Дата документу 18.10.2021
Справа № 334/3871/21
Провадження № 2/334/2926/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/заочне/

18 жовтня 2021 року Ленінський районний суд міста Запоріжжя в складі головуючого судді Коломаренко К.А., при секретарі Фарзаєвій К.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, -

ВСТАНОВИВ:

Представник Концерну «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за послуги з централізованого опалення, обґрунтовуючи вимоги тим, що концерн «Міські теплові мережі» у період з червня 2017 року по грудень 2020 року надав послуги з централізованого опалення у житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , де мешкають відповідачі, на загальну суму 55032,21 грн., споживачами за вказаний період здійснено оплати за надані послуги на суму 200,00 грн.

Станом на 03.06.2021 року сума заборгованості за вказаний період складає 54834,21 грн., яку позивач просить стягнути з відповідачів, а також судові витрати по сплаті судового збору, які були ним понесені у зв`язку зі зверненням із позовом до суду.

Ухвалою суду від 11.06.2021 позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

07.07.2021 на адресу суду на виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху від позивача надійшло пояснення на ухвалу суду від 11.06.2021 по справі № 334/3871/21 та уточнення до позовних вимог, відповідно до яких просить стягнути заборгованість за надані послуги централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за період з 01.07.2017 по 31.10.2018 в сумі 20622,93 грн., стягнути з ОСОБА_2 за період з 01.11.2017 по 31.12.2020 в сумі 34211,28 грн.

Ухвалою суду від 12.07.2021 року прийнято до розгляду позовну заяву Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води та відкрито провадження у справі; розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання для розгляду справи по суті, явку позивача в судове засідання визнано обов`язковою.

В судові засідання 12.08.2021, 16.09.2021 та 18.10.2021 року представник позивача не з`явився, причину неявки суду не повідомив, з заявою про відкладення розгляду справи не звертався. Разом з позовною заявою подав до суду заяву про розгляд справи без участі сторін.

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи судом неодноразово повідомлені у встановленому законом порядку, про що матеріали справи містять поштові відправлення про виклик відповідачів в судове засідання, призначене на 16.09.2021 року та 18.10.2021 року, які повернулись на адресу суду з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою». Також про розгляд справи повідомлялись шляхом розміщення на офіційному веб-сайті судової влади України оголошення про виклик в судове засідання, призначене на 12.08.2021, 16.09.2021 та 18.10.2021 року. Про причину неявки суд не повідомили, відзиву на позовну заяву не надавали.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Таким чином, з урахуванням змісту статей 223, 280 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість ухвалення заочного рішення.

Частиною 2 статті 247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, доходить висновку, що позов є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

Згідно з п. 1.3 Рішення Виконавчого комітету Запорізької міської Ради № 25 від 29.01.2009 «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг» у м. Запоріжжя, починаючи з 01.01.2009 виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено Концерн «МТМ» в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ».

Згідно зі статутом Концерну «МТМ», основною метою діяльності Концерну є здійснення виробничо - технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально - економічних інтересів трудового колективу концерну. Концерн «МТМ» є власником виробленої теплової енергії.

Згідно з Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - Правила), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 за № 630, централізоване постачання гарячої води - це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у гарячій воді, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем гарячого водопостачання.

Відповідно до Правил, централізоване опалення - це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами регулюються Законом України від 24.06.2004 «Про житлово-комунальні послуги», який визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їх права та обов`язки.

За умовами ст. 68 ЖК України та ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» закріплено обов`язок споживача послуги такі оплачувати.

Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг (ст. 1, ч. 2 ст. 3, ст. 19 вказаного Закону).

Отже, Концерн «Міські теплові мережі» за зазначеними законами є юридичною особою, яка надає послуги з центрального опалення.

Судом встановлено, що згідно із інформацією Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 08.06.2021 вих. 04-47/3005, наданої на запит суду, відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , з 22.10.2018 року по по теперішній час (а.с. 17).

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією з реєстру територіальної громади міста Запоріжжя від 04.06.2021, наданої на запит суду (а.с. 15).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна власником квартири АДРЕСА_3 є ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 13.12.2003 року (а.с.8-10).

Згідно довідки щодо заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, яка складена позивачем, на ім`я ОСОБА_2 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 , договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води не укладено, нарахування сплати за водопостачання по нормі споживання на кількість осіб, особистий пристрій обліку ГВС відсутній.

Згідно із наданим позивачем розрахунком суми позову кількість зареєстрованих осіб за адресою надання послуг АДРЕСА_1 складає дві особи.

Із розрахунку позивача убачається, що нарахування за надані послуги здійснювалось, виходячи із того, що за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано 2 особи, в довідці щодо заборгованості за надані послуги, складеній самим позивачем, власниками/квартиронаймачами зазначено також 2 особи - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Разом з тим, відповідно інформації відділу реєстрації фізичних осіб по Дніпровському району управління державної реєстрації фізичних осіб департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 з 22.10.2018 року по теперішній час, тобто в період, який позивачем включено в період заборгованості відповідач не проживав за адресою надання послуг.

За таких обставин, з метою повного та всебічного розгляду справи по суті, беручи до уваги зміст заявлених позовних вимог, суд залишив позовну заяву без руху та запропонував позивачеві надати суду підтверджену належним чином та відповідно до вимог чинного законодавства інформацію про порядок нарахування плати за послуги з централізованого опалення по кожному з відповідачів, розрахунок суми візову відповідно до заявлених позовних вимог, а також інформацію про осіб, на яких нараховувалась плата за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, які надавались за адресою: АДРЕСА_1 в період з 01.06.2017 по 31.12.2020, та про їх кількість.

Копію ухвали суду від 11.06.2021 про витребування доказів було отримано представником позивача Концерну «МТМ» 25.06.2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 22).

На виконання ухвали суду від 11.06.2021, позивачем 07.07.2021 до суду надано пояснення на ухвалу суду від 11.06.2021 року справі № 334/3871/21 та уточнення до позовних вимог.

Відповідно до уточнення до позовних вимог позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води), а саме:

- загальний борг за послугу з ЦО та ГВП, що утворився за період з 01.07.2017 по 31.10.2018 в сумі 20622,93 грн. З якої окремо борг за послугу з ЦО складає 7669,42грн., за послугу з ГВП - 12953,51 грн., підлягає стягненню в солідарному порядку з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ;

- загальний борг за послугу з ЦО та ГВП, що утворився за період з 01.11.2018 по 31.12.2020 в сумі 34211,28 грн. З якої окремо борг за послугу з ЦО складає 18333,41 грн., за послугу з ГВП - 15877,87 грн., підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 .

Підтверджену належним чином та відповідно до вимог чинного законодавства інформацію про порядок нарахування плати за послуги з централізованого опалення по кожному з відповідачів, розрахунок суми відповідно до заявлених позовних вимог, а також інформацію про осіб, на яких нараховувалась плата за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, які надавались за адресою: АДРЕСА_1 в період з 01.06.2017 по 31.12.2020, та про їх кількість суду не надано.

Станом на день розгляду справи витребувані судом докази на обґрунтування позовних вимог за ухвалою суду від 11.06.2021 позивачем не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно з ч. 10 ст. 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.

Проаналізувавши обставини справи суд дійшов висновку, що причини, з яких Концерн «МТМ» не подав витребувані судом докази, є неповажними, наслідком чого є розгляд справи за наявними в ній доказами на підставі ч. 10 ст. 84 ЦПК України.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та при будинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Пунктом 1 частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 3 статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У правовідносинах, що склалися між сторонами, не є спірним факт надання позивачем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за адресою надання послуг: АДРЕСА_1 .

Проте, позивачем не доведено належними та допустимими доказами споживання відповідачами вказаних послуг саме на суму 54834,21 грн.

Згідно зі ст. ст. 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як вже було зазначено судом вище, до позовної заяви позивачем надано розрахунок суми позову по особовому рахунку № НОМЕР_1 , відкритого на ім`я ОСОБА_2 . Вказаний розрахунок складений за період з 01.06.2017 по 01.12.2020, виходячи з кількості зареєстрованих осіб, а саме 2 особи.

За адресою надання послуг, а саме: АДРЕСА_1 , із кола зазначених Концерном «МТМ» відповідачів, відповідно до матеріалів справи, станом на час виникнення заборгованості, була зареєстрована лише ОСОБА_2 .

Інформації щодо реєстрації за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Разом з тим, вказані обставини позивачем під час складання та подання позову не враховані, уточнені в ході судового розгляду справи позовні вимоги не підтверджені відповідачем відповідним розрахунком.

З розрахунку відповідача випливає, що нарахування за надані послуги за весь період заборгованості здійснювалось, виходячи із того, що у квартирі зареєстровано 2 особи: відповідно до уточнених позовних вимог позивач просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за період з 01.07.2017 по 31.10.2018 року, а за період з 01.11.2018 по 31.12.2020 - лише з ОСОБА_2 .

З врахуванням того, що нарахування за послуги гарячого водопостачання нарахування проводяться з розрахунку на кількість зареєстрованих осіб, як то зазначено в довідці позивача (а.с.7), розрахунок заборгованості, наприклад, за жовтень 2018 року за послуги з гарячого водопостачання мав би відрізнятись від листопада 2018 року в два рази більшою сумою.

Разом з тим, розрахунок суми нарахувань, оплат та накопичень (а.с.11) містить наступні розрахунки:

- 01.10.2018 року за ГВП нараховано 596,58 грн. (місяць з періоду заборгованості, за який позивач просить солідарне стягнення боргу з відповідачів);

- 01.11.2021 року за ГВП нараховано 559,66 грн (місяць з періоду заборгованості, за який позивач просить стягнення боргу з лише з ОСОБА_2 ).

В матеріалах справи відсутні дані про порядок нарахування плати за надані послуги, дані щодо тарифів за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води з 01.06.2017 по 31.12.2020 року, а також достовірна інформація про осіб, на яких нараховувалась вказана плата, та їх кількість, надаючи уточнення до позовних вимог, позивачем нового розрахунку, з врахуванням уточнених вимог, суду надано не було.

При цьому, представник позивача в судові засідання не з`являється, а також не надає докази, які були витребувані судом.

У рішеннях від 28.10.1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Вказаними рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Доданий позивачем до позовної заяви розрахунок суми заборгованості, на переконання суду, не є належним доказом розміру заборгованості, оскільки не містить в собі вихідних даних, механізму нарахування, та іншої інформації необхідної для його перевірки, зокрема, для можливості обчислення суму боргу на одну зареєстровану особу.

Відповідно до п. 20 Правил плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

При цьому, за п. 21 Правил у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання.

З наданого розрахунку, а також з інших матеріалів справи, неможливо встановити, чи відбувалось нарахування плати за гаряче водопостачання на підставі показів квартирного засобу обліку або без такого, чи встановлений на вводі у багатоквартирний будинок засіб обліку води і теплової енергії, чи нарахування плати за послуги відбувалось згідно з установленими нормативами (нормами) споживання.

При цьому, як зазначив позивач в довідці, договір про надання послуг, на підставі аналізу положень якого можливо було б встановити вищезазначені обставини, між сторонами не укладався.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що наданий позивачем розрахунок суми боргу не може бути покладений в основу рішення як доказ, що достовірно підтверджує розмір спожитих послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання.

Підсумовуючи викладене, суд доходить висновку, що законні підстави для задоволення позову Концерну «МТМ» про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води відсутні, з огляду на що в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Підстави для стягнення судових витрат, визначені ст. 141 ЦПК України, відсутні.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 19, 23, 76-83, 89, 141, 247, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води відмовити повністю.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем до Ленінського районного суду м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржено позивачем до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

В разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, рішення може бути оскаржено відповідачем в загальному порядку.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 Цивільного процесуального кодексу України:

Позивач Концерн «Міські теплові мережі», , юридична адреса: м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 137;

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ;

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя: Коломаренко К. А.