Справа № 186/432/19
Провадження номер № 2/0186/409/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2021 року Першотравенський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демиденко С.М.

секретар - Кобка Т.В.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Першотравенську в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я.

З урахуванням уточнених позовних вимог ОСОБА_3 , просить суд стягнути на його користь з ОСОБА_4 компенсацію за шкоду, завдану каліцтвом внаслідок вчинення кримінального злочину, шляхом відшкодування заробітку (доходу), втраченого у зв`язку із частковою постійною втратою загальної працездатності в сумі 806 295,00 грн, за період з 01 квітня 2004 року до 31 січня 2021 року, а також 15 000 грн щомісяця та постійно, але не менше 2,5 мінімальних заробітних плат, розмір яких встановлюється законодавством України, починаючи з 01 лютого 2021 року.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вироком Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2013 року ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні злочину відносно ОСОБА_3 , передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі на п`ять років та задоволено цивільний позов ОСОБА_3 , про відшкодування шкоди.

В подальшому Апеляційний суд Дніпропетровської області ухвалою від 18 вересня 2014 року вирок суду першої інстанції в частині визнання ОСОБА_4 винним у скоєнні злочину та призначення йому покарання залишено без змін, але з підстав, передбачених ч.5 ст.74, ч.1.ст.49 КК України, ОСОБА_4 звільнено від призначеного судом першої інстанції покарання у зв`язку зі спливом строків давності, в частині вирішення цивільного позову вирок скасовано та справу в цій частині направлено на новий судовий розгляд в той же суд в порядку цивільного судочинства.

Вироком встановлено, що ОСОБА_4 25 березня 2004 року близько 16:05 години на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин біля гаража № НОМЕР_1 , розташованого в гаражному кооперативі «Південний» м. Першотравенська, діючи навмисно завдав не менше чотирьох ударів рукою в ділянку голови ОСОБА_3 заподіявши йому при цьому тілесні ушкодження: краніо-лицева травма у вигляді параорбітальних синців, садна надбрівної ділянки та перелом кісток носа, які за своїм характером, відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи 39/11 від 22.06.2012 року, належать до легких тілесних ушкоджень та у вигляді контузії правого очного яблука з розривами кон`юнктиви та субкон`юктивальним крововиливом, що призвело до підвивиху кришталика, зниження гостроти зору, а в подальшому до запальних явищ у судинній оболонці відшарування сітківки та фіброзних змін склоподібного тіла, внаслідок чого розвинулася субатрофія очного яблука та птоз верхньої повіки правого ока, які за своїм характером, відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи № 39/11 від 22.06.2012 року, викликали у ОСОБА_3 розлад здоров`я і призвели до наслідків, які заподіяли 50% постійної втрати загальної працездатності та непоправного знівечення обличчя і належать до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою розладу здоров`я, поєднаного зі стійкою втратою працездатності не менш ніж на одну третину та які спричинили непоправне знівечення обличчя ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно- курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо (ч.1). У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати (ч.2). Шкода, завдана фізичній особі каліцтва або іншим ушкодженням здоров`я, відшкодовується без урахування пенсії,призначеної y зв`язку з втратою здоров`я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів (ч.3).

За приписом ч.1 ст.1197 ЦК України розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку ( доходу ), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеню втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.

Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється забажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров`я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

Позивач наводячи свій розрахунок на підставі ст. 1197 ЦК України, просить задовольнити зазначені вище позовні вимоги.

Позивач та його представник ОСОБА_1 , в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі та прохали суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник адвокат Голіцина Г.Д. позовні вимоги ОСОБА_3 не визнали, прохали суд відмовити в їх задоволенні. Свої заперечення обґрунтовують тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів ступеню втрати професійної чи загальної працездатності, у зв`язку з подіями, що мали місце 25 березня 2004 року, час з якого настала втрата працездатності та період, на який втрачена працездатність, тобто до якого часу встановлена втрата працездатності.

Як на доказ своїх позовних вимог, позивач посилається на висновки експерта від 22 червня 2012 року № 39/11, складеними судово-медичною експертною комісією ДУ Головного бюро судово-медичної експертизи МОЗ України. Вважають, що дана експертиза встановила ступінь тяжкості тілесних ушкоджень відповідно до Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом № 6 МОЗ від 26.07.1995 року, а не ступінь втрати загальної чи професійної працездатності. Відомості про ступінь втрати працездатності, час з якого настала втрата працездатності та до якого часу працездатність втрачена, вказаний висновок не містить.

Відсутність доказів зазначених обставин і стало підставою для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 по справі № 186/1706/14-ц провадження № 61-675, в тому числі відмови у задоволенні касаційної скарги Верховним Судом, на постанову якого від 30 січня 2018 року посилається позивач, та по якій, як на доказ своїх позовних вимог, позивач також посилався на висновки експерта № 39/11 від 22 червня 2012 року.

Оскільки, позивач станом на 25 березня 2004 року працював і мав постійний дохід, то відшкодування втраченого ним заробітку (доходу) визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який він мав до пошкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати ним професійної, а за її відсутності загальної працездатності. Вважають, що розрахунок втрати заробітної плати, зроблений позивачем, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати встановленої законодавством України, і обґрунтування його ст. 1197 ЦК України не відповідає вимогам закону.

Наданий позивачем лист від 22 серпня 2018 року за вих.№ 5/557 за підписом головного

Лікаря комунального закладу «ОКЦ МСЕК» Концур В.М. не є доказом про встановлення ступеню втрати професійної чи загальної працездатності позивачем, та часу з якого непрацездатність настала, не обґрунтовує вимоги позивача, не містить інформації щодо предмета доказування, а тому є неналежним доказом.

В судовому засіданні з вищезазначених підстав представник відповідача ОСОБА_2 , прохала суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 .

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Вироком Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2013 року, ОСОБА_4 було визнано винним у скоєнні злочину передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. Стягнуто на користь ОСОБА_3 з ОСОБА_4 у відшкодування матеріальної шкоди 28309,68 гривень, у відшкодування втраченого заробітку за період з 01 квітня 2004 року до 01 квітня 2013 року 170135 гривень, у відшкодування витрат на правову допомогу 3030 гривень, а всього стягнуто 201474 гривні 68 копійок.

Зазначеним вироком встановлено, що 25 березня 2004 року близько 16 години 05 хвилин ОСОБА_4 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин біля гаражу №37, розташованого в гаражному товаристві «Південне» м.Першотравенська, діючи навмисно наніс не менше чотирьох ударів рукою в область голови ОСОБА_3 , заподіявши йому при цьому наступні тілесні ушкодження: краніо-лицева травма у вигляді пара орбітальних синців, садна надбрівної ділянки та перелом кісток носа, які за своїм характером відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи №39/11 від 22 червня 2012 року відносяться до легких тілесних ушкоджень та у вигляді контузії правого очного яблука з розривами кон`юктиви та субкон`юктивальним крововиливом, яка призвела до підвивиху кришталика, зниженню гостроти зору, а в подальшому до запальних явищ у судинній оболонці, відшаруванню сітківки та фіброзних змін склоподібного тіла, внаслідок чого розвинулася субатрофія очного яблука та птоз верхньої повіки правого ока, які за своїм характером, відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи №39/11 від 22 червня 2012 року викликали у ОСОБА_3 розлад здоров`я і призвели до наслідків, які заподіяли 50% постійної втрати загальної працездатності та непоправного знівечення обличчя та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознаками розладу здоров`я, поєднаного зі стійкою втратою працездатності не менш ніж на одну третину та які спричинили непоправне знівечення обличчя ОСОБА_3

18 вересня 2014 року Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області засудженого ОСОБА_4 на підставі ч.5 ст.74, ч.1 ст.49 КК України було звільнено від призначеного за вироком Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2013 року покарання у виді п`яти років позбавлення волі у зв`язку із закінченням строків давності.

Вирок Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2013 року в частині вирішення цивільного позову скасовано, та справу в цій частині направлено на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.

При направлені справи на новий розгляд в частині вирішення цивільного позову, судом апеляційної інстанції зазначено, що судом першої інстанції при вирішені цивільного позову не було приведено розрахунок середнього заробітку потерпілого за дванадцять або три останні календарних місяці, що передували пошкодженню здоров`я, не наведено розрахунок розміру втраченого заробітку та чому стягнуто втрачений заробіток довічно.

В подальшому 06 квітня 2016 року рішенням Першотравенського міського суду у справі № 186/1706/14-ц в задоволені позовних вимог ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 , про стягнення втраченого заробітку (доходу) у зв`язку із втратою загальної працездатності в сумі 274245,00 гривень за період з 01.04.2004 року по 31.01.2016 року та 2,5 (дві цілих п`ять десятих) мінімальних заробітних плат, розмір яких встановлений законом України, щомісячно та постійно, починаючи з 01 лютого 2016 року відмовлено.

Зазначене рішення Першотравенського міського суду від 06 квітня 2016 року, ухвалою суду апеляційної інстанції від 13 липня 2016 року та постановою Верховного Суду від 30 січня 2018 року залишено без змін.

Копією трудової книжки на ім`я позивача ОСОБА_3 , підтверджується що на час спричинення йому тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , він перебував в трудових відносинах з Павлоградським енергопідприємством в якості електромонтера з 18 квітня 2002 року, звільнений за власним бажанням 26 квітня 2005 року. В подальшому позивач знаходився в трудових відносинах з Першотравенським МЖКП з 23 травня 2005 року по 22 серпня 2011 року; з ТОВ «Сігма-Ком» з 01.09.2011 року по 29.01.2012 року; з Першотравенським МЖКП з 10.02.2012 року ( Т-1 а.с.83-86).

Згідно до висновку експерта №39/11 від 22 червня 2012 року, судово-медичної експертизи, яка була проведена в рамках кримінальної справи у ОСОБА_3 після події 25.03.2004 року в результаті травматичної дії мала місце контузія правого очного яблука з розривами кон`юктиви та субкон`юктивальним крововиливом, яка призвела до підвивиху кришталика, зниження гостроти зору, а в подальшому, незважаючи на правильно проведене лікування до запальних явищ у судинній оболонці, відшаруванню сітківки, фіброзних змін склоподібного тіла, внаслідок чого розвинулась субатрофія очного яблука, птоз верхньої повіки правого ока. Отже , вищевказана травма правого ока за своїм характером викликала у ОСОБА_3 розлад здоров`я та призвела до наслідків, які спричинили 50% постійної втрати загальної працездатності. Ці ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою розладу здоров`я , поєднаного зі стійкою втратою працездатності не менш ніж на одну третину. Наслідки травми правого ока у ОСОБА_3 слід вважати невиправними ( Т-1 а.с.52-75).

В листі від 22 серпня 2018 року за вих. № 5/557 за підписом головного лікаря комунального закладу «ОКЦ МСЕК» В.М. Концур на ім`я позивача зазначено, у відповідь на його звернення зазначено, що «Ви дійсно є інвалідом третьої групи безстроково з 2002р., маєте 60% втрати працездатності. Причина інвалідності «професійне захворювання». Встановлення відсотків втрати працездатності внаслідок кримінального випадку (не пов`язаного з виконанням Вами трудових обов`язків) до компетенції медико-соціальної експертизи не належить.

Вирішуючи вимоги позивача суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195, ч. 1 ст. 1197 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню визначається у відсотках від середнього заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності загальної працездатності.

Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров`я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

При визначенні розміру заробітку (доходу), який втрачений потерпілим внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, важливу роль відіграє той факт, чи знаходиться особа у трудових відносинах. Так, якщо каліцтво чи інше ушкодження здоров?я було завдане особі, яка працювала за трудовим договором, то розмір втраченого заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров?я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності загальної працездатності.

Під поняттям «професійна працездатність» слід розуміти здатність особи до виконання певної роботи, виконання якої потребує певної кваліфікації. Відсоток втрати професійної працездатності особи встановлюється медико-соціальною експертизою і на підставі цього особа визнається інвалідом І, II або III групи. Загальною працездатністю вважають здатність особи до виконання будь-якої некваліфікованої роботи взагалі, яка не потребує спеціальних знань та навичок. Відсоток втрати загальної працездатності особи встановлюється також медико-соціальною експертизою. Тобто на розмір втраченого заробітку (доходу) впливають:

а) середній місячний заробіток потерпілого;

б) ступінь втрати професійної або загальної працездатності.

Середньомісячний заробіток (дохід) слід обчислювати шляхом поділу сукупного заробітку (доходу) за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров?я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров?я на відповідно дванадцять або три. Пріоритетність у виборі найкращого співвідношення надається потерпілому. При цьому вказане співвідношення, яке і становитиме середньомісячний заробіток (дохід), не повинен бути менше п?ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

Ще одним фактором, який впливає на розмір втраченого заробітку (доходу), є ступінь втрати професійної працездатності, а за її відсутності загальної працездатності. При цьому слід зауважити, що втрата працездатності може бути тимчасова або стійка (тривала).

Коли мова йде про тимчасову втрату працездатності, то вона повинна посвідчуватись листком тимчасової непрацездатності (лікарняним листком), який видається відповідним лікувальним закладом. Умови та порядок відшкодування такої шкоди встановлюються спеціальними законами ( з січня 2001 року до 01 січня 2015 року Законом України «Про загальнообов?язкове державне соціальне страхування у зв?язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», з 01 січня 2015 року по теперішній час Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»).

Стійка (тривала) втрата працездатності встановлюється медико-соціальними експертними комісіями Міністерства охорони здоров?я України (далі МСЕК). (Діяльність МСЕК та порядок проведення експертиз регламентуються : з квітня 1994 року до 18 грудня 2009 року «Порядком організації та проведення медико-соціальної експертизи втрати працездатності» затвердженого постановою КМУ №221 від 04.04.1994 року; з 18 грудня 2009 року по теперішній час Положенням про медико-соціальну експертизу затвердженого постановою КМУ №1317 від 03 грудня 2009 року.)

На підставі проведеної цими органами медико-соціальної експертизи встановлюється ступінь втрати професійної працездатності особи. І лише у випадку, коли втрати професійної працездатності немає, тоді відповідні комісії встановлюють ступінь втрати загальної працездатності. Ступінь втрати працездатності встановлюється у відсотках на підставі висновку МСЕК.

Тобто, розмір втраченого заробітку (доходу) потерпілого обов`язково визначається з урахуванням втрати чи зменшення його професійної або загальної працездатності.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про пенсійне забезпечення» причини й групи інвалідності, а також час настання інвалідності встановлюються органами медико-соціальної експертизи, що діють на підставі Положення про них, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

З аналізу п. п. 1, 11 Положення про медико-соціальну експертизу, п. п. 3, 26, 27 Положення про порядок, умови та критеріїв встановлення інвалідності затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року № 1317, Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 5 вересня 2011 року №561, встановлення МСЕК тієї чи іншої групи інвалідності внаслідок загального захворювання визначається за критеріями життєдіяльності людини, зокрема, здатністю особи до виконання трудової діяльності.

Здатність до трудової діяльності сукупність фізичних та духовних можливостей людини, яка визначається станом здоров`я, що дозволяє їй займатися різного виду трудовою діяльністю.

Параметрами оцінки є збереження або втрата професійної працездатності, можливість трудової діяльності за іншою професією, яка за кваліфікацією дорівнює попередній, оцінка допустимого обсягу роботи у своїй професії і посаді, можливість трудової зайнятості в звичайних або спеціально створених умовах.

Законодавство вирізняє професійну та загальну працездатність. Професійна працездатність передбачає здатність працівника до роботи за конкретним фахом і на певній посаді, у той час як загальна працездатність це здатність до виконання будь-якої роботи у звичайних умовах праці. Особа, яка зазнала каліцтва та якій встановлено інвалідність, може бути визнана частково працездатною. З метою встановлення в особи здатності до праці, МСЕК під час встановлення інвалідності має встановити ступінь професійної (а за її відсутності - загальної) працездатності у відсотках.

На підставі цих даних суд визначає розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу) у відсотках, що підлягає відшкодуванню.

В ході судового розгляду справи було встановлено, що позивач ОСОБА_3 на час спричинення йому тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_4 перебував в трудових відносинах з Павлоградським енергопідприємством в якості електромонтера з 18 квітня 2002 року, звільнений за власним бажанням 26 квітня 2005 року. В подальшому позивач знаходився в трудових відносинах з Першотравенським МЖКП з 23 травня 2005 року по 22 серпня 2011 року; з ТОВ «Сігма-Ком» з 01.09.2011 року по 29.01.2012 року; з Першотравенським МЖКП з 10.02.2012 року, що підтверджується копією трудової книжки на ім`я позивача, яка знаходиться в матеріалах справи ( Т-1 а.с.83-86).

Згідно до висновку експерта №39/11 від 22 червня 2012 року, судово-медичної експертизи, яка була проведена в рамках кримінальної справи у ОСОБА_3 після події 25.03.2004 року в результаті травматичної дії мала місце контузія правого очного яблука з розривами кон`юктиви та субкон`юктивальним крововиливом, яка призвела до підвивиху кришталика, зниження гостроти зору, а в подальшому, незважаючи на правильно проведене лікування до запальних явищ у судинній оболонці, відшаруванню сітківки, фіброзних змін склоподібного тіла, внаслідок чого розвинулась субатрофія очного яблука, птоз верхньої повіки правого ока. Отже , вищевказана травма правого ока за своїм характером викликала у ОСОБА_3 розлад здоров`я та призвела до наслідків, які спричинили 50% постійної втрати загальної працездатності. Ці ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою розладу здоров`я , поєднаного зі стійкою втратою працездатності не менш ніж на одну третину. Наслідки травми правого ока у ОСОБА_3 слід вважати невиправними ( Т-1 а.с.52-75).

Вищезазначеним висновком зазначено відсоток втрати загальної працездатності, але не встановлено з якого часу вона настала, та по який час вона встановлена.

компенсацію за шкоду, завдану каліцтвом внаслідок вчинення кримінального злочину, шляхом відшкодування заробітку (доходу), втраченого у зв`язку із частковою постійною втратою загальної працездатності

Крім того позивач прохає суд стягнути з відповідача на його користь втрачений ним заробіток (дохід) в період часу з 01 квітня 2004 року та на подальший час, тоді як з листків непрацездатності позивача, ОСОБА_3 в період часу з 25 березня 2004 року по 21 травня 2004 року перебував на лікарняному у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, але за даний час передбачено інший порядок відшкодування втраченого заробітку.

Позивачем та його представниками не надано суду належних та достовірних доказів, які б підтверджували дату встановлення ОСОБА_3 стійкої втрати професійної чи загальної працездатності (при відсутності професійної), строк на який її встановлено, а також її відсотки.

В ході підготовчого судового засідання позивач та його представник відмовилися від проведення будь-яких медичних експертиз.

Як вже було зазначено вище для вирішення питання щодо відшкодування позивачу заробітку (доходу), втраченого ним внаслідок ушкодження здоров`я, необхідно встановити, яка ступінь втрати професійної та/або загальної працездатності настала у нього внаслідок цієї події, момент її настання та строк на який її встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 12, п. 1 ч. 2 ст. 2 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ч. 1 ст. 13 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів /ст. 89 ЦПК України/.

Частиною 5 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд приходить до висновку, що в матеріалах справи відсутні докази щодо того яка ступінь втрати професійної та / або загальної працездатності настала у позивача внаслідок ушкодження здоров`я, момент її настання та строк на який її встановлено, у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 263-265, 268 ЦПК України, - суд

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я - відмовити.

Судові витрати на правову допомогу залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст судового рішення виготовлено 28 жовтня 2021 року.

Суддя: С.М. Демиденко