Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.10.2021 Справа №607/16253/21

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі: головуючого Братасюка В.М.

за участю секретаря Паславської О.І.

позивача ОСОБА_1 ,

представник позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Тернополі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась в суд із позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 3000 грн., щомісячно до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на те, що відповідач ухиляється від батьківського обов`язку утримувати дитину, участі у матеріальному забезпеченні дитини не бере, а вона неспроможна самостійно забезпечувати дитину усім необхідним, окрім того дитина хворіє, потребує лікування, обстежень та медичного нагляду. Також просила стягнути із відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 10000грн.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, надіслав заяву згідно якої позовні вимоги визнав частково, не заперечив щодо стягнення з нього аліментів у розмірі 2000грн. та зазначив, що в разі потреби готовий нести додаткові витрати на дитину пов`язанні з його лікуванням, також просив зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 2000грн.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав:

01.09.2012року між сторонами ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено шлюб, який розірвано рішенням Піщанського районного суду Вінницької області від 11.08.2021року.

У шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_4 , що стверджується свідоцтвом про народження виданим повторно 02.06.2021року серії НОМЕР_1 .

Відповідно до довідки ПП «Наш дім» №1797 від 04.08.2021року, ОСОБА_4 зареєстрований та проживає разом із матір`ю ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 , що підтверджується і Актом обстеження житлових умов про фактичне проживання.

Як вбачається із витягу з історії №10906 стаціонарного хворого ОСОБА_4 , який знаходився на стаціонарному лікуванні у ВАІТ та неврологічному відділенні ТОДКЛ з 08.09.2015року по 15.09.2015року, йому поставлено діагноз епілептичний синдром, хронічна рецидивуюча ВЕБ-інфекція, фаза реплікації

Згідно виписки з історії хвороби №5367 ОСОБА_4 був госпіталізований з 26.11.2015року по 07.12.2015року у відділення неврології КУ «Дитяча міська клінічна лікарня №3» м.Одеси з діагнозом: фокальна симптоматична епілепсія. Надано консультації лікаря.

Також як вбачається із виписки №38535/18 із медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_4 . Єксімер Одеса поставлено діагноз часткова атрофія очних нервів обох очей.

ТОВ «Медичний центр «Очі клінік» ОСОБА_4 надано консультаційний висновок спеціаліста.

Відповідач ОСОБА_3 на даний час проживає окремо в АДРЕСА_2 , матеріальної допомоги на утримання сина не надає.

Як вбачається із довідок ПрАТ «ПлазмаТек» №1004-01 від 04.10.2021року та №П від 04.10.2021року ОСОБА_3 працює на посаді водія автотранспортних засобів з 16.04.2013року по даний час за період із січня 2021року по серпень 2021року отримав дохід в розмірі 103810, 28 грн.

Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Положеннями статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно вимог частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Так, згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною 1 статті 141 Сімейного кодексу України визначено, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 ухиляється від встановленого ст.180 Сімейного кодексу України обов`язку щодо належного утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 достатнього для його гармонійного розвитку.

Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно частиною другою статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Статтею 8 Закону України Про охорону дитинства передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 не заперечує щодо стягнення з нього аліментів в розмірі 2000грн., однак суд вважає, що даний розмір не є достатнім для гармонійного розвитку дитини, крім того, суд бере до уваги, що дитина хворіє, а ОСОБА_3 є працездатного віку, отримує стабільний дохід, 1/4 частка якого сягає рівня 3000грн., будь-яких доказів, що за станом здоров`я чи матеріальним становищем він не може виконувати своїх обов`язків щодо утримання дитини не здобуто.

Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, необхідність забезпечення прав малолітнього сина сторін на рівень життя, достатній для його фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, беручи до уваги те, що обов`язок щодо утримання дітей покладається рівною мірою на обох батьків, суд приходить до переконання, що з відповідача на користь позивачки слід стягувати аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати з дати звернення до суду, і до досягнення дитиною повноліття.

За вимогами ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Згідно ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

У відповідності до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи належать в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу.

Позивач просить суд стягнути з відповідача 10000 гривень витрат на правничу допомогу.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу надано суду договір №100/НР/20 про надання правової допомоги від 05.08.2021року.

Частиною 2 статті 137 ЦПК України встановлено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон) визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до частин першої та другої статті 30 Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Виходячи зі змісту положень частини третьої статті 27 Закону до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Статтею 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, який полягає у визначенні за суб`єктом цивільного права можливості укладати договір або утримуватися від його укладання, а також визначати його зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості.

Таким чином суд приходить до переконання, що вимога позивача про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 10000грн. до задоволення не підлягає, оскільки в договорі №100/НР/20 про надання правової допомоги від 05.08.2021року сума гонорару не визначена, а будь-яких доказів на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу не надано, тому суд вважає слід відмовити у стягненні витрат на професійну правничу допомогу за недоведеністю обсягу та відсутністю доказів на підтвердження стягуваних сум.

На підставі наведеного та керуючись статтями 4, 5, 89,141, 264, 265,268, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою у АДРЕСА_1 ) аліментина утримання дитини: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень, щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати з дати звернення до суду 13.09.2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) в дохід держави 908 гривень судового збору.

Рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення набирає законної сили через тридцять днів з дня складання повного тексту, якщо не була подана апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі у 30-денний строк, з дня складання повного тексту, апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягам тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддяВ. М. Братасюк