ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 679/1031/20
Провадження № 22-ц/4820/547/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П. (суддя - доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І.

секретар судового засідання Гриньова А.М.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №679/1031/20 за апеляційною скаргою Вінницького національного медичного університету ім. М.І.Пирогова на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 29 січня 2021 року (суддя Гавриленко О.М., повне судове рішення складено 03 лютого 2021 року) у справі за позовом Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова до ОСОБА_1 про стягнення вартості навчання.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом Вінницький національний медичний університет ім. М.І.Пирогова (далі - Університет) зазначав, що відповідачка була зарахована на навчання до цього навчального закладу і надалі між нею та позивачем було укладено Угоду про підготовку лікаря №1778. Згідно предмету вказаного договору Університет взяв на себе зобов`язання забезпечити відповідачці якісну теоретичну та практичну підготовку фахівця з вищою освітою згідно з навчальними планами та програмами і вимогами кваліфікаційних характеристик фахівця. А відповідачка взяла на себе зобов`язання прибути після закінчення ВНЗ за місцем направлення і відпрацювати не менше 3-х років, а у разі відмови їхати за призначенням відшкодувати вартість навчання. Позивач зазначає, що 31.07.2017 ОСОБА_1 було зараховано на посаду лікаря-інтерна по спеціальності «внутрішні хвороби» до КМЗ Нетішинської міської ради «Спеціалізована медико-санітарна частина м. Нетішин» з наступним відпрацюванням 3-х років, проте 27.09.2018 відповідно до особистої заяви відповідачки остання була звільнена з займаної посади за власним бажання на підставі ст. 38 КЗпП України. Таким чином, позивач вважає, що ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором не виконала належним чином, за направлення три роки не відпрацювала, а тому просив стягнути з ОСОБА_1 189850, 20 грн в рахунок відшкодування коштів за навчання.

Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 29 січня 2021 року у позові Вінницького національного медичного університету імені М.І.Пирогова до ОСОБА_1 про стягнення вартості навчання відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішення суду, Вінницький національний медичний університет ім. М.І.Пирогова оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Так, апелянт зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги та не оцінив порушення відповідачкою своїх зобов`язань, які передбачені Угодою про підготовку лікаря, а саме не відпрацювала три роки за місцем направлення. На думку апелянта, суд першої інстанції неправильно трактував Указ Президента України №77/96 від 23.01.1996 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих начальних закладів». Оскільки відповідачка зобов`язана відшкодувати до державного бюджету вартість навчання, як наслідок порушення своїх зобов`язань, тому апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скарну ОСОБА_1 погоджується із висновками суду першої інстанції та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін. Відповідачка зазначає, що Указ Президента України №77/96 від 23.01.1996 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих начальних закладів» не може бути підставою вимог до випускника про оплату вартості навчання, оскільки на сьогоднішній день відносини у сфері вищої освіти вже врегульовані відповідним законом; крім того, 01.07.2014 був прийнятий Закон України «Про вищу освіту», за яким обов`язок випускників відпрацьовувати за направленням втратив чинність. Також, відповідачка зазначає, що Угода про підготовку лікаря №1778 не відповідає законодавству, оскільки містить термін «державний сектор народного господарства», тоді як ОСОБА_1 була направлена на роботу в Комунальний медичний заклад Нетішинської міської ради «Спеціалізована медико-санітарна частина м. Нетішин». Відповідачка вказує, що Угодою відповідальність за не відпрацювання трьох років по направленню не передбачена. Крім того, в Угоді не зазначено строк виконання зобов`язання, тому не можливо визначити часу прострочення зобов`язання та нарахування заборгованості.

Справа розглядається в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України).

Оскаржуване судове рішення вказаним вимогам не відповідає.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив із недоведеності та необґрунтованості позову, адже позивач не довів невиконання відповідачкою умов Угоди від 01 вересня 2011 року, тобто порушення нею своїх зобов`язань перед цим навчальним закладом, адже ОСОБА_1 не відмовлялася їхати за призначенням (ця обставина позивачем не заперечується і підтверджена матеріалами цієї справи), а за не відпрацювання студентом трьох років за направленням жодної відповідальності Угодою не передбачено і змін та доповнень до Угоди внесено не було. Також, позивачем не обґрунтовано розмір заборгованості вартості навчання.

Проте, колегія суддів не погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, виходячи і наступного.

Встановлено, що в 2011 році ОСОБА_1 , яка згідно даних свідоцтва про шлюб 03 липня 2018 року змінила прізвище на « ОСОБА_1 » (а.с. 39), вступила до Вінницького національного медичного університету ім. М.І.Пирогова на спеціальність «Лікувальна справа».

01 вересня 2011 року між ОСОБА_1 та Вінницьким національним медичним університетом ім. М.І.Пирогова було укладено Угоду про підготовку лікаря №1778 за кошти державного бюджету з метою отримання вищої освіти, відповідно до якої Університет зобов`язується забезпечити якісну теоретичну та практичну підготовку фахівця з вищою освітою згідно з навчальними планами та програмами і вимогами кваліфікаційних характеристик фахівця; після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації місцем працевлаштування в державному секторі народного господарства, де він зобов`язаний відпрацювати не менше трьох років. Студент зобов`язується оволодіти всіма видами професійної діяльності, передбаченими кваліфікаційною характеристикою фахівця за напрямом підготовки «Медична лікувальна справа»; прибути після закінчення вищого навчального закладу на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років; у разі відмови їхати за призначенням відшкодувати до державного бюджету вартість навчання в установленому порядку.

Угоді набирає чинності з моменту її підписання і діє до 01 червня 2017 року (а.с. 9).

30 березня 2017 року ОСОБА_1 отримала направлення на роботу №232, згідно якого остання направляється в розпорядження КМЗ Нетішинської міської ради «Спеціалізована медико-санітарна частина м. Нетішин» ДОЗ Хмельницької ОДА для роботи на посаді лікаря-терапевта (а.с. 12). Згідно витягу із наказу №383 від 23 червня 2017 року по Вінницькому національному медичному університету ім. М.І.Пирогова, студентці 6 курсу медичного факультету №1 ОСОБА_1 присвоєно кваліфікацію лікаря з видачею диплома (а.с.15).

Відповідно до пропозиції щодо працевлаштування випускника ОСОБА_1 від 24.06.2017, останній запропоновано працевлаштуватися за посадою лікар-терапевт в ДОЗ Хмельницької ОДА КМЗ Нетішинської міської ради «Спеціалізована медико-санітарна частина м. Нетішин, вул. Лісова, 1 м. Нетішин, Хмельницька область, 30100 (а.с.14).

27 червня 2017 року ОСОБА_1 видано диплом спеціаліста серії НОМЕР_1 про те, що вона у 2017 році закінчила Вінницький національний медичний університет ім. М.І.Пирогова, здобула кваліфікацію: ступінь вищої освіти спеціаліст, спеціальність «Лікувальна справа», професійна кваліфікація лікар (а.с.8).

Наказом №200-к від 31 липня 2017 року по КЗМ Нетішинської міської ради «Спеціалізована медико-санітарна частина м. Нетішин» відповідачка була зарахована на посаду лікаря-інтерна для проходження очного та заочного циклу інтернатури по спеціальності «Внутрішні хвороби», терміном на 2 роки з 01.08.2017 по 30.06.2019 з наступним відпрацюванням трьох років (а.с. 10).

27.09.2018 ОСОБА_1 лікаря - інтерна по спеціальності «внутрішні хвороби» 05.10.2018 звільнено за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України, що підтверджується наказом №289-к КМЗ Нетішинської міської ради «Спеціалізована медико-санітарна частина м. Нетішин» (а.с.13).

Згідно листа №03-02/2640 від 17 жовтня 2018 ДОЗ Хмельницької обласної державної адміністрації, заступник директора департаменту повідомила ректора Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова про звільнення ОСОБА_1 за власним бажанням з 05.10.2018 (а.с.11).

Відповідно до розрахунку заборгованості за навчання за 2011-2017 навчальний рік випускника ВНМУ ім. М.І. Пирогова ОСОБА_1 (ОСОБА_1) за спеціальністю «Лікувальна справа» від 22 червня 2020 року та довідки про стан заборгованості віл 22 червня 2020 року загальна сума заборгованості відповідачки складає 189850 грн 20 коп, з яких: основна сума боргу - 149976 грн 06 коп, індекс інфляції - 34344 грн 52 коп, 3% річних - 5529 грн 62 коп (а.с.6, 7).

Частиною першою статті 509 ЦК України (тут і надалі в редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини першої стаття 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з пунктами 1, 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до частини другої статті 52 Закону України «Про освіту» (в редакції, чинній з 23 березня 1996 року по 06 вересня 2014 року, у тому числі на час укладення угоди від 01 вересня 2011 року), пункту 2 Указу Президента № 77/96, пункту 14 Порядку працевлаштування випускників ВНЗ (редакція чинна на час укладення угоди від 01 вересня 2011 року) та пункту 21 Порядку працевлаштування № 367 (редакція чинна на час укладення угоди від 01 вересня 2011 року) випускник має обов`язок відшкодувати у встановленому порядку до Державного або місцевого бюджетів вартість його навчання та компенсувати замовникові його навчання всі витрати цього замовника на це навчання за наступних умов, погоджених між ним та відповідним навчальним закладом, який здійснив відповідне навчання за рахунок Державного бюджету, а саме: випускник після отримання вищої освіти повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направленні його на роботу, та відпрацювати обумовлений угодою на його навчання термін; цього випускника звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої.

У разі неприбуття молодого фахівця за направленням або його відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років випускник зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати (відповідно до пункту 14 Порядку працевлаштування випускників ВНЗ).

Крім того, пунктом 21 чинного Порядку працевлаштування № 367, передбачено обов`язок особи, яка не відпрацювала встановлений трирічний строк, компенсувати, крім вартості навчання, також всі витрати на освіту, тобто і виплати академічної стипендії.

Такий правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 23 січня 2018 року (справа № 607/9099/15-ц), від 19 вересня 2018 року (справа № 607/3690/17), від 31 жовтня 2018 року (справа № 607/3681/17-ц), від 15 травня 2019 року (справа № 598/760/17), від 30 січня 2019 року (справа № 607/3682/17), від 26 червня 2019 року (справа № 607/7122/17-ц).

Суд вважає, що відповідачка, добровільно підписуючи Угоду про підготовку лікаря №1778 від 01.09.2011, погодилась на працевлаштування її навчальним закладом та, навчаючись за кошти державного бюджету, погодилась відшкодувати вартість навчання у разі відмови відпрацювати не менше трьох років.

А отримавши пропозицію щодо працевлаштування випускника та працевлаштувавшись 31 липня 2017 року в КЗМ Нетішинської міської ради «Спеціалізована медико-санітарна частина м. Нетішин» на посаді лікаря-інтерна для проходження очного та заочного циклу інтернатури по спеціальності «Внутрішні хвороби» з наступним відпрацюванням трьох років, 27.09.2018 звільнилася на підставі ст. 38 КЗпП України.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, а тому доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального права є обґрунтованими.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що оскаржуване рішення підлягає до скасування із ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог адже зобов`язання випускника вищого навчального закладу щодо повернення здійснених на навчання витрат, які випускник такого закладу має компенсувати замовникові його навчання у разі його неприбуття за направленням або відмови без поважних причин приступити до роботи за призначенням (зокрема відпрацювати три роки в закладі охорони здоров`я, куди випускник направлений за розподілом) є мірою цивільно-правової відповідальності цього випускника і водночас, способом захисту майнових прав та інтересів замовника навчання.

І ці висновки узгоджуються із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, що викладені в постанові від 26 січня 2021 року

у справі № 607/3693/17.

Щодо визначення розміру вартості навчання, що підлягають стягненню із відповідачки суд виходить з наступного.

Так, згідно розрахунку заборгованості за навчання за 2011-2017 навчальний рік випускника ВНМУ ім. М.І. Пирогова ОСОБА_1 за спеціальністю «Лікувальна справа» від 22 червня 2020 року та довідки про стан заборгованості від 22 червня 2020 року загальна сума заборгованості відповідачки складає 189850 грн 20 коп, з яких: основна сума боргу - 149976 грн 06 коп, індекс інфляції - 34344 грн 52 коп, 3% річних - 5529 грн 62 коп. (а.с. 6,7).

Судова колегія вважає, що доведеним є розмір вартості навчання, що підлягає стягненню із відповідачки в сумі 184320,58 грн. (149976,06 грн. (основна сума боргу) + 34344,52 грн. (індекс інфляції)).

І ця сума боргу та наданий позивачем розрахунок в зазначених частинах в порушення вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України не спростований відповідачкою та не надано іншого розрахунку.

А посилання ОСОБА_1 в заяві від 12.10.2021 про необхідність вияснення способу розрахунку суми заборгованості, а в разі потреби призначити експертизу експертам Хмельницького відділення КНДІСЕ про з`ясування правильності розрахунку суми заборгованості не заслуговують на увагу суду, адже клопотань про призначення такої експертизи ОСОБА_1 ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції не заявляла, а відповідно до ч. 1, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчинення нею процесуальних дій.

Разом з тим, судова колегія вважає, що не підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення із відповідачки 5520,62 грн 3% річних за невиконання грошового зобов`язання з підстав недоведеності. Адже позивачем не надано суду належних та допустимих доказів щодо початку строку виконання відповідачкою зобов`язання, які випливають із Угоди про підготовку лікаря №1778 від 01.09.2011.

Відповідно до положень ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції , не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог та апеляційної скарги з ОСОБА_1 на користь Вінницького національного медичного університету ім. М.І.Пирогова підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2762,32 грн (2847,75 грн (судовий збір, що підлягав сплаті при поданні позовної заяви (платіжне доручення №1321 від 01.07.2020, а.с. 1)) * 97 (% задоволених позовних вимог) / 100) та за подання апеляційної скарги у розмірі 4143,74 грн (4271, 62 грн (судовий збір, що підлягав сплаті за подання апеляційної скарги (платіжне доручення №2906 від 01.03.2021, а.с.84) * 97 (% задоволених вимог) / 100), а всього - 6905,79 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Вінницького національного медичного університету ім. М.І.Пирогова задовольнити.

Рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 29 січня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ) на користь Вінницького національного медичного університету ім. М.І.Пирогова (; вул. Пирогова, 56, м. Вінниця) кошти, витрачені на її навчання в цьому університеті в сумі 184320 (сто вісімдесят чотири тисячі триста двадцять) грн 58 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ) на користь Вінницького національного медичного університету ім. М.І.Пирогова (; вул. Пирогова, 56, м. Вінниця) 6905 (шість тисяч дев`ятсот п`ять) грн 79 коп судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 19 жовтня 2021 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай