ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8972/21 Справа № 201/212/21 Суддя у 1-й інстанції - Антонюк О. А. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 06 липня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист прав споживача, розірвання договору підряду, стягнення суми попередньої оплати, відшкодування матеріальних збитків і моральної шкоди, стягнення грошових коштів та судових витрат, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про захист прав споживача, розірвання договору підряду, стягнення суми попередньої оплати, відшкодування матеріальних збитків і моральної шкоди, стягнення грошових коштів та судових витрат, мотивуючи його тим, що 25 лютого 2020 року між нею, як замовником, та ФОП ОСОБА_3 , як виконавцем, було укладено договір підряду на виготовлення та монтаж меблів №25/02.

Вказувала, що ними у вказаному договорі було узгоджено порядок і строк виконання, специфікацію, порядок розрахунку, відповідальність сторін і інше, та на виконання вказаного договору вона попередньо сплатила відповідачу 24 500 грн.

Зазначала, що в передбачений договором строк відповідач не виконав виготовлення і поставку замовленої продукції, усі її прохання виконати умови договору або повернути кошти відповідачем залишено без уваги.

Посилаючись на те, що добровільно вирішити спір відповідач відмовився, на її звернення не реагує, чим завдав збитки і моральну шкоду, а тому просила суд ухвалити рішення, яким розірвати договір підряду на виготовлення та монтаж меблів №25/02 від 25 лютого 2020 року, укладений між нею та ФОП ОСОБА_3 ; стягнути з ОСОБА_3 грошові кошти, сплачені за договором підряду як предопдата (аванс) у розмірі 24 500 грн., пеню в розмірі 182 364 грн., збитки в розмірі 4 354,90 грн. та моральну шкоду у розмірі 5 000 грн., а усього стягнути 216 218,90 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 06 липня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково. Розірвано, укладений між ОСОБА_2 та ФОВ ОСОБА_3 , договір підряду на виготовлення та монтаж меблів №25/02 від 25 лютого 2020 року. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти, сплачені в якості авансової суми за договором підряду №25/02 від 25 лютого 2020 року в розмірі 24 500 грн., пеню в розмірі 24 500 грн., збитки в розмірі 4 354,90 грн., моральну шкоду в розмірі 3 000 грн., судовий збір за забезпечення доказів в розмірі 420 грн.40 коп., витрати, пов`язані з витребуванням доказів, в розмірі 30 грн., всього 56 805,30 грн. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 , посилаючись на порушення судом норм матеріального права в частині стягнення з нього пені в розмірі 24 500 грн., збитків у розмірі 4 354,90 грн., моральної шкоди в розмірі 3 000 грн., судового збору за забезпечення доказів в розмірі 420,40 грн., витрат, пов`язаних з витребуванням доказів, в розмірі 30 грн., просить в цій частині скасувати та у задоволенні цієї частини вимог відмовити.

Рішення суду в частині розірвання договору підряду та стягнення авансової суми у розмірі 24 500 грн. не оскаржується.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що стягнення з нього збитків в розмірі 4 364,90 грн. є безпідставним та не передбаченим ні договором ні нормами закону; пеня розрахована на підставі Закону України Про захист прав споживачів невірно, оскільки пунктом 8.1 договору передбачена договірна ставка пені 0,01 відсоток від вартості невиконаних робіт за кожен день прострочення; жодної моральної шкоди позивачу він не спричиняв.

29 вересня 2021 року позивач ОСОБА_2 надала відзив на апеляційну скаргу, в якому, зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вказувала про те, що відповідач грубим чином порушив умови договору. Наполягала на тому, що окрім матеріальної шкоди, яка рішенням суду вірно стягнута з відповідача на її користь, їй спричинено ще моральну шкоду, яка також відшкодована правомірно.

25 жовтня 2021 року від представника відповідача адвоката Чабаненко А.Л. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що вона перебуває у черговій відпустці.

Вказане клопотання до задоволення не підлягає, оскільки, якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення в частині, з огляду на наступне.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 25 лютого 2020 року між позивачем ОСОБА_2 , як замовником, та відповідачем ФОП ОСОБА_3 , як виконавцем, було укладено договір підряду на виготовлення та монтаж меблів №25/02.

За цим договором відповідач зобов`язувався за завданням позивача виконати роботи по виготовленню, доставці та встановленню меблів у приміщеннях позивача за адресою: АДРЕСА_1 , що передбачено п.п.1.1,1.2,1.6 договору.

Відповідно до п.2 договору, відповідач зобов`язується виконати роботи в наступні строки: п.2.1.1 виконати роботи з виготовлення меблів протягом 30 робочих днів з моменту сплати позивачем повної суми авансового платежу, передбаченого п.3.2.1 договору, що складає 24 500 грн.; п.2.1.2 виконати роботи по доставці виготовлених меблів протягом 10 днів з моменту сплати позивачем повної суми авансового платежу, передбаченого п.3.2.2 договору, що складає 7 000 грн.; п.2.1.3 виконати роботи по встановленню (монтажу) меблів протягом 3-х робочих днів в межах 10-денного терміну з моменту сплати позивачем повної суми авансового платежу відповідно до п.3.2.2 договору.

Відповідно до п.3.1. договору, загальна вартість робіт, яка підлягає до виконання відповідачем, складає 35 000 грн.; відповідно до п.3.2. оплата робіт, виконаних відповідачем за договором, проводиться позивачем в наступному порядку: п.3.2.1. перший платіж - передоплата (аванс) в розмірі 70% загальної суми договору, що складає 24 500 грн., сплачується позивачем в день підписання сторонами дизайн-проекту.

Таким чином, зобов`язання відповідача з виконання підрядних робіт, а саме виготовлення меблів, повинні були бути виконані протягом 30-ти робочих днів з дня сплати позивачем авансового платежу відповідно до п.3.2.1 договору.

Позивачем, відповідно до умов п.3.2.1. договору, сплачено передоплату (аванс) в розмірі 70% загальної суми договору, що складає 24 500 грн., що підтверджується товарним чеком №25/02 від 25 лютого 2020 року. Отже, в обумовлений договором підряду строк позивачем було перераховано відповідачу кошти в розмірі 24 500 грн., при цьому зобов`язання відповідача з виготовлення меблів повинні були бути виконані протягом 30-ти робочих днів з дня сплати позивачем авансового платежу відповідно до п.3.2. договору, що становить період з 26 лютого 2020 року до 07 квітня 2020 року (29.02, 01,07,08,09,14,15,21, 22,28,29.03, 04,05.04 - вихідні та святкові дні). До 07 квітня 2020 року роботи відповідачем виконані не були.

Позивач неодноразово звертався до відповідача з усними та письмовими претензіями щодо невиконання у встановлені договором строки зобов`язання, передбаченого п.2.1.1, п.4.1.2 договору. Проте на телефонні дзвінки та повідомлення у мобільному додатку «VіЬег» відповідач відповідав лише обіцянками, а потів взагалі перестав відповідати на дзвінки та повідомлення, не виходить на зв`язок і продовжує ухилятися від виконання зобов`язань.

Таким чином, відповідач, узяті на себе зобов`язання за вказаним договором, належним чином не виконав, а саме не виготовив меблі у встановлений договором строк (п.2.1.1 договору).

З відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що 01 вересня 2020 року ФОП ОСОБА_3 (запис про проведення державної реєстрації №0000744 від 18 липня 2005 року) на підставі власного рішення припинив підприємницьку діяльність (запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця №006000744 від 01 вересня 2020 року).

Відповідач мав виготовити меблі в 30-денний строк від дня внесення попередньої оплати позивачем, тобто до 07 квітня 2020 року, проте на момент пред`явлення позову так і не розпочав виконання зазначеної роботи, що є істотним порушенням умов договору. На прохання позивача, що висловлювалося у телефонних розмовах, надіслати фото підтвердження виконання роботи, відповідач надавав обіцянки, але нічого не надсилав.

Тобто доказів виконання робіт з виготовлення меблів на момент спливу 30-денного строку, визначеного п.2.1.1 договору, та пізніше відповідач не надавав. Позивач на момент подання позовної заяви не має підтверджень виконання робіт з виготовлення меблів, які згідно з п.2.1.1 договору протягом 30 робочих днів з моменту сплати позивачем повної суми авансового платежу, визначеної п.3.2.1 договору (24 500 грн.), мав виконати відповідач.

Отже, відповідачем не виконано умови п.2.1.1. договору у встановлений договором строк, у той час, як позивачем виконано умови договору, а саме п.3.2.1.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем порушено істотні умови договору, а тому договір підряду №25/02, укладений 25 лютого 2020 року між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 , слід розірвати на підставі ст.651 ЦК України. Так як грошові кошти позивачу, у зв`язку з невиконанням умов договору, відповідачем повернуті не були, то підлягає стягненню з відповідача сплачена позивачем, відповідно до п.3.2.1., сума передоплати (авансу) в розмірі 24 500 грн. та моральна шкода. Також суд дійшов висновку про стягнення на корить позивача збитків у розмірі 4 354,90 грн., пені, виходячи з наступного розрахунку: 3% від суми невиконаних робіт за договором х на 182 дні, яку суд першої інстанції вважав за можливе зменшити на підставі ч.3 ст.551 ЦК України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач оскаржує рішення суду лише в частині стягнення з нього пені в розмірі 24 500 грн., збитків у розмірі 4 354,90 грн., моральної шкоди в розмірі 3 000 грн., судового збору за забезпечення доказів в розмірі 420,40 грн., витрат, пов`язаних з витребуванням доказів, в розмірі 30 грн.

Колегія суддів не погоджується з рішенням суду в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 24 500 грн. та збитків у розмірі 4 354,90 грн. та погоджується з рішенням в іншій оскаржуваній частині у зв`язку з наступним.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, відповідно до частин першої, третьої, п`ятої зазначеної статті зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до статті 42 Конституції України держава захищає права споживача.

Відповідно до частин першої, другої статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно зі статями 865,872 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Якщо підрядником були допущені істотні відступи від умов договору побутового підряду або інші істотні недоліки в роботі, виконаній із матеріалу замовника, він має право вимагати за своїм вибором: 1) виготовлення іншої речі з однорідного матеріалу такої самої якості; 2) розірвання договору та відшкодування збитків. У разі виявлення інших відступів від умов договору або інших недоліків у роботі замовник має право за своїм вибором вимагати безоплатного усунення цих недоліків у розумний строк або відшкодування його витрат на усунення недоліків чи відповідного зменшення плати.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до визначень, викладених у статті 1 цього Закону, виконавець це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги. Споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Робота діяльність виконавця, результатом якої є виготовлення товару або зміна його властивостей за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Належна якість товару, роботи або послуги властивість продукції, яка відповідає вимогам, встановленим для цієї категорії продукції у нормативно-правових актах і нормативних документах, та умовам договору із споживачем.

Згідно з пунктом 4 частини третьої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи.

За наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків (частина четверта статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідачем не заперечується той факт, що своїх обов`язків за договором підряду №25/02 від 25 лютого 2020 року він не виконав.

Згідно з частиною другою статті 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом.

Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Частиною 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що сторони п.8.1 договору підряду №25/02 від 25 лютого 2020 року визначили, що у разі порушення строку виконання робіт, передбаченого п.2.1.3 договору, виконавець сплачує замовнику пеню у розмірі 0,01 відсоток від вартості невиконаних робіт за кожен день прострочення виконання робіт.

Тобто сторони передбачили пеню, яка і підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача у розмірі 445,90 грн., та розраховується наступним чином: 24 500 грн. (сума сплачена позивачем за невиконану відповідачем роботу) х 0,01% (відсоток пені визначений договором) х 182 (кількість днів прострочення виконання зобов`язання).

У зв`язку з чим доводи відповідача про відсутність правових підстав для стягнення з нього пені не можуть бути прийняті до уваги.

В той же час колегія суддів вважає, що ні умовами договору підряду №25/02 від 25 лютого 2020 року ні положеннями Закону України «Про захист прав споживачів» не передбачено стягнення збитків у загальному розмірі 4 354,9 грн., до яких позивач віднесла 811,65 грн. страхового платежу та 3 543,25 грн. процентів за користування кредитом, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині приймаються до уваги.

Доводи апеляційної скарги в частині відсутності підстав для стягнення моральної шкоди, колегією суддів відхиляються у зв`язку з наступним.

За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно.

Заподіяння моральної шкоди та компенсація відповідних немайнових втрат може мати місце як в договірних, так і в деліктних правовідносинах (поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин).

Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до частини першої статті 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України.

Стаття 1167 ЦК України передбачає загальні підстави відповідальності за спричинену моральну шкоду в позадовоговірних відносинах, зокрема, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до статті 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Тобто законодавець указує на два випадки компенсації моральної шкоди вони визначені умовами договору або випливають із положень законодавства (зокрема статті 4,22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.

У спорах про захист прав споживачів відшкодування моральної шкоди прямо встановлено спеціальним законом, який регулює відносини у сфері захисту прав споживачів.

Пункт 5 частини першої статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Відповідно до пункту 19 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» термін «продукція» у цьому Законі вживається в значенні будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб.

За змістом частини другої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Закон про захист прав споживачів не містить застережень про те, що моральна шкода споживачу відшкодовується лише у разі завдання шкоди його життю чи здоров`ю.

Подібні висновки висловлено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі №216/3521/16-ц (провадження №14-714цс19).

Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2)пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3)пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4)пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Таким чином висновок суду про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат є вірним.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, апеляційний суд приходить до висновку про скасування рішення в частині стягнення пені в розмірі 24 500 грн. та збитків в розмірі 4 354 грн.90 коп., з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 06 липня 2021 року в частині стягнення пені в розмірі 24 500 грн., збитків в розмірі 4 354 грн.90 коп., скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 в частині стягнення пені задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 пеню в розмірі 445,90 грн., усього стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 28 396,30 грн.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення збитків в розмірі 4 354,90 грн. відмовити.

В іншій частині рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 06 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.