УХВАЛА

25.10.2021 року Провадження №2/425/652/21

Справа №425/3199/21

місто Рубіжне Луганської області

Суддя Рубіжанського міського суду Луганської області Коваленко Д.С., розглянувши заяву ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Гамов Владислав Володимирович про забезпечення позову,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Гамов Владислав Володимирович, звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_2 , якою просив:

- встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період з 04 травня 2007 року до 11 серпня 2021 року;

- визнати спільною сумісну власність ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , нерухоме майно, а саме: квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку поділу спільного майна право власності на Ѕ частку квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом із позовом 23 жовтня 2021 року ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову, яка, спеціальним вимогам, яким повинна відповідати будь-яка заява про забезпечення позову, що передбачені положеннями частини 2 статті 151 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом ЦПК України), відповідає.

В силу положень частини 1 статті 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Внаслідок чого суд, розглядав заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову без повідомлення та виклику і його, і ОСОБА_2 у судове засідання, і вирішив її виходячи з мотивів викладених нижче, на основі поданих йому позивачем доказів, оскільки права на їх збирання з власної ініціативи суд не має.

В силу положень частини 2 статті 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

А згідно з пунктом 1 частини 1 статті 150 цього ж кодексу, позов забезпечується, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Застосовуючи вказані норми процесуального права, суд враховує і роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, надані ним у пункті 4 постанови "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" №9 від 22 грудня 2006 року. Зокрема, у тій частині, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Позовні вимоги ОСОБА_3 , з юридичної точки зору, зводяться до визнання спільною сумісною власністю та поділу у рівних частинах житлової квартири, що ґрунтується на факті спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та набуття спірного майна у час проживання однією сім`єю.

Суд враховує, що такі вимоги ОСОБА_4 обґрунтовує викладеними у позові обставинами, на підтвердження існування яких він подав письмові докази, та мотивує необхідність їх задоволення нормами матеріального права.

На думку суду, з огляду на те, що додані до позовної заяви документи, як вказує сам позивач, вказують на приналежність спірної квартири не йому, але він із підстав, яким суд надати оцінку на цій стадії не вправі, оспорює право власності на це майно і такі підстави є юридично вагомими, суд вважає, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 дійсно виник спір з приводу вказаної ним у позові квартири.

Враховуючи обмеженість доказів, які може враховувати суд під час вирішення питання щодо вжиття заходів забезпечення позову, суд тим не менш може констатувати, що надані позивачем документи та пояснення, містять дані про ОСОБА_2 , хоча і дуже обмежені, але які вказують на те, що вона дійсно могла мати певні цивільно-правові відносини з позивачем з приводу придбання у спільну власність спірного нерухомого майна, а саме квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , та що її місце реєстрації збігається із зареєстрованим місцем реєстрації ОСОБА_3 , у цій же квартирі.

Тому суд відзначає, що заява ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову не є явно необґрунтованою чи такою, що свідчить про зловживання ним своїм правом на забезпечення позову, через що її слід розглянути по суті.

Отже, у своїй заяві, ОСОБА_4 ставить питання про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно у вигляді квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Тобто, ОСОБА_4 просить накласти арешт саме на те майно, яке він просить визнати спільною сумісною власністю. І хоча ОСОБА_4 у кінцевому рахунку просить здійснити поділ цього майна між ним та ОСОБА_7 у рівних частках, по 1/2 кожному, суд вважає прохання про накладення арешту на все майно співмірним із заявленими позовними вимогами, оскільки арешт, за своєю правовою суттю, це заборона відчуження майна, і допоки суд не вирішив його юридичну долю, яка може бути зведена до визнання його спільною сумісною власністю і тільки потім, можливо, поділена, заборона відчуження саме усього майна є, із таких міркувань, вочевидь доцільною.

Як вже вказувалось вище, одним із способів забезпечення позову, в силу положень пункту 1 частини 1 статті 150 ЦПК України, є накладення арешту на майно, що належить відповідачеві. А з огляду на положеннями частини 1 статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-XVIII, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Позивач надав суду договір купівлі-продажу від 12 квітня 2011 року та повідомлення Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Рубіжанської міської ради, які вказують на те, що спірне майно дійсно зареєстроване на праві власності за ОСОБА_2 .

Проте суд відзначає, що відповідно до положень частини 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Причиною, яка вказує на те, що не вжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду, ОСОБА_4 вважає можливе відчуження спірного майна ОСОБА_7 до ухвалення рішення по суті спору, що може зробити не ефективним судовий розгляд.

І хоча ОСОБА_4 не надає прямих доказів того, що ОСОБА_8 вже вчиняє дії, які можна розцінити як такі, що безпосередньо спрямовані на відчуження спірного майна, у тому числі докази звернення до нотаріуса для вчинення договору купівлі-продажу спірного майна або підготовки до нього, на думку суду, існує вірогідність відчуження спірного майна до ухвалення рішення по суті спору, оскільки між сторонами дійсно існує спір. А тому, не вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно, у цьому випадку, може утруднити виконання рішення суду, якщо таке буде ухвалено на користь позивача. Оскільки у разі відчуження ОСОБА_7 майна на підставі будь-якого правочину та ухвалення рішення на користь ОСОБА_3 , в силу дії презумпції правомірності правочину, для захисту свого порушеного права (якщо його порушення буде встановлено судом) він змушений буде вчиняти додаткові, у тому числі і юридичні, дії, спрямовані на відновлення свого порушеного права, що буде займати додатковий час, витрати та зусилля.

Крім того, згідно з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України у пункті 7 постанови "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" №9 від 22 грудня 2006 року, для вжиття заходів забезпечення позову, достатньо встановити наявність обґрунтованого припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову, у конкретному випадку, може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення про задоволення позову. А позивач, наявність такого обґрунтованого припущення зміг довести суду, і тому суд погоджується із необхідністю вжиття заходів забезпечення його позову шляхом накладення арешту на спірне майно.

Тому, заява позивача про вжиття заходів забезпечення позову підлягає задоволенню.

Допускаючи забезпечення позову, суд враховує, що в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що накладення арешту на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , може спричинити шкоду будь-яким правам та інтересам відповідача чи будь-яких третіх осіб.

І, оскільки, як вже вказувалось вище, ознак зловживання позивачем своїм правом на забезпечення позову судом не встановлено, суд не бачить і необхідності, на підставі статті 154 ЦПК України, вимагати від ОСОБА_3 зустрічне забезпечення.

Також, суд бажає окремо наголосити на тому, що він враховує положення статті 31-1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" №1952-IV від 01 липня 2004 року, щодо особливостей проведення реєстраційних дій на підставі рішень судів.

Однак констатує, що інформаційна взаємодія між Державним реєстром речових прав на нерухоме майно та Єдиним державним реєстром судових рішень ще не запроваджена, а в силу положень підпункту 1 пункту 2 Розділу ІІ Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення державної реєстрації прав на нерухоме майно та захисту прав власності" №1666-VIII від 06 жовтня 2016 року, до запровадження інформаційної взаємодії між Державним реєстром речових прав на нерухоме майно та Єдиним державним реєстром судових рішень, передбаченої Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", а також у разі проведення реєстраційних дій на підставі рішень судів, що набрали законної сили, до запровадження відповідної інформаційної взаємодії, реєстраційні дії на підставі рішень судів проводяться за зверненням заявника.

Тому, керуючись статтями 1-18, 149-150, 153-154, 157, 351-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) про забезпечення позову, задовольнити.

Накласти арешт на квартиру загальною площею: 51,2 кв. м., житлова площа: 30,9 кв. м. (розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ), що належить ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 ) на праві приватної власності.

Ухвала підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Надіслати копію ухвали ОСОБА_1 або видати йому у Рубіжанському міському суді Луганської області під розписку.

Зобов`язати ОСОБА_1 надати до Рубіжанського міського суду Луганської області докази виконання цієї ухвали, невідкладно після їх отримання.

Надіслати копію цієї ухвали ОСОБА_2 , як особі, без повідомлення якої вжито заходи забезпечення позову, негайно після отримання Рубіжанський міським судом Луганської області доказів її виконання.

Оскарження цієї ухвали не зупиняє її виконання і не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду через Рубіжанський міський суд Луганської області протягом п`ятнадцяти днів з дня складання цієї ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Д.С. Коваленко