Провадження № 6/752/801/21
У Х В А Л А

06 жовтня 2021 року Голосіївський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Хоменко В.С.

за участю секретаря Павлюх П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про заміну стягувача у виконавчому провадженні, -

ВСТАНОВИВ:

у квітні 2018 року представник ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» звернувся до суду із заявою про заміну стягувача у справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заяву мотивував тим, що 30.08.2017 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» відповідно до чинного законодавства України був укладений договір відступлення права вимоги № 114/45, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором № 014/0254/85/59083 від 30.01.2012 року.

30.08.2017 року між ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» відповідно до чинного законодавства України був укладений договір відступлення вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором № 014/0254/85/59083 від 30.01.2012 року.

Відповідно до укладеного договору ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло прав кредитора відносно ОСОБА_1 .

Оскільки відбулась заміна кредитора, заявник просить суд замінити стягувача у виконавчому листі № 752/12124/13-ц.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 23.04.2018 року, залишеною без змін постановою апеляційного суду Київської області від 18.09.2018 року, заяву ТОВ ФК «Довіра та Гарантія» задоволено; замінено стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на правонаступника - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» з приводу виконання рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 22.02.2013 року по справі № 752/12124/13.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.08.2021 року ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 23.04.2018 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 18.09.2018 року скасовано, справу № 752/12124/13 передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу 08.09.2021 року передано до провадження судді Хоменко В.С. (т. 2 а.с. 63-64).

08.09.2021 року здійснено повідомлення учасників справи та заінтересованих осіб на 06.10.2021 року (т. 2 а.с. 65-68).

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча були повідомлені судом про місце і час розгляду заяви належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Враховуючи викладене, на підставі ч. 3 442 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи та інших осіб.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 22.02.2013 року позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 2 072 072,40 грн заборгованості за кредитним договором від 30.01.2012 року № 014/0254/85/59083.

01.11.2013 року Голосіївський районний суд міста Києва видав відповідний виконавчий лист.

30.08.2017 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» укладений договір № 114/45, відповідно до якого ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» належне первісному кредитору право вимоги виконання всіх грошових зобов`язань боржником, указаним у Реєстрі Боржників, за кредитним договором від 30.01.2012 року № 014/0254/85/59083, що підтверджується належним чином посвідченою копією витягу з Реєстру Боржників від 30.08.2017 року.

30.08.2017 року між ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» і ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладений договір № 114/45-ДГ, відповідно до якого ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» відступило ТОВ ФК «Довіра та Гарантія» належне первісному кредитору право вимоги виконання всіх грошових зобов`язань боржником, указаним у Реєстрі Боржників, за кредитним договором від 30.01.2012 року № 014/0254/85/59083, що підтверджується належним чином посвідченою копією витягу з Реєстру Боржників від 30.08.2017 року.

Відповідно до витягу з реєстру боржників від 30.08.2017 року загальна сума заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 014/0254/85/59083 від 30.01.2012 року становить 22 755 617,01 грн.

02.04.2018 року ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» звернулося до суду з заявою про заміну стягувача.

За змістом ст. 512 ЦК України, ст. 442 ЦПК України та ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи із цих норм, зокрема, п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення. У разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Виходячи зі змісту ст. ст. 512, 514 ЦК України, ст. 442 ЦПК України та ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01.02.2018 року у справі № 2-127/11 (провадження № 61-1648св17) зазначено, що «скориставшись правом на врегулювання відносин у договорі, первинний кредитор та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на власний розсуд визначили момент виникнення у фактора права вимоги. Так, в пункті 4.1. укладеного між ними договору визначено, що право власності на права вимоги, які відступаються за укладеним договором, вважається таким, що перейшло від клієнта (ПАТ «УкрСиббанк») до фактора (ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія») в день підписання акта приймання-передачі права вимоги, за умови виконання фактором зобов`язань, передбачених пунктом 3.1.1. договору. Право вимагати від боржника виконання всіх зобов`язань в межах відступлених прав у фактора наступає після виконання ним зобов`язань, передбачених пунктом 3.1.1. договору. Як встановлено судами та свідчать матеріали справи, оскільки заявником не надано доказів на підтвердження виконання умов пунктом 3.1. договору, відповідно до якого фінансування за відступлені права вимоги надається фактором клієнту шляхом перерахування суми фінансування на рахунок клієнта двома платежами, суди зробили правильний висновок, що заявником не було належним чином доведено факт виникнення права вимоги, що відступається за укладеним договором. Сторони договору поставили три умови щодо настання моменту виникнення права вимоги за договором факторингу, що мають одночасно настати: укладення договору факторингу, підписання акта приймання-передачі права вимоги та сплата суми фінансування на рахунок клієнта. Враховуючи недоведеність заявником перерахування суми фінансування на рахунок клієнта за відступлені права вимоги, суди першої та апеляційної інстанцій були позбавленні правової можливості зробити висновок щодо переходу права вимоги до заінтересованої особи. Тягар доведення цих обставин у цьому провадженні покладається на заінтересовану особу, яка саме й звернулася із згаданими вимогами до суду, оскільки частиною третьою статті 10 ЦПК України та частиною першою статті 60 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи) передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом».

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17.01.2020 року в справі № 916/2286/16 вказано, що як встановлено судами, пунктом 2.2 Договору відступлення передбачено, що новий кредитор набуває права кредитора з моменту здійснення розрахунків за даним договором відповідно до розділу 4 цього Договору, пунктом 4.1.1 якого визначено, що ціна договору в повному обсязі сплачена на момент укладення договору. В той же час, встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обставин здійснення повної оплати за Договором відступлення на час або після його укладення, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання заявником своїх зобов`язань за Договором. Наведені обставини є самостійною та достатньою підставою для відмови ОСОБА_1 у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження правонаступником у цій справі. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 20.02.2019 року у справі № 910/16109/14. З огляду на викладене, за відсутності відповідних доказів здійснення оплати за відступлене право вимоги, посилання Скаржника (підпункт 6.2) на те, що ціна Договору відступлення оплачена до моменту укладення цього Договору і цей пункт має обов`язкову силу для учасників відповідних цивільних правовідносин, Суд вважає необґрунтованим. Суд апеляційної інстанції критично оцінив пункт 4.1.1 Договору відступлення, згідно з яким ціна договору в повному обсязі сплачена Новим кредитором на час укладення Договору відступлення, тобто не визнав це положення достатнім доказом на підтвердження зазначеної обставини. Верховний Суд, розглядаючи справу в межах, визначених статтею 300 ГПК України, не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. Враховуючи викладене, Суд вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про заміну сторони її правонаступником».

У пунктах 6.20.-6.23. постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 року по справі № 911/3411/14 (провадження № 12-39гс20) зазначено, що: «якщо після відкриття провадження за скаргою/заявою на судове рішення, поданою особою, яка вважає себе правонаступником позивача у спірних правовідносинах, буде встановлено, що така особа не набула прав та обов`язків правопопередника, суд своєю ухвалою закриває відповідне провадження на підставі визначеної процесуальним законодавством норми. У випадку коли ставиться питання про заміну стягувача у виконавчому провадженні та скасування постанови державного виконавця про закриття виконавчого провадження, встановлення судом обставин відсутності переходу прав від правопопередника до правонаступника буде мати процесуальним наслідком відмову в задоволенні відповідної заяви. Питання процесуального правонаступництва у всіх випадках вирішується судом, який при вирішенні цього питання повинен дослідити по суті обставини правонаступництва та не може обмежитися встановленням формальних умов застосування відповідного припису».

З матеріалів справи вбачається, що права кредитора ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» за кредитним договором № 014/0254/85/59083 від 30.01.2012 року, ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло на підставі договорів про відступлення права вимоги від 30.08.2017 року № 114/45 та 114/45-ДГ.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що в договорі про відступлення права вимоги № 114/45-ДГ від 30.08.2017 року, укладеного між ПАТ «Комерційний Індустріальний банк» (первісний кредитора») та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» (новий кредитор), передбачено, що:

- на умовах, установлених цим договором, та відповідно до статей 512-519 ЦК України, первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору за плату, а новий кредитор приймає належні Первісному кредиторові права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Перелік кредитних договорів, боржників, розрахунок сум заборгованості божника на дату підписання договору зазначені у додатку № 1 (попередній реєстр боржників), що є його невід`ємною частиною (п. 2.1. Договору);

- новий кредитор здійснює оплату загальної вартості (ціни договору) шляхом безготівкового переказу, на рахунок первісного кредитора, протягом двох робочих днів з моменту укладення цього договору (п. 3.2. Договору);

- внаслідок невиконання новим кредитором умов пункту 3.2. договору. Договір вважається розірваним, а права та обов`язки за ним припиненими з дати направлення новому кредитору відповідного письмового повідомлення первісного кредитора.

Як вбачається з матеріалів справи, до заяви про заміну стягувача його правонаступником заявником не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження вказаних вище обставин.

За обставин невстановлення обставин відсутності переходу прав від правопопередника до правонаступника суд надходить до висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні відповідної заяви.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 512, 514 ЦК України, ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 259, 260, 353, 354, 356, 442 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про заміну стягувача у виконавчому провадженні -відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Суддя В.С. Хоменко