"05" жовтня 2021 р. м. Київ
Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
Головуючого судді САВЛУК Т.В.
секретаря Бурячек О.В.,
учасники справи:
представник відповідача - не з`явився,
третя особа - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, в залі суду, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - ОСОБА_2 , про скасування заборони (обтяження) на нерухоме майно,
29 грудня 2020 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві про скасування заборони на нерухоме майно.
30 червня 2021 року Київським апеляційним судом винесено постанову, якою апеляційну скаргу ОСОБА_1 , задоволено. Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 29 грудня 2020 року скасовано, справу направлено для продовження до суду першої інстанції.
14 липня 2021 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
05 жовтня 2021 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про залучення ОСОБА_2 у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору.
Положеннями ст.174 Цивільного процесуального кодексу України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
У відповідності до ст.ст.174, 178 Цивільного процесуального кодексу України відповідач не скористався своїм правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї.
У відповідності до ч.8 ст.279 Цивільного процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, та додатково пояснила, що ОСОБА_5 , батько позивача, проживав разом з донькою за адресою: АДРЕСА_1 , в липня 2009 року батько пішов з дому і не повернувся, у зв`язку з чим позивач звернулася до Дніпровського РУ ГУ МВС України з заявою щодо встановлення місцезнаходження батька. З метою збереження майна належного батьку, 25 листопада 2009 року за заявою старшого лейтенанта міліції Юхименка О.А., накладено обтяження на все нерухоме майно ОСОБА_5 шляхом заборони на його відчуження. 23 грудня 2010 року Дніпровським районним судом міста Києва ухвалено рішення, яким визнано ОСОБА_5 , безвісно відсутнім з 15 серпня 2008 року. 29 липня 2013 року Дніпровським районним судом м. Києва ухвалено рішення, про оголошення померлим ОСОБА_5 . 21 жовтня 2020 року позивач звернулася до Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві з клопотанням про скасування арешту в рамках КПК України, однак отримала відмову, оскільки заява про оголошення розшук особи в рамках ОРС, знищена у зв`язку із закінченням строків давності. Заборона на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 , перешкоджає позивачу для прийняття та оформлення спадщини після смерті батька ОСОБА_5 .
Представник відповідача Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, процесуальним правом подати відзиву на позов та докази на спростування заявлених вимог не скористався.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві,
Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом у судове засідання сторін, як це передбачено ст. 279 ЦПК України.
Суд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України.
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.
Конституцією України у ст.47 закріплює, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно положень частини першої та четвертої ст.29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Виходячи з положень ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 є власником квартири АДРЕСА_1 , на підставі Свідоцтва про право власності від 21 липня 1997 року. (а.с.15)
В липня 2009 року ОСОБА_5 пішов з місця проживання і не повернувся, у зв`язку з чим ОСОБА_1 , донька зниклого, звернулася до Дніпровського РУ ГУ МВС України з заявою щодо встановлення місцезнаходження батька.
23 грудня 2010 року Дніпровським районним судом міста Києва ухвалено рішення, яким заяву ОСОБА_1 , зацікавлена особа: Київське міське управління юстиції про визнання фізичної особою безвісно відсутньою, задоволено.
Визнано ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що народився в м. Києві та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , безвісно відсутнім з 15 серпня 2008 року (а.с. 8)
29 липня 2013 року Дніпровським районним судом міста Києва ухвалено рішення, яким заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Головне управління юстиції в м. Києві, Відділ реєстрації актів цивільного стану Дніпровського району міста Києва про оголошення особи померлою, задоволено.
Оголошено померлим ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лука, Таращанського району, Київської області. (а.с.9-10)
Державна реєстрація смерті особи, оголошеної судом померлою, проводиться за рішенням суду, надісланим судом відділу державної реєстрації актів цивільного стану, після набрання ним законної сили або за заявою осіб, що були заявниками при розгляді судом справи, а також спадкоємців померлого при поданні рішення суду.
Складений актовий запис про смерть включається до книги поновлених актових записів цивільного стану за поточний рік. У цих випадках датою смерті вважається день набрання рішенням суду законної сили, якщо інше не зазначено в рішенні суду.
Державна реєстрація факту смерті, встановленого у судовому порядку, проводиться за заявою осіб, що були заявниками при розгляді судом справи, а також спадкоємців померлого при поданні рішення суду.
У разі направлення судом рішення про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України до відділу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення державна реєстрація смерті проводиться в день надходження копії такого рішення, без звернення будь-якої особи. Складений актовий запис про смерть включається до книги державної реєстрації смерті за поточний рік, якщо з часу настання смерті не минуло одного року, або до книги поновлених актових записів цивільного стану за поточний рік, якщо минуло більше року.
Якщо державна реєстрація смерті проводиться на підставі рішення суду про оголошення особи померлою або встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, надісланого судом, свідоцтво про смерть оформлюється та видається заявнику під час його звернення до органу державної реєстрації актів цивільного стану (пункт 9 глави 5 розділу III Правил).
13 вересня 2013 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києва проведено державну реєстрацію смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 13 вересня 2013 року (а.с. 19)
Після смерті ОСОБА_5 , спадкоємці ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися з заявою до Восьмої Київської нотаріальної контори Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про намір прийняти спадщину після смерті батька, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
14 вересня 2021 року державним нотаріусом Восьмої Київської нотаріальної контори Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Чернієнко В.Ю. роз`яснено спадкоємцям, що у відповідності до п.п. 4.17 п. 4 Глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту.
Згідно статтей 316, 319, 321, 391 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» підставою для реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав є зокрема, рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно і обмежень цих прав, що набрали законної сили.
Згідно ст.182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
П. 2.1. Положення про Єдиний реєстр заборон на відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом міністерства юстиції України № 31/5 від 9 червня 1999 року, передбачено зняття заборони на підставі рішення суду.
Частиною 6 ст. 126 Кримінального процесуального кодексу України, в редакції чинній на момент вчинення обтяження, що «накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба».
У ч. 4 ст. 174 Кримінального процесуального кодексу України в редакції чинній на момент вчинення обтяження, «суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна» а також, що «суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові».
Відповідно до статті 126 Кримінального процесуального кодексу України в редакції чинній на момент вчинення обтяження, зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна.
У разі закриття кримінальної справи постановою слідчого арешт майна згідно з частиною першою статті 214 Кримінального процесуального кодексу України, в редакції чинній на момент вчинення обтяження, підлягав скасуванню на підставі цього ж процесуального рішення.
У пункті 7 Перехідних положень Кримінального процесуального кодексу України, в редакції чинній на момент вчинення обтяження, визначено, що «оперативно-розшукові заходи, слідчі та процесуальні дії, розпочаті до дня набрання чинності цим Кодексом, завершуються у порядку, який діяв до набрання ним чинності. Після набрання чинності цим Кодексом оперативно-розшукові заходи, слідчі та процесуальні дії здійснюються згідно з положеннями Закону України "Про оперативно-розшукову діяльність" та положеннями цього Кодексу».
Пунктом 9 Перехідних положень Кримінального процесуального кодексу України, в редакції чинній на момент вчинення обтяження, встановлено, що «запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом».
21 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві, з клопотанням про закриття кримінального провадження та скасування заборони на нерухоме майно в рамках КПК України, однак 29 жовтня 2020 року отримала повідомлення про неможливість зняти заборони з нерухомого майна, оскільки під час перевірки встановлено, що при зверненні щодо зникнення ОСОБА_5 кримінальна справа не порушувалася, а лише останньою було оголошено в розшук в рамках ОРС категорії «Розшук» №04-3509 від 10 квітня 2010 року, яка на даний час знищена у зв`язку із закінченням строків давності.
Враховуючи викладене, керуючись конституційним принципом верховенства права, оцінивши всебічно, повно та об`єктивно всі наявні у справі докази окремо та у сукупності, застосовуючи відповідні норми матеріального права, забезпечуючи права людини і основоположні свободи сторін, враховуючи принципи справедливості та неупередженості, суд дійшов до висновку про те, що позивач є законним спадкоємцем нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , а тому необхідно припинити дію заборони, яка перешкоджає позивачу належним чином оформити право власності на спадкове майно та отримати свідоцтво про право на спадщину, існування заборони також позбавляє позивача можливості вільно розпоряджатись належним їй майном, тому суд приходить до висновку про правомірність заявлених позовних вимог в частині скасування заборони на нерухоме майно, які вжиті на підставі заяви О/у ВКР Дніпровського РУ м. Києва старшим лейтенантом міліції Юхименко О.А., оскільки 09 серпня 2013 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оголошено померлим.
За приписами ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. ст. 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.
Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Таким чином, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - ОСОБА_2 , про скасування заборони (обтяження) на нерухоме майно, є обґрунтований та такий, що підлягає задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись статтями 316, 317, 319 Цивільного кодексу України, статтями 2, 4, 12, 76-82, 89, 141, 263-265, 274-279, 354 Цивільного процесуального кодекс у України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - ОСОБА_2 , про скасування заборони (обтяження) на нерухоме майно, - задовольнити.
Відповідно до ч.1 ст. 354 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заочне рішення може бути переглянуте Дніпровським районним судом м. Києва за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення (ст. 284 ЦПК України).
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 року, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.