у смерті ОСОБА_4 , яка є спадкодавцем, залежить можливість розгляду цивільної справи про визнання свідоцтва про спадщину недійсним, і встановити ці обставини у цивільній справі неможливо.

Тому висновок суду першої інстанції про задоволення клопотання відповідача про зупинення провадження по справі відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03 серпня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку, відповідно до статті 389 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова