РІШЕННЯ

іменем України

Справа № 285/4065/21

провадження у справі № 2/0285/980/21

19 жовтня 2021 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

в складі : головуючого - судді Коцюби О.М.,

за участю секретаря Янкової Л.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Новоград-Волинський справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства Новоград-Волинське міжміське бюро технічної інвентаризації Житомирської обласної ради, третя особа ОСОБА_2 про визнання приватизації частково недійсною та часткове скасування свідоцтва про право власності на житло

ВСТАНОВИВ:

29.07.2021 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до КП Новоград-Волинське міжміське бюро технічної інвентаризації Житомирської обласної ради, третя особа ОСОБА_2 . Вимогами позову просить визнати частково недійсною приватизацію квартири АДРЕСА_1 в частині надання їй у приватну власність 1/2 частки вищевказаної квартири; визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на житло від 10.03.1998 року, видане представництвом Фонду держмайна України в м. Новоград-Волинський Житомирської області в частині надання їй у приватну власність 1/ 2 частки квартири АДРЕСА_1 ; скасувати частково запис про державну реєстрацію права власності, вчинений 25.05.1998 року в реєстрову книгу № 21 за № 18/83 Державним комунальним підприємством Новоград-Волинське міжміське бюро технічної інвентаризації, в частині реєстрації її права власності на 1/2 ідеальну частку в праві власності на квартиру АДРЕСА_1 , та визнати право власності на 1/2 ідеальну частку вищевказаної квартири за ОСОБА_2 .

В обґрунтування позову вказано, що в червні 2021 року їй стало відомо, що у 1998 році її мати приватизувала квартиру квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 50,34 кв. м, житловою площею 32,04 кв. м, у тому числі і на її ім`я. На момент здійснення приватизації вказаної квартири вона була неповнолітньою особою. Однак, приватизація частини вказаної квартири на її ім`я без її згоди, коли вона була неповнолітньою, порушує її права, оскільки позбавляє можливості реалізувати своє право на приватизацію.

Позивач у судове засідання не з"явилася, надала заяву про розгляд спраив у їївідсутність, позо позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просить суд про задоволення позову.

Від відповідача надійшла заява про розгляд справи у їхню відсутність, при розгляді справи покладаються на розсуд суду.

Третя особа ОСОБА_2 надала заяву про розгляд справи у її відсутність, не заперечцє проти задоволення позову.

Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Як встановлено з матеріалів справи, на підставі наказу Представництва Фонду державного майна України в місті Новограді-Волинському № 14 від 10.03.1998 року було видано свідоцтво про право власності на житло, у відповідності до якого квартира АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_2 та члену її сім"ї - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9, 10).

Тобто, у 1998 році, будучи неповнолітньою, позивач ОСОБА_1 увійшла у приватизацію вказаної квартири з державного житлового фонду разом з її матір`ю - ОСОБА_2 .

Однак, приватизація частини вказаної квартири матір"ю на ім`я позивача без її згоди, коли позивач була неповнолітньою, наразі порушує її права та майнові інтереси, оскільки позбавляє можливості самостійно, відповідно до власної волі та інтересу, реалізувати своє право на приватизацію.

Приватизація вказаної квартири у 1998 році здійснювалась відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» № 2482-XII від 19.06.1992 року (далі Закон № 2482-XII від 19.06.1992 року) та наказу Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 року № 56 «Про затвердження Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян» (далі - Наказ № 56; із змінами, внесеними згідно з наказом Держжитлокомунгоспу від 05 серпня 1994 року №72; наразі даний наказ втратив чинність 16.12.2009).

У відповідності до ч.1 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Згідно з пунктом 5 Положення № 56 передача займаних квартир (будинків) здійснюється в приватну (для одиноких наймачів) та у спільну (сумісну або часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх (віком від 18 і більше років) членів сім`ї з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно мешкають у квартирі (будинку) разом з наймачем або за яким зберігається право на житло.

У відповідності до ч.ч. 3, 5 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до частини 5 статті 8 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення.

Отже, виходячи з норм законодавства, яке регламентувало час спірних відносин, приватизацію державного житлового фонду, вбачається, що участь у приватизації займаного державного (комунального) житла приймають наймач та члени його сім`ї, тобто всі зареєстровані у цьому житловому приміщенні особи, що проживають у ньому. Відмова від участі у приватизації житла осіб зареєстрованих у житловому приміщенні не передбачалась, крім виключних випадків.

Відповідно, згоду на участь у приватизації надавали всі повнолітні члени сім`ї. Мати позивача - ОСОБА_2 діяла у процесі приватизації квартири у 1998 році як у власних інтересах, так і в інтересах своєї неповнолітньої доньки - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як законний представник і чинне законодавство не передбачало обов`язкового отримання згоди органу опіки та піклування.

Окрім цього, з пункту 5 Положення № 56 за неповнолітніх членів сім"ї наймача рішення щодо приватизації житла приймають батьки. Згоду на участь у приватизації дітей вони засвідчують своїми підписами у заяві біля прізвища дитини.

Як в бачається з матеріалів справи, на заяві від 19.02.1998 року № 138 навпроти прізвища неповнолітньої ОСОБА_1 відсутній підпис її матері - ОСОБА_2 (а.с.12).

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Стаття 229 ЦК України встановлює, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 2 ст. 229 ЦК України істотне значення має помилка, у тому числі, щодо прав сторін.

Згідно зі ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Визнання частково недійсною приватизації та часткове скасування свідоцтва на право власності на вказане житло в частині майнових інтересів позивача, не призведе до порушення прав на житло іншого співвласника, що є третьою особою у справі - ОСОБА_2 , яка приватизувала квартиру за власним волевиявленням, а також не призведе до порушення інтересів держави в особі органів, на які покладено функцію здійснення приватизації.

У відповідності до ч. 11 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом.

Згідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ч. 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором; у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

З урахуванням вищевикладеного суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Повний текст рішення складено 27.10.2021 року.

Керуючись ст.ст. 3, 12, 141, 223, 258, 259, 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Комунального підприємства Новоград-Волинське міжміське бюро технічної інвентаризації Житомирської обласної ради, третя особа ОСОБА_2 про визнання приватизації частково недійсною та часткове скасування свідоцтва про право власності на житло задовольнити.

Визнати приватизацію квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 50,34 кв. м, житловою площею 32,04 кв. м, в частині визнання права власності на 1/2 ідеальну частку в праві власності на квартиру за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , недійсною.

Визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на житло, видане представництвом Фонду держмайна України в м. Новоград-Волинський Житомирської області від 10.03.1998 року, в частині визнання права власності на 1/2 ідеальну частку в праві власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 50,34 кв. м, житловою площею 32,04 кв. м, за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Скасувати частково запис про державну реєстрацію права власності, вчинений 25.05.1998 року в реєстрову книгу № 21 за № 18/83 Державним комунальним підприємством Новоград-Волинське міжміське бюро технічної інвентаризації, в частині реєстрації права власності на 1/2 ідеальну частку в праві власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 50,34 кв. м, житловою площею 32,04 кв. м, за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати право власності за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 1/2 ідеальну частку в праві власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 50,34 кв. м, житловою площею 32,04 кв. м.

Рішення може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Головуючий: підпис О.М. Коцюба

Виготовлено з АСДС

З оригіналом згідно

Рішення не набрало законної сили

Консультант Тетяна Ковальчук