Справа № 465/2534/20 Головуючий у 1 інстанції: Марків Ю.С.
Провадження № 22-ц/811/1553/21 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - судді Ніткевич А.В.

суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику учасників справи в м. Львова цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 18 лютого 2021 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -

встановив:
У травні 2020 року ОСОБА_2 звернулася із позовом до ОСОБА_1 , в якому просила ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача на її користь аліменти на дитину, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу), починаючи з дня звернення позивача до суду і до досягнення дитиною повноліття.
Вимоги обґрунтовувала тим, що рішенням Франківського районного суду міста Львова від 31.01.2020 року у справі №465/6623/19 їх шлюб розірвано. Від вказаного шлюбу у подружжя є син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 06.03.2018р., виданим Галицьким районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області. Дитина проживає разом із нею.
Також звертає увагу, що відповідач, згідно рішення Залізничного районного суд міста Львова від 03.12.2015р. у справі №462/6494/15-ц, сплачує аліменти на утримання малолітнього сина від попереднього шлюбу, в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) починаючи з 08.09.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. В подальшому, відповідач звернувся до Шевченківського районного суду міста Львова із позовною заявою про зміну вищезазначеного розміру аліментів на утримання дитини та просив стягувати з нього 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу). Однією із підстав даного позову відповідачем було зазначено, що у нього змінився сімейний стан, тобто між ним і позивачкою було укладено шлюб, у них народився син, і відповідач зобов`язаний утримувати також і їх. Однак, рішенням Шевченківського районного суд міста Львова від 29.07.2019р. у справі №466/4795/19, у задоволенні позовних вимог про зміну розміру аліментів було відмовлено в повному обсязі. Судом зазначено, що "позивач є працездатною особою, його матеріальний стан, як зазначає позивачка, навіть з відрахуванням аліментів, задовільним та стабільним, що в свою чергу не тільки не звільняє від обов`язку утримувати свою малолітню дитину, а навіть дозволяє позивачу виконувати свої зобов`язання щодо сплати аліментів в розмірі, визначеному судом».
Просила позов задовольнити.
Оскаржуваним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 18 лютого 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дати подання позову, а саме з 04.05.2020 року і до повноліття дитини.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. в дохід держави.
Додатковим рішенням Франківського районного суду м. Львова від 15 квітня 2021 року стягнуто з ОСОБА_2 1500 грн. понесених витрат на правничу допомогу.
Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі зазначає, що рішення є незаконним та безпідставним, таким, що не відповідає обставинам справи, ухваленим з неправильним застосуванням норм матеріального права.
В обгрунтування вимог покликається на те, що відповідач визнає свій обов`язок щодо утримання дитини на рівні з матір`ю, проте не погоджується із розміром аліментів, який має з нього стягуватись за судоми рішенням.
Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері та батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.
Зазначає, що у відповідача є син від першого шлюбу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до рішення Залізничного районного суду м. Львова від 03.12.2015 р., яке пред`явлено до виконання із заробітної плати відповідача стягуються аліменти на утримання сина в розмірі ј всіх доходів, що підтверджується Довідкою про доходи від 19.10.202 №13/157, наданої на вимогу суду.
Крім того, у відповідача на утриманні перебуває непрацездатна матір ОСОБА_4 , з якою він на даний час проживає та несе витрати по утриманню житла, оскільки пенсії, яку отримує матір не вистачає. Крім того, матір відповідача хворіє, стан ускладнився також в зв`язку із перенесеним захворюванням на COVID-19. Всі витрати на придбання ліків поніс відповідач, про що надано квитанції до матеріалів справи, однак судом враховані не були.
Враховуючи вищенаведене, вважає, що матеріальний стан відповідача не дозволяє сплачувати аліменти в розмірі, який визначено судом.
Водночас аліменти в розмірі 1/6 частки від його заробітку, що перевищуватиме розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (приблизно 2400 грн), на користь позивача буде відповідати інтересам дитини та обох батьків.
Звертає агу на те, що звернувся в суд з позовом про оспорення батьківства шляхом виключення з актового запису його як батька дитини.
Також не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині стягнення з нього судового збору, оскільки матеріали справи містять документи, що підтверджують статус відповідача як учасника бойових дій, що у відповідності до вимог п.13 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» є підставою для звільнення його від сплати такого.
Просить рішення Франківського районного суду м. Львова від 18 лютого 2021 року змінити, встановивши, що з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дати подання позову, та скасувати рішення в частині стягнення з відповідача судового збору.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 висловилась у заперечення доводів апеляційної скарги відповідача.
Вказала, що оскаржуване рішення є законним, обґрунтованим та таким, що прийняте без порушень норм матеріального та процесуального права, апеляційна скарга безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги.
Згідно ч. 1 ст. 367 Цивільно-процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду зазначеним вимогам відповідає.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_1 з 09.06.2017, про що зроблено відповідний актовий запис №192.
За час подружнього життя в них народився син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Галицьким районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області 06.03.2018, про що складено відповідний актовий запис №147.
Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 31.01.2020 шлюб між сторонами розірвано.
Згідно з довідкою з місця проживання про склад сім`ї і прописки №6664 від 19.05.2018 року вбачається, що позивачка ОСОБА_2 та її неповнолітній син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з довідкою про доходи №68 від 30.04.2020, виданої Українсько-німецьким спільним підприємством "Львів-трейдинг" вбачається, що ОСОБА_2 дійсно працює у СП "Львів-трейдинг", займає посаду - продавець-консультант, загальна сума доходу до виплати за період з 01.10.2019 року по 31.03.2020 року становить 48811,13 грн.
Як вбачається з рішення Залізничного районного суду м.Львова від 03 грудня 2015 року відповідач сплачує аліменти на утримання малолітнього сина від попереднього шлюбу в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу).
Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 29.07.2019 у задоволенні позовних вимог відповідача про зміну розміру аліментів відмовлено в повному обсязі.
З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього сина в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з дні звернення до суду, тобто з 04.05.2020 і до повноліття дитини, вважаючи такий розмір аліментів достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
При цьому суд виходив з того, що шлюб між сторонами є розірваним, у відповідача є дитина від попереднього шлюбу, на утримання якої він сплачує аліменти в розмірі 1/4 від свого доходу, сторони є батьками одного малолітнього сина, який проживає з позивачкою, відповідач є працездатним чоловіком, відомостей про незадовільний стан його здоров`я суду не надано. Спільний син сторін у справі проживає разом із позивачкою, у зв`язку з чим цілодобовий обов`язок останньої полягає не тільки у матеріальному забезпеченні дитини, а ще й у постійному вихованні, контролі, що потребує більших матеріальних витрат, ніж періодичні зустрічі, враховуючи вік дитини. Окрім того, в судовому засіданні встановлено, що відповідач взагалі не бере будь-якої участі в житті дитини, оскільки вважає, що це не його син. Відтак, забезпечення дитини інтелектуальним, моральним та культурним, духовним та соціальним розвитком повністю покладається лише на позивачку. Серед іншого суд врахував стан здоров`я позивачки, матеріальне становище дитини та платника аліментів, та інші обставини, що мають істотне значення.
Колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до частин першої-другої статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зістаттею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Відповідно до положеньстатті 181 СК Україниспособи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Згідно ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції вірно визначився з характером спірних правовідносин
Так, визначаючи розмір аліментів на дитину, суд першої інстанції врахував наявність у відповідача іншої дитини, на яку він сплачує аліменти згідно судового рішення в розмірі ј частини від усіх його доходів, а тому правових підстав для іншого висновку по суті вирішення даного спору в частині визначення розміру аліментів у колегії суддів немає.
Стягнення аліментів на сина - ОСОБА_1 в розмірі 1/4 не ставить дітей відповідача в нерівне матеріальне становище, що відповідає принципу справедливості. Визначений судом розмір аліментів забезпечить рівні умови утримання усіх дітей відповідач та буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
Відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини, частин сьомої-восьмої статті 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.
В пункті 17 Постанови № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів`Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Матеріали справи містять довідку про доходи відповідача, з якої вбачається, що останній дійсно працює у Військовій частині НОМЕР_2 , займає посаду начальника служби радіаційного, хімічного, біологічного захисту - начальник служби екологічної безпеки, загальна сума доходу за період з квітня 2020 року по вересень 2020 року становить 127229,10 грн.
Визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції врахував обставини, які входять до предмета доказування (статті 182, 183 СК України), врахував інтереси дитини, встановив інші обставини, зокрема наявність на утриманні відповідача ще однієї неповнолітньої дитини, встановлений законом прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, а також покладення обов`язку утримання дитини на обох батьків, а тому, на думку колегії суддів, зробив обґрунтований висновок про стягнення аліментів на утримання сина в розмірі 1/4 частини заробітку(доходу) відповідача.
Суд апеляційної інстанції також наголошує, що як відповідач, так і позивач мають рівний обов`язок перед дитиною щодо її утримання до досягнення нею повноліття, що разом із присудженим розміром аліментів забезпечить належне утримання та її гармонійний розвиток.
Доводи апеляційної скарги про те, що у відповідача на утриманні перебуває непрацездатна матір ОСОБА_4 , з якою він на даний час проживає та несе витрати по утриманню житла, оскільки пенсії, яку отримує матір не вистачає, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки, як встановлено матеріалами справи ОСОБА_4 перебуває на обліку в Залізничному об`єднаному управлінні ПФУ м.Львова у Львівській області і отримує пенсію за віком. Сума пенсії за період з 01.05.2020 по 31.10.2020 складає 13082,98 грн. Разом з цим, матеріали цивільної справи не містять доказів на підтвердження того, що матір відповідача ОСОБА_4 перебуває у скрутному матеріальному становищі та потребує допомоги, яку надає позивач.
До того ж доводи відповідача, з приводу того, що весь тягар з оплати житлово-комунальних послуг, покладено виключно на нього спростовуються копіями квитанцій, які містяться в цивільній справі, де платником зазначено ОСОБА_4 .
Обставини щодо сплати позивачем житлово-комунальних послуг за утримання квартири, в якій він проживає разом з матір`ю в жодній мірі не свідчать про неспроможність сплачувати аліменти у розмірі, визначеному рішенням суду. Витрати на придбання ліків, які поніс відповідач на лікування своєї матері, про що надано квитанції до матеріалів справи, не є достатньою підставою для зменшення розміру аліментів.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині стягнення судового збору з ОСОБА_1 в користь держави, колегія суддів виходить з наступного.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються ЗУ «Про судовий збір».
Відповідно до п. 13 ч. 1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справив усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України -у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.
Отже, учасники бойових дій звільняються від сплати судового збору лише у справах за їх позовами щодо порушення їх прав, як учасників бойових дій.
Зважаючи на те, що ОСОБА_1 має статус відповідача у справі, тобто його вимоги не пов`язані з порушенням прав скаржника, як учасника бойових дій, оскільки власне він є особою, яка, на думку позивачки, порушила, не визнала або оспорила її права, свободи чи інтереси та притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами, тому не може бути звільненим від сплати судового збору.
Велика Палата Верховного Суду у справі № 9901/70/20 від 6 травня 2020 року дійшла висновку, судовий збір не стягується з учасників бойових дій тільки у разі, якщо вони звертаються за захистом своїх порушених прав, які пов`язані із ветеранським статусом.
Таким чином, при вирішенні питання розподілу судових витрат, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з ОСОБА_1 в користь держави судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп.
Наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновком суду стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права ( ст. 375 ЦПК України).
Апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу на рішення Франківського районного суду м. Львова від 18 лютого 2021 року необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін, оскільки воно ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 18 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 жовтня 2021 року.

Головуючий А.В.Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М.Копняк