Справа № 646/2442/21
№ провадження 2/646/1489/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.10.2021 м.Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді - Тесліової І.І.

секретар судового засідання - Бєлівцової О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом представника ОСОБА_1 , адвоката Калініна Сергія Костянтиновича, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

УСТАНОВИВ:

13 квітня 2021 року адвокат Калінін С.К., який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ТОВ "Алекскредит", в якій просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №24053, вчинений 02 вересня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Алекскредит" заборгованості у розмірі 11665 грн. 00 коп. та судові витрати за надання професійної (правничої) допомоги у розмірі 5 000 грн., а також судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 908 грн. та за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 454 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 02 вересня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., про стягнення з ОСОБА_1 було вчинено виконавчий напис №24053 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Алекскредит" заборгованості у розмірі 11665 грн. 00 коп. Вважає, що вказаний виконавчий напис вчинений з порушенням норм чинного законодавства, оскільки станом на дату вчинення спірного виконавчого напису нотаріуса чинне законодавство передбачало можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Проте, укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був нотаріально посвідчений, що свідчить про недотримання умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від суду від 14.04.2021 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 14.04.2021 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову.

29.06.2021 року представником позивача - адвокатом Калініним С.К. до канцелярії суду подано копію меморіального ордеру від 17.06.2021 року на підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу.

Ухвалою суду від 29.06.2021 року вказані докази були долучені до матеріалів справи.

19.07.2021 року від директора ТОВ "Алекскредит" Єгорова В.П. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вказав, що 22.08.2019 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання кредиту №2626917, яким позивачу надано у тимчасове, строкове, платне користування грошові кошти. У зв`язку з невиконанням позивачем взятих на себе зобов`язань за вказаним договором, у неї виникла заборгованість, тому їй було направлено претензію з вимогою про погашення заборгованості, яку вона отримала, проте не виконала. Будь-яких заперечень від позивача з приводу вказаної претензії не надходило, що свідчить про визнання вимог відповідача в повному обсязі, у зв`язку з чим ТОВ "Алекскредит" звернувся до нотаріуса з метою вчинення виконавчого напису та надав оригінал договору про надання кредиту, укладеного між позивачем та відповідачем, з додатками до нього, засвідчену стягувачем виписку з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, сума якої вказана з урахуванням здійснених позивачем платежів. На підставі зазначених документів, які відповідали вимогам Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року, приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис. На момент вчинення спірного виконавчого напису жодних змін до Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року про втрату її чинності внесено не було, будь-які публікації у вигляді постанов КМУ в Офіційному віснику України чи в Урядовому кур`єрі стосовно внесення змін чи визнання її нечинною відсутні. Таким чином, всі дії, вчинені відповідачем, відповідають вимогам чинного законодавства, у зв`язку з чим відсутні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Також вказує, що позивач не спростувала належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка вказана у виконавчому написі, та не надала доказів часткового чи повного погашення заборгованості. Відповідач також заперечив щодо наведеної позивачем суми витрат на правову допомогу, оскільки вважає її неспівмірною з предметом спору та не підтверджену належними доказами.

Ухвалою суду від 21.09.2021 року закрито підготовче провадженя по справі та призначено справу до судового розгляду.

Позивач у судове засідання не з`явилася, про місце, день та час судового розгляду була повідомлена своєчасно та належним чином.

Представник позивача - адвокат Калінін С.К. у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив проводити судове засідання за його відсутності та відсутності позивача, а також просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача - ТОВ "Алекскредит" у судове засідання не з`явився, про місце, день та час судового розгляду був повідомлений своєчасно та належним чином. У відзиві на позовну заяву директор ТОВ "Алекскредит" Єгоров В.П. просив розглядати справу за відсутності відповідача.

Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступне.

Суд встановив, що 02 вересня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С вчинено виконавчий напис за реєстровим №24053, яким з ОСОБА_2 стягнуто заборгованість за кредитним договором №2626917 від 22 серпня 2019 року. Стягнення заборгованості проводиться за період з 21 вересня 2019 року по 31 січня 2020 року. Сума заборгованості складає 9865, 00 грн. у тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 5000 грн., прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 4865.00 грн. За вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі ст. 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плату зі стягувача у розмірі 1800 грн., яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача, таким чином загальна сума, що підлягає стягненню, складає 11665,00 грн.

Зі змісту договору про надання кредиту №2626917, вбачається що 22 серпня 2019 року між ТОВ "Алекскредит" та ОСОБА_1 був укладений договір, відповідно до умов якого ТОВ "Алекскредит" надає позичальнику у тимчасове, строкове, платне користування кредит у розмірі 5000 грн. з кінцевим терміном повернення до 29 вересня 2019 року включно. Кредит надається в безготівковій формі шляхом перерахування на картковий рахунок позичальника. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється відповідно до ст. 1054 ЦК України. Базова процентна ставка складає 1,7% в день. Акційна ставка або ставка за програмою лояльності за один день користування кредитом - 1,30%. Спеціальна процентна ставка за один день користування кредитом після узгодженого строку повернення кредиту - 3,00%.

Положеннями п.7.10 вказаного договору передбачається, що сторони погодили, що договір укладається в електронній формі на сайті кредитодавця відповідно до чинного законодавства України. Підписання позичальником цього договору відбувається шляхом акцептування Оферти.

Договір про надання кредиту №22626917 від 22 серпня 2019 року, а також Графік платежів з боку позичальника ОСОБА_1 підписаний за допомогою одноразового ідентифікатору PS 2626917.

Як слідує з Графіку платежів, який долучений до договору про надання кредиту №2626917 від 22 серпня 2019 року, дата надання кредиту - 22 серпня 2019 року, дата погашення кредиту - 20 вересня 2019 року, орієнтовна сукупна вартість кредиту складає 7465,00 грн., яка складається з: основна сума кредиту - 5000 грн., проценти за користування кредитом - 2465,00 грн., акційна ставка, ставка за програмою лояльності - 1,70 грн.

З матеріалів справи слідує, що виконавчий напис №24053, вчинений 02 вересня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., було пред`явлено для примусового виконання до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л., на підставі якого 15 вересня 2020 року було відкрито виконавче провадження №63036775.

24 вересня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л. в рамках виконавчого провадження №63036775 винесені постанови про зверненян стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Отже, спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису для стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин.

Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Положеннями ст. 88 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Згідно зі ст. 42 Закону України «Про нотаріат» на момент звернення заінтересованих осіб до нотаріуса з метою ініціювання вчинення нотаріальної дії відсутність спору про право цивільне є обов`язковою умовою, а наявність спору у свою чергу унеможливлює вчинення нотаріальної дії і є перешкодою, яка утворює підстави для відкладення і зупинення нотаріального провадження.

Главою 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (далі - Порядок), затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, передбачено порядок вчинення виконавчих написів.

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2, 3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.5 Глави 16 Порядку для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі Перелік).

Судом встановлено, що спірний виконавчий напис №24053, вчинений 02 вересня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. на підставі п. 2 Переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Так, п.2 розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку, в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014, було встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Тобто саме вказані зміни до Переліку дозволяли кредиторам звертатися до нотаріуса для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, оформленими не тільки в нотаріальному порядку, але і в простій письмовій формі.

Разом з цим, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Згідно з пунктом 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20 травня 2013 року "Про судове рішення в адміністративній справі", визнання акту суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.

Київський апеляційний адміністративний суд, взявши до уваги зазначений пункт 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20 травня 2013 року "Про судове рішення в адміністративній справі", дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, з моменту її прийняття.

Як вбачається із зазначеної постанови суду, оскаржувані зміни порушують рівність кредитора та позичальника перед законом, визнаючи суб`єктивну і необґрунтовану належним (передбаченим законом) чином позицію заінтересованої особи (сторони кредитора) як істину на шкоду законним інтересам і сторони правочину (сторони позичальника). Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку з укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважає за необхідне визнати нечинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття.

Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23.

Велика Палата Верховного Суду Постановою від 20 червня 2018 року відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду.

Частиною 2 статті 265 КАС України, якою врегульовано наслідки визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним, встановлено, що нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Тому, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача про те, що на момент вчинення спірного виконавчого напису жодних змін до постанови КМУ №662 від 26.11.2014 року не вносилось. В даному випадку суд виходить з того, що зазначена постанова в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» визнана незаконною та нечинною судовим рішенням, яке набрало законної сили і є обов`язковим для виконання.

Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 02 вересня 2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14.

З аналізу викладеного слідує, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» №1172 в редакції від 29.11.2001, в якій у п.1 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. При цьому п.2 взагалі не передбачено в діючому Переліку.

Таким чином, під час видачі оскаржуваного виконавчого напису приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. керувався визнаними нечинними положеннями законодавства, яке в дійсності не передбачало можливості вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений.

Отже, правомірним є твердження сторони позивача про те, що спірний виконавчий напис вчинений з порушенням норм законодавства, оскільки до спірних правовідносин підлягала застосуванню постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" № 1172 в редакції від 29 листопада 2001 року.

З аналізу вказаних положень слідує, що вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Отже, суд має встановити, що відповідачем нотаріусу надано всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не завжди свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Тому, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Саме така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 02 липня 2019 року по справі №916/3006/19.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 по справі №645/1979/15-ц сформульований правовий висновок про те, що порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису, так і порушення порядку повідомлення боржника про вимогу про усунення порушення є самостійними і достатніми підставами для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

З наданих приватним виконавцем документів на адвокатський запит від 20 липня 2021 року слідує, що підставою для вчинення виконавчого напису №24053 від 02 вересня 2020 року став договір про надання кредиту №2626917, укладений між ТОВ «Алекскредит» та ОСОБА_1 , зі змісту якого вбачається, що договір підписаний позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором, однак нотаріально не посвідчений.

Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц дійшов висновку про те, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Беручи до уваги положення п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, згідно з яким для одержання виконавчого напису подаються оригінал нотаріально посвідченої угоди та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання та письмові матеріали справи, суд встановив, що для одержання вищевказаного виконавчого напису відповідач не надав приватному нотаріусу документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Крім того, з наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги, що судом не встановлено факт отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів того, що дійсно позивачу направлялась претензія з вимогою про погашення заборгованості за вказаним договором.

Крім цього, із матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримував від відповідача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, суми штрафних санкцій, зазначені у написі, є безспірними.

Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, не витребував від стягувача додаткових документів, вчинив виконавчий напис у порушення норм ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідач, не подаючи відповідний доказ, не спростовує в такий спосіб твердження позивача.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису п 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, яким керувався приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., втратив свою чинність.

Крім того, з наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги, що судом не встановлено судом факт отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, та чи яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису.

Суд зазначає, що позивачем по справі є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка уклала кредитний договір №2626917 від 22.08.2019 року. 02 вересня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С вчинено виконавчий напис за реєстровим №24053, яким з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 стягнуто заборгованість за кредитним договором №2626917 від 22 серпня 2019 року. Суд вважає, шо помилка в написанні імені є очевидною та здійснена помилково.

За таких обставин, у суду відсутні підстави вважати, що заборгованість позивача перед відповідачем на час винесення оскаржуваного виконавчого напису була безспірною.

Враховуючи викладене, суд задовольняє позовні вимоги у повному обсязі.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 908 гривень та по сплаті судового збору за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 454 гривень.

При визначенні розміру витрат за надану позивачу професійну правничу допомогу адвокатом суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

За змістом ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги підлягає доказуванню в суді.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження або інший розрахунковий документ). При цьому, матеріали справи повинні містити докази на підтвердження виконаних об`ємів робіт, їх кількості та видів.

Окрім того, витрати на правничу допомогу відшкодовуються лише в тому випадку, якщо така допомога реально надавалася в справі тими особами, які одержали за це плату, та їх сплата підтверджується відповідними фінансово-розрахунковими документами.

Позивачем надано суду договір про надання професійної правничої (правової) допомоги від 01 лютого 2021 року, укладений з Адвокатським бюро «Калінін і Партнери», Додаток №1 до договору про надання професійної правничої (правової) допомоги № б/н/21 від 01 лютого 2021 року, акт виконаних робіт (наданих послуг) від 07 квітня 2021 року, рекомендовані (мінімальні) ставки адвокатського гонорару (винагороди), затвердженні Рішенням засновника Адвокатського бюро «Калінін і Партнери» від 17 липня 2018 року, ордер на надання правничої (правової) допомоги серії ВІ №1037088 від 01 лютого 2021 року, меморіальний ордер №62535379.1 від 17 серпня 2021 року про перерахування коштів у розмірі 5000 грн. від ОСОБА_1 на розрахунковий рахунок Адвокатського бюро «Калінін і Партнери» за договором № б/н/21 від 01 лютого 2021 року.

Відповідно до ч. 5, 6 ст.137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті щодо співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Представник відповідача не клопотав перед судом про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.

Враховуючи характер інституту судових витрат, оплата послуг адвоката безпосередньо пов`язана з розглядом справи, а тому до уваги судом береться складність справи, час, витрачений адвокатом на виконання ним відповідних робіт щодо правової консультації, збирання доказової бази, складання позовної заяви. Суд вважає, що обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт у даній справі є співмірним із отриманою оплатою.

Суд не приймає до уваги заперечення сторони відповідача щодо розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню зі сторони відповідача на користь позивача, посилаючись на те, що такі є неспівмірними та не відповідають рівню складності справи, оскільки заперечення відповідача є необґрунтованими та суто формальними, а також повністю спростовуються наданими стороною позивача доказами, якими останній обґрунтовує розмір понесених ним витрат на правничу допомогу, які суд визнав належними та допустимими.

Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що сам розмір таких витрат є співмірним із складністю справи, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу підлягає задоволенню повністю. Тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати на правничу допомогу в сумі 5000 грн.

Отже з відповідача на користь позивача підлягає сумарному стягненню 6362 грн. судових витрат.

Згідно ч.7 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову, заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.12, 81, 141, 247, 263-265, 279 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов представника ОСОБА_1 , адвоката Калініна Сергія Костянтиновича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Алекскредит" про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задовольнити повністю.

Визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай Олега Станіславовича, вчинений 02 вересня 2020 року, реєстровий №24053 про стягнення заборгованості за кредитним договором №2626917 від 22 серпня 2019 року на користь ТОВ "Алекскредит" у розмірі 11665 гривень 00 копійок, таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Алекскредит" на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1362 (одна тисяча триста шістдесят дві) гривні 00 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Алекскредит" на користь ОСОБА_1 витрати на правову (правничу) допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14 квітня 2021 року про забезпечення позову, а саме: зупинити стягнення на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай Олега Станіславовича від 02.09.2020 року за № 24053 про стягнення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» заборгованості.- продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Алекскредит", , адреса місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Якова Самарського, буд.12А.

Суддя Теслікова І.І.