КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №753/1183/21 Головуючий у І інстанції Шаповалова К.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Ігнатченко Н.В.,

розглянувши у в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 квітня 2021 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

у січні 2021 року позивач звернувся до суду першої інстанції з вказаним позовом, посилаючись на те, що відповідач отримує послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 , але у період з 01 липня 2016 року по 31 листопада 2020 року вона належним чином не виконує свої зобов`язання щодо оплати даних послуг, внаслідок чого у неї виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 15924,12 грн. Крім того позивач просив стягнути з відповідача три проценти річних від простроченої суми, що складає 722,36 грн. та збитки від інфляції - 1269,54 грн.

Під час розгляду справи та з урахуванням сплачених відповідачем сум після подання позову, ПАТ «АК «Київводоканал» зменшив розмір заявлених позовних вимог та просив суд стягнути з відповідача за період з березня 2018 року по листопад 2020 року 3% відсотка річних у розмірі 287 грн. 81 коп. та інфляційні втрати у розмірі 462 грн. 04 коп., за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, загальний розмір яких становить 749 грн. 85 коп.

Рішенням Дарницького районного суд ум. Києва від 13 квітня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ПАТ «АК «Київводоканал» подало апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги позивач зазначає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних за прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання. Зокрема, суд першої інстанції не врахував, що відповідач в період з березня 2018 року по листопад 2020 року взагалі не сплачувла грошові кошти за житлово-комунальні послуги з водовідведення та водопостачання холодної та гарячої води, а також не виконувала покладені на неї обов`язки щодо передання надавачу таких послуг показників з квартирних вузлів обліку, що свідчить про порушення зобов`язання та надає право позивачу на відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що передбачені ст. 625 ЦК України та особливою мірою відповідальності відповідача за прострочення виконання зобов`язання.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі, ПАТ «АК «Київводоканал» просить суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог та стягнути з відповідача 3% відсотка річних у розмірі 287 грн. 81 коп. та інфляційні втрати у розмірі 462 грн. 04 коп., за прострочення виконання грошового зобов`язання, а також вирішити питання про розподіл судових витрат.

В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України та в межах строків наданих судом на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 , в якому зазначено, що оскаржуване рішення є законним та не може бути скасовано з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі.

Окрім того, ОСОБА_1 у поданому відзиві зазначає, що при сплаті коштів нею вносилися показники засобів обліку, як по споживанню холодної води, так і по споживанню гарячої води. Також відповідача вказує на те, що на момент відкриття провадження у справі нею було повністю погашено заборгованість перед позивачем, відповідно підстав для нарахування інфляційних втрат та 3% річних у позивача не має.

Всі інші заперечення на доводи апеляційної скарги, що викладені у відзиві, є аналогічними до змісту відзиву на позов та інших письмових пояснень, які були надані стороною відповідача суду першої інстанції.

На підставі викладеного у відзиві просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін, а також стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правову допомогу.

Згідно зі ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 02 серпня 2021 року було призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін у справі.

Відповідно до Розпорядження керівника апарату Київського апеляційного суду №324/0602/21 від 27 вересня 2021 року було призначено проведення повторного атоматизованого розподілу даної судової справи, у зв`язку зі звільненням судді-доповідача у справі з посади судді Київського апеляційного суду.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано для розгляду судді-доповідачу Таргоній Д.О., судді-учасники колегії: Голуб С.А., Ігнатченко Н.В.

Вивчивши матеріали справи, доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з урахуванням наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 5 лютого 2016 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до свідоцтва про право власності від 22 березня 2010 року ОСОБА_1 (відповідач) є власником квартири АДРЕСА_1 .

У квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . встановлено 4 лічильники: холодна вода - № 5608656, гаряча вода -№ 6310852, холодна вода - № 5599728, гаряча вода - № 6338538.

Відповідач належним чином не виконувала зобов`язання щодо сплати за коштів за житлово-комунальні послуги утворилась заборгованість, яка з липня 2016 року по 30 листопада 2020 року становила 15924, 12 грн.

Окрім того, за порушення грошового зобов`язання було нараховано 3% річних в розмірі 722, 36 грн. та інфляційні втрати в розмірі 1269,54 грн.

Під час судового розгляду справи було встановлено, що ОСОБА_1 сплатила грошові кошти на погашення заборгованості та надала суду платіжні доручення за червень 2016 року, липень 2016 року, вересень 2016 року, жовтень 2016 року, листопад 2016 року, грудень 2016 року, лютий 2017 року, березень 2017 року, квітень 2017 року, травень 2017 року, червень 2017 року, липень 2017 року, серпень 2017 року, жовтень 2017 року, листопад 2017 року, лютий 2018 року та за 22 грудня 2020 року, 21 січня 2021 року, 14 лютого 2021 року.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка до першого судового засідання у справі сплатила суму основного боргу в повному обсязі, тобто фактично визнала в цій частині вимоги, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат.

Повно та всебічно дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з такого.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не відповідає наведеним вимогам чинного цивільного процесуального законодавства, оскільки суд першої інстанції не повною мірою встановив дійсні обставини справи та залишив поза увагою факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання щодо своєчасної сплати грошових коштів за надані позивачем житлово-комунальні послуги, а саме послуги з водопостачання та водовідведення холодної та гарячої води.

Так, відповідно до ст. 83 ЦПК України визначено, що позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об'єктивних причин, учасник справи повинен про це повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причин, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази підтверджують, що особа здійснила всі належні від неї дії на отримання вказаного доказу.

Як передбачено у ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних доказів у справі.

05 серпня 2014 оку. в газеті «Хрещатик» № 110 (4510) опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання ПАТ «АК «Київводоканал», що перейменоване на ПрАТ «АК «Київводоканал», як виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) та опубліковано договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем).

У повідомленні зазначено, що фізична особа (власник/квартиронаймач житлового приміщення у багатоквартирному будинку), що користується послугами з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до умов Договору. Також, зазначено, що у разі відмови споживачів від отримання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, така відмова має бути оформлена письмово та направлена до ПрАТ «АК «Київводоканал», для оформлення припинення надання цих послуг.

Згідно частини четвертої статті 319 ЦК України власність зобов`язує.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто, положення статті 322 ЦК України встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном.

Правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі Закон).

Відповідно до статті 13 Закону залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Частиною першою статті 19 Закону було передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 32 Закону, у редакції на час виникнення спірних правовідносин, плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Частина 2 вказаної норми визначала, що розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством.

У платіжному документі мають бути передбачені графи для зазначення поточних та попередніх показань засобів обліку споживання комунальних послуг, різниці цих показань або затверджених норм, ціни/тарифу на даний вид комунальних послуг і суми, яка належить до сплати за надану послугу (ч. 5 ст. 32 Закону).

Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року були затверджені Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною та юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі Правила).

Згідно пункту 9 Правил квартирні засоби обліку беруться виконавцем на абонентський облік.

Відповідно до пункту 10 Правил оплата послуг за показаннями квартирних засобів обліку провадиться лише у разі здійснення обліку в усіх точках розбору холодної та гарячої води у квартирі незалежно від наявності засобів обліку на вводах у багатоквартирний будинок.

Справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п`ятим пункту 15 цих Правил. Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку.

Пунктом 11 Правил встановлено, що у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі (або всі) квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю та які не мають квартирних засобів обліку (у разі обладнання всіх квартир квартирними засобами обліку - споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю), оплачують послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями всіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, та споживачами, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку води виконавцю, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку.

Послуги з водовідведення оплачуються споживачем з розрахунку обсягу витрат холодної та гарячої води згідно з нормативами (нормами) споживання або показаннями засобів обліку води (пункт 17 Правил).

Як вбачається з матеріалів справи та фактично визнано відповідачем у справі, остання в період з березня 2018 року по листопад 2020 року не передавала показники квартирних засобів обліку щодо споживання холодної та гарячої води, а тому у позивача було наявне право нараховувати плату за такі послуги згідно з положеннями наведених вище Правил.

Окрім того судом першої інстанції було вірно встановлено факт заборгованості за житлово-комунальні послуги, які були сплачені відповідачем вже під час розгляду справи в суді. Разом з тим, суд першої інстанції дійшов помилкових висновків, що погашенням заборгованості відповідач звільняється від сплати інфляційних втрат та 3% річних, що передбачені ст. 625 ЦК України. Зазначені висновки суду апеляційної інстанції ґрунтуються на наступному.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

З аналізу наведених норм права можна дійти висновку, що правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав та обов`язків сторін, на боржників покладено певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому відповідає право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплати грошей за надані послуги.

Таким чином, на спірні правовідносини поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду України (справа 6-2023цс15) і від них не відступив Верховний Суд.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач неодноразово зменшував розмір заборгованості та здійснював перерахунок інфляційних втрат та 3% річних з урахуванням наданих відповідачем квитанцій про сплату заборгованості.

Згідно останньої заяви про зменшення заявленого до стягнення розміру заборгованості та розрахунку позивача, які він надавав суду першої інстанції вбачається, що позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за послуги з водопостачання та водовідведення за період з березня 2018 року по листопад 2020 року, які складались виключно з інфляційних втрат в розмірі 462 грн. 04 коп. та 3% річних у розмірі 287 грн. 81 коп., оскільки основний розмір заборгованості на день подання такої заяви був сплачений відповідачем.

У зв`язку з тим, що відповідач за період з березня 2018 року по листопад 2020 року не сплачувала за послуги з водопостачання та водовідведення та не передавала показники квартирних засобів обліку, то нарахування здійснювалось позивачем у порядку визначеному нормами чинного законодавства. Таким чином, твердження відповідача про невірне нарахування плати за послуги спростовується як матеріалами справи, так і положеннями Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

З урахуванням того, що позивач не навів детального розрахунку інфляційних втрат та 3% річних, то суд апеляційної інстанції вважає можливим навести свій розрахунок сум, що підлягають стягненню. У випадку незгоди з наданим суду розрахунком сум, які підлягають стягненню повністю чи частково суд повинен зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок, оскільки це є процесуальним обов`язком суду. Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладений в постанові суду від 23 січня 2018 року у справі № 755/7704/15.

Отже, з наданого суду розрахунку заборгованості за період з березня 2018 року по листопад 2020 року, у відповідача була наявна заборгованість у розмірі 7606 грн. 83 коп. Відповідно саме на цей розмір нараховуватимуться 3% річних в порядку, що визначений ст. 625 ЦК України.

Розрахунок 3% річних за ст. 625 ЦК України

Формула здійснення розрахунку:

[Відсотки] = [Сума боргу] [Процентна ставка] / 100% / 365 днів [Кількість днів]

Відсоткова ставка 3% річних

Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуВідсоткова ставкаВідсотки
01.03.201830.11.26.003628.33
Всього: 1006 628.33
Всього: сума відсотків за користування грошовими коштами за період з 01.03.2018 року по 30.11.2020 року складає 628.33 грн.

Розрахунок інфляційних втрат

Відповідно до даних Офіційного видання Державної фіскальної служби України індекс інфляції в Україні у березні 2018 року - 101,1%, у квітні 2018 року - 100,8%, у травні 2018 року - 100,0%, у червні 2018 року - 100,0%, липні 2018 року - 99,3%, у серпні 2018 року - 100,0%, у вересні 2018 року - 101,9%, у жовтні 2018 року - 101,7%, у грудні 2018 року - 100,8%, у січні 2019 року - 101,0%, у лютому 2019 року - 100,5%, у березні 2019 року - 100,9%, у квітні 2019 року - 101,0%, у травні 2019 року - 100,7%, у червні 2019 року - 99,5%, у липні 2019 року - 99,4%, у серпні 2019 року - 99,7%, у вересні 2019 року - 100,7%, у жовтні 2019 року - 100,7%, у листопаді 2019 року - 100,1%, у грудні 2019 року - 99,8%, у січні 2020 року - 100,2%, у лютому 2020 року - 99,7%, у березні 2020 року - 100,8%, у квітні 2020 року - 100,8%, у травні 2020 року - 100,3%, у червні 2020 року - 100,2%, у липні 2020 року - 99,4%, у серпні 2020 року - 99,8%, у вересні 2020 року - 100,5%, у жовтні 2020 року - 101,0%, у листопаді 2020 року - 101,3%.

Формула розрахунку наступна:

[Збитки від інфляції] = [Сума боргу]*[Індекс інфляції]/100% - [Сума боргу]

Розрахунок інфляційних втрат здійснюється за кожен місяць в якому відбулося прострочення.

205,40*101,1/100%-205,40= 2 грн. 26 коп., де 205,40- сума боргу, 101,1 - індекс інфляції у березні 2018 року;

205,40*100,8/100%-205,40= 1 грн. 64 коп., де 205,40- сума боргу, 100,8 - індекс інфляції у квітні 2018 року;

217,11*101,9/100%-217,11= 4 грн. 13 коп., де 217,11- сума боргу, 101,9 - індекс інфляції у вересні 2018 року;

240,49*101,7/100%-240,49 = 4 грн. 09 коп., де 240,49 - сума боргу, 101,7 - індекс інфляції у жовтні 2018 року.

256,79*100,8/100%-256,79 = 2 грн. 05 коп., де 256,79 - сума боргу, 100,8- індекс інфляції у грудні 2018 року.

256,79*101,0/100%-256,79 = 2 грн. 57 коп., де 256,79 - сума боргу, 101,0 - індекс інфляції у січні 2019 року.

302,63*100,5/100%-302,63 = 1 грн. 51 коп., де 302,63 - сума боргу, 100,5 - індекс інфляції у лютому 2019 року.

302,62*100,9/100%-302,62 = 2 грн. 73 коп., де 302,62 - сума боргу, 100,9 - індекс інфляції у березні 2019 року.

302,63*101,0/100%-302,63 = 3 грн. 03 коп., де 302,63 - сума боргу, 101,0 - індекс інфляції у квітні 2019 року.

265,87*100,7/100%-265,87 = 1 грн. 86 коп., де 265,87 - сума боргу, 100,7 - індекс інфляції у травні 2019 року.

298,54*100,7/100%-298,54 = 2 грн. 10 коп., де 298,54 - сума боргу, 100,7 - індекс інфляції у вересні 2019 року.

298,55*100,7/100%-298,55 = 2 грн. 10 коп., де 298,55 - сума боргу, 100,7 - індекс інфляції у жовтні 2019 року.

296,50*100,1/100%-296,50 = 0 грн. 30 коп., де 296,50 - сума боргу, 100,1 - індекс інфляції у листопаді 2019 року.

300,59*100,2/100%-300,59 = 0 грн. 60 коп., де 300,59 - сума боргу, 100,2 - індекс інфляції у січні 2020 року.

299,57*100,8/100%-299,57 = 2 грн. 40 коп., де 299,57 - сума боргу, 100,8 - індекс інфляції у березні 2020 року.

239,32*100,8/100%-239,32 = 1 грн. 91 коп., де 239,32 - сума боргу, 100,8 - індекс інфляції у квітні 2020 року.

300,59*100,3/100%-300,59 = 0 грн. 90 коп., де 300,59 - сума боргу, 100,3 - індекс інфляції у травні 2020 року.

291,39*100,2/100%-291,39 = 0 грн. 58 коп., де 291,39 - сума боргу, 100,2 - індекс інфляції у червні 2020 року.

309,77*100,5/100%-309,77 = 1 грн. 55 коп., де 309,77 - сума боргу, 100,5 - індекс інфляції у вересні 2020 року.

289,04*101,0/100%-289,04 = 2 грн. 89 коп., де 289,04 - сума боргу, 101,0 - індекс інфляції у жовтні 2020 року.

35,04*101,3/100%-35,04 = 0 грн. 46 коп., де 35,04 - сума боргу, 101,3 - індекс інфляції у листопаді 2020 року.

Інфляційні втрати за липень 2018 року, червень 2019 року, липень 2019 року, серпень 2019 року, грудень 2019 року, лютий 2020 року, липень 2020 року, серпень 2020 року не враховуються, оскільки показник інфляційних втрат становить мінусове число.

Інфляційні втрати за травень 2018 року, червень 2018 року та серпень 2018 року не враховуються, оскільки інфляційні втрати за ці періоди становлять нулю.

Загальний розмір інфляційних втрат за період з березня 2018 року по листопад 2020 року складає 41 грн. 66 коп.

З урахуванням викладеного, загальний розмір сум, що підлягають стягненню становить 669 грн. 99 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог, стягнувши з відповідача за період з березня 2018 року по листопад 2020 року інфляційні втрати в розмір 41 грн. 66 коп. та 3% річних в розмірі 628 грн. 33 коп., а всього до стягнення 669 грн. 99 коп.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з викладеного, позовні вимоги задоволено на 89,35% = ((669,99/749,85)*100), де 669,99 - розмір задоволених позовних вимог, а 749,85- заявлена ціна позову.

Отже, розмір судового збору вираховуватиметься пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Так, з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 5070 грн. 61 коп., з яких: 2028 грн. 24 коп. - розмір судового збору, що підлягав сплаті за звернення до суду з позовом та 3042 грн. 37 коп. - розмір судового збору, що підлягав сплаті за звернення до суду з апеляційною скаргою.

Щодо розподілу витрат на правову допомогу, що понесені відповідачем у справі, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

У відповідності до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпечення доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач зазначає, що під час розгляду справи в суді нею були понесені витрати на правову допомогу в розмірі 14250 грн., що підтверджуються договором № 09-02-2021/А1 про надання правової (правничої) допомоги від 09 лютого 2021 року, додатковою угодою № 1 від 09 лютого 2021 року, укладені між відповідачем ОСОБА_1 та АО «Лезо», договором про залучення адвоката до надання професійної правничої допомоги клієнту адвокатського об`єднання до договору, укладений між АО «Лезо» та адвокатом Агафоновим А.В., актом приймання-передачі наданих послуг від 09 березня 2021 року до договору від 09 лютого 2021 року № 09-02-2021/А1, підписаний АО «Лезо» та ОСОБА_1 , який містить перелік послуг, що надавався відповідачу, кількість витрачених годин, вартість таких послуг та квитанцією про сплату ОСОБА_1 на користь АО «Лезо» 14250 грн. за надані послуги за договором від 09 лютого 2021 року № 09-02-2021/А1.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції витрати відповідача на правову допомогу становлять 6300 грн., які є підтвердженими вище наведеними доказами та додатково актом приймання-передачі наданих послуг від 20 липня 2021 року.

З урахуванням того, що всі витрати понесені сторонами при частковому задоволенні позову покладаються на обидві сторони, то суд апеляційної інстанції вважає доцільним здійснити розподіл витрат пропорційно до розміру задоволених/відмовлених позовних вимог.

Так, позовні вимоги та апеляційна скарга задоволені на 89,35%, відповідно частина незадоволених вимог становить 10,65%.

Таким чином, з позивача на користь відповідача слід стягнути витрати на правову допомогу, що становлять 10,65% від незадоволеної частини вимог. Отже, стягненню підлягають витрати на правову допомогу в розмірі 2188 грн. 58 коп., та які складаються з 1517,63 грн. ((14250*10,65)/100) - витрати на правову допомогу, що були понесені відповідачем під час розгляду справи в суді першої інстанції, та 670,95 грн. ((6300*10,65)/100) - витрати на правову допомогу, що були понесені відповідачем під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 82, 141, 367, 369, 374, 376 України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суд ум. Києва від 13 квітня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» інфляційні втрати в розмір 41 грн. 66 коп. та 3% річних в розмірі 628 грн. 33 коп., а всього до стягнення 669 грн. 99 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» судовий збір в розмірі 5070 грн. 61 коп., з яких: 2028 грн. 24 коп. - розмір судового збору, що підлягав сплаті за звернення до суду з позовом та 3042 грн. 37 коп. - розмір судового збору, що підлягав сплаті за звернення до суду з апеляційною скаргою.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 2188 грн. 58 коп., та які складаються з 1517,63 грн. - витрати на правову допомогу, що були понесені відповідачем під час розгляду справи в суді першої інстанції, та 670,95 грн. - витрати на правову допомогу, що були понесені відповідачем під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків встановлених ст. 389 ЦПК України.

Реквізити сторін:

позивач: Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал», зареєстроване місце знаходження: вул. Лейпцизька, 1 А, м. Київ, 01015, ;

відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Ігнатченко Н.В.