П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 жовтня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 01 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 32 834 грн. 81 коп., 1000 грн. в якості відшкодування за спричинену моральну шкоду, 3 % річних в сумі 534 грн. 10 коп., інфляційні втрати у розмірі 2 075 грн. 62 коп. та поштові витрати у розмірі 127 грн. 60 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23 січня 2021 року сталася дорожньо-транспортна пригода. Згідно протоколу № 046455 від 23 січня 2021 року вказана пригода сталася з вини ОСОБА_2 . Внаслідок цього був пошкоджений автомобіль позивача Шевроле, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 . Автомобіль відповідача був застрахований в ПрАТ «УАСК АСАКА» згідно полісу обов`язкового страхування цивільної відповідальності СК «ARX» № ЕР 144596344. 25 січня 2021 року позивач звернувся до страховика з заявою про виплату страхового відшкодування та отримав страхове відшкодування в розмірі 11 337 грн. 34 коп. Як зазначив позивач, ним було отримано рахунок фактуру СТО «Універсал Авто» від 05 лютого 2021 року на суму 44 162 грн. 15 коп., яку він надіслав відповідачу та просив сплати різницю між відновлювальним ремонтом та отриманим страховим відшкодуванням в розмірі 32 834 грн. 81 коп., яка відповідачем залишилася не виконана. Зазначена дорожньо-транспортна пригода завдала позивачу тяжкі душевні страждання, пов`язані із страхом за своє життя, необхідністю збирання документів та звернення за юридичною допомогою, що позначилося на його душевному стані та призвело до погіршення відносин у сім`ї.

Заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 01 липня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неправильне застосування норма матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що він не подавав клопотання про розгляд справи у спрощеному провадженні, ухвала про заочне рішення судом не постановлялася, рішення про відкриття провадження позивачу не надавалося. Суд порушив вимоги розділу XIV. Опрацювання та надсилання вихідних документів Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України. Суд не вивчив надані суду докази вини відповідача, надані позивачем, та не визнав надані факти, встановлені у законний спосіб.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 23 січня 2021 року за адресою: м. Київ, проспект Перемоги, 108/1 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Пежо», д.н.з. НОМЕР_2 , та автомобіля Шевроле, д.н.з. НОМЕР_1 .

Протокол про адміністративне правопорушення складено на ОСОБА_2 , яка керувала автомобілем «Пежо», д.н.з. НОМЕР_2 (а.с.9).

25 січня 2021 ОСОБА_1 звернувся до страховика з заявою про виплату страхового відшкодування та, як зазначив сам позивач, отримав страхове відшкодування в розмірі 11 337 грн. 34 коп.

Згідно рахунку-фактури СТО «Універсал Авто» від 05 лютого 2021 року вартість відновлювального ремонту автомобіля Шевроле, д.н.з. НОМЕР_1 ., становить 44 162 грн. 15 коп.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем при зверненні до суду не надано належних та допустимих доказів вини водія ОСОБА_2 в дорожньо-транспортній пригоді. Протокол про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності не може свідчити про наявність вини ОСОБА_2 . Будь-яких клопотань про витребування доказів по справі позивачем перед судом не заявлялося.

Однак, апеляційний суд не може погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно вимог ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що з вини ОСОБА_2 сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої було пошкоджено автомобіль під керуванням ОСОБА_3 . На момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ «УАСК АСКА» на підставі полісу № 144596344.

Вина ОСОБА_2 підтверджується постановою Святошинського районного суду від 10 березня 2021 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/95802072), якою встановлено, що «23 січня 2021 року об 13 год. 10 хв. пр-т. Перемоги, 108/1 в м. Києві, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом Peugeot 2008, державний номерний знак НОМЕР_2 , не врахувала дорожньої обстановки, не дотрималася безпечного бокового інтервалу та скоїла наїзд на транспортний засіб Chevrolet Aveo державний номерний знак НОМЕР_1 , чим порушила п. 13.1. Правил дорожнього руху України. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками».

Вказаною постановою ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 454 грн.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилається на ст. 1194 ЦК України, згідно з якою особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У той же час, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц, зазначено, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг «Про внесення змін до розпорядження Держфінпослуг від 09 липня 2010 року № 566 «Про деякі питання здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 538 від 09 квітня 2019 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22 травня 2019 року за № 544/33515, встановлено розміри страхового відшкодування за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну майну потерпілих - 130 000 гривень на одного потерпілого; за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих - 260 000 гривень на одного потерпілого».

Враховуючи положення ст. 17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно якої внутрішній договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності укладається строком на один рік, а також те, що за результатами перевірки чинності полісу на сайті МТСБУ договір був укладений у період коли вже діяло розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 538 від 09 квітня 2019 року, відсутні підстави вважати, що шкода, яка заподіяна позивачу внаслідок пошкодження автомобіля, не покривається лімітом відповідальності, розмір якого на момент настання страхового випадку згідно закону становив 130 000 грн.

За таких обставин, у межах ліміту відповідальності відшкодування збитків покладається на страховика. У ОСОБА_2 виникає обов`язок по відшкодуванню шкоди лише у разі недостатності страхового відшкодування для повного відшкодування завданої шкоди. Проте, заявлена до стягнення сума повністю покривається лімітом відповідальності за полісом № 144596344 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

У позовній заяві ОСОБА_1 просив також стягнути з відповідача три відсотки річних та інфляційні втрати. Однак, вказані складові боргу нараховувалися позивачем, виходячи з суми завданих йому збитків.

У зв`язку з відсутністю підстав для стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі 32 834 грн. 81 коп. підстави для стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат відсутні.

Що стосується відшкодування за спричинену моральну шкоду, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено судам, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, підлягають з`ясуванню наступні обставини: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Заподіяння йому моральної шкоди позивач пов`язує з пошкодженням його автомобіля. ОСОБА_1 зазначає, що протягом 163 днів неналежний стан автомобіля: візуально завдавав йому душевних страждань від самого погляду на ушкоджений автомобіль; завдавав психічні страждання, що виникали при постійних поясненнях знайомим деталей аварії і дій сторін по усуненню ушкоджень та чому винуватець не сплачує борг, які в свою чергу знову і знову повертали неприємні спогади; завдавав психічні страждання тим, що завдані пошкодження постійно примушували думати про те, що в разі нової аварії її винна особа може ухилитися від відшкодування шкоди на підставі вже існуючих ушкоджень, нанесених не нею, а й навіть можуть виникати проблеми із визначенням винної сторони.

Суд апеляційної інстанції з урахуванням принципів розумності та справедливості, конкретних обставин справи вважає, що співмірним із заподіяною ОСОБА_1 моральною шкодою та достатнім буде розмір грошового відшкодування у сумі 1 000 грн., оскільки певним чином змінився звичний спосіб життя позивача, який, будучи власником пошкодженого майна, був вимушений докладати зусиль для відновлювання транспортного засобу, а також для відновлення своїх прав.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду з прийняттям постанови по суті вимог позивача.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі позовної заяви та апеляційної скарги сплаті підлягав судовий збір у загальному розмірі 2 270 грн. Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, а позивач звільнений від сплати судового збору, судовий збір підлягає стягненню з відповідача у дохід держави пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (2,7%), а саме у розмірі 61 грн. 29 коп.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 01 липня 2021 року скасувати та прийняти постанову.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , проживаючої по АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , 1 000 (одна тисяча) гривень в якості відшкодування за спричинену моральну шкоду.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 у дохід держави судовий збір у розмірі 61 (шістдесят одна) гривня, 29 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.