КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2021 року м. Київ

Справа № 372/736/21

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Махлай Л.Д., Немировської О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на рішення Обухівського районного суду Київської області від 18 червня 2021 року,ухвалене у складі судді Зінченка О.М.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,

встановив:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Обухівського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини, посилаючись на те, що сторони від шлюбу мають неповнолітню доньку, яка проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Оскільки відповідач в добровільному порядку не надає достатньої матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої доньки, тому вона просить в судовому порядку стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 5000 грн. та аліменти за минулий час за період з 01 серпня 2019 року по 28 лютого 2021 року в розмірі 21 387 грн.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 18 червня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, щомісячно, починаючи з 02 березня 2021 року.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 908 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі,посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції безпідставно посилається на договір між батьками про сплату аліментів, оскільки жодних посилань на такий договір позивачем не зазначалось.

Зазначає, що в оскаржуваному рішенні суд посилається на те, що відповідач працює офіційно охоронником 1-го розряду взводу охорони об`єктів та публічної безпеки Обухівського районного відділу Управління поліції охорони в Київській області, що підтверджується довідкою, виданою начальником відділу Управління поліції охорони в Київській області. Однак, вказана довідка не є доказом про працю відповідача, адже доказом, що підтверджує трудову діяльність, є: трудовий договір, контракт, трудова книжка в паперовому чи електронному вигляді, яка є основним документом про трудову діяльність працівника, крім того на підприємстві видається наказ про прийняття працівника на роботу. Крім того, в судовому засіданні суд першої інстанції вимагав у відповідача надати суду доказ про його трудову зайнятість, що є порушенням статей 81, 83 та 84 ЦПК України. Суд в даній справі виступав, як представник відповідача.

Стверджує, що в матеріалах справи є докази про направлення відповідачу листів, а також наявна роздруківка телефонних дзвінків з приводу одержання аліментів на утримання дитини. Позивач не могла отримати аліменти на утримання дитини, через ухилення відповідача від їх сплати. Суд не дав оцінку доказам по справі, як того вимагає стаття 89 ЦПК України

Вказує, що позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі, посилаючись на ст. 184 СК України, а суд постановив рішення на підставі статті 182-183 СК України, протиправно змінивши позовні вимоги позивача, що є правом тільки позивача, а не правом суду.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 частково погодився з доводами апеляційної скарги, та пояснив, що він згоден та спроможний платити на утримання доньки аліменти в розмірі 2000 грн. щомісяця, а також визнав, що не надавав кошти на утримання дитини у грудні 2020 року, січні та лютому 2021 року, а тому згоден сплатити аліменти за вказаний період.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, вислухавши представника позивача та відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 22 серпня 2008 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Обухівського районного управління юстиції Київської області (а.с. 15).

Від шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 17)

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 20 грудня 2019 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 16).

Згідно з актом обстеження житлових умов від 28 грудня 2020 року, дитина ОСОБА_4 проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 у орендованій квартирі та перебуває на її утриманні. Батько ОСОБА_3 з родиною не проживає, участь у вихованні не приймає, не забезпечує, батьківські збори в школі не відвідує. (а.с. 29).

Відповідно до довідки Управління поліції охорони в Київській області від 14 червня 2021 року № 186/43/30/4-2021, відповідач ОСОБА_3 працює охоронником 1-го розряду взводу охорони об`єктів та публічної безпеки Обухівського районного відділу Управління поліції охорони в Київській області з 15 травня 2021 року по теперішній час (а.с. 70).

Визначаючи розмір аліментів у частці (1/4) від доходу відповідача, що підлягають стягненню на користь позивача, суд першої інстанції посилався на ч. 1 ст. 183 СК України, в чинній редакції, а також застосував ч.1 ст. 184 СК України, зазначивши, що суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст.183,184 СК України. Крім того, суд зазначив, що відповідач не спростував обставини, викладені у позовній заяві, має можливість надавати матеріальну допомогу та зобов`язаний утримувати дитину відповідно до встановлених норм Сімейного Кодексу України.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про стягнення аліментів за минулий час, суд посилався на те, що матеріали справи не містять доказів, що позивач вживав до подачі позову до суду належних заходів щодо одержання аліментів з відповідача, з 01.08.2019 року та не надав доказів ухилення відповідача від сплати аліментів в розумінні ч. 2 ст.191 СК України з вказаного періоду, а тому дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення аліментів за минулий час не підлягають задоволенню. При цьому суд зазначив, що твердження позивача стосовно того, що відповідач ухилився від укладання договору між батьками про утримання дітей є необґрунтованими та не підтвердженими, оскільки позивачем не надано доказів того, що він звертався до відповідача з пропозицією укласти даний договір.

Колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції, оскільки вони зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального права, за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи; висновки суду не відповідають обставинам справи.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з даним позовом позивач просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн. щомісячно та аліменти за минулий час в розмірі 21387 грн. за період з 01 серпня 2019 року по 28 лютого 2021 року.

Однак, суд першої інстанції визначив спосіб стягнення аліментів у частці (1/4) від доходу відповідача, що не узгоджується з вимогами чинного законодавства, зокрема застосував ч. 1 ст. 184 СК України, в редакції 2005 року, не звернувши увагу на внесення змін у вказану норму на підставі Закону № 2037-VIII від 17.05.2017 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України в редакції Закону № 2037-VIII від 17.05.2017 року за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Крім того, частиною 1 ст. 184 СК України, в редакції Закону № 2037-VIII від 17.05.2017 року, визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.

Таким чином, відповідно до вказаних норм закону спосіб стягнення аліментів ( частка від доходу чи тверда грошова сума) визначається позивачем, тобто тим з батьків, разом з яким проживає дитина, а розмір аліментів визначається судом, виходячи із заявлених позовних вимог та з урахуванням обставин справи.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.ст. 13, 76, 77 ЦПК України).

Проте, суд першої інстанції без врахування вказаних норм закону, що підлягали застосуванню, вийшовши за межі позовних вимог, з власної ініціативи визначив спосіб стягнення аліментів у частці від доходу, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, без врахування заявлених позивачем позовних вимог про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, що суперечить принципу диспозитивності цивільного судочинства, а тому рішення суду в цій частині підлягає зміні.

Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано.

Відповідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

З огляду на викладене, визначаючи розмір аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначено законом.

Згідно з ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2021 рік», прожитковий мінімум на: дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень.

Встановлено, що неповнолітня дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом із матір`ю і перебуває на її утриманні, а відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає.

Відповідач ОСОБА_3 працює охоронником 1-го розряду взводу охорони об`єктів та публічної безпеки Обухівського районного відділу Управління поліції охорони в Київській області з 15 травня 2021 року по теперішній час, що підтверджується довідкою Управління поліції охорони в Київській області від 14 червня 2021 року № 186/43/30/4-2021 (а.с. 70).

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_3 частково визнав позовні вимоги, та пояснив, що розмір його заробітної плати складає приблизно 7500 грн. на місяць, пославшись на розрахунок нарахованої та виплаченої заробітної плати, та погодився сплачувати аліменти на утримання дитини аліменти в розмірі 2000 грн. щомісяця.

При цьому, відповідач в судовому засіданні визнав, що не надавав кошти на утримання дитини у грудні 2020 року, січні та лютому 2021 року, а тому згоден сплатити аліменти за вказаний період.

Враховуючи викладене, при визначенні розміру аліментів, аналізуючи наявні у матеріалах справи докази, виходячи із принципу справедливості, добросовісності та розумності, зважаючи на те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне врахувати обов`язок обох батьків утримувати свою дитину, її вік та стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, стан його здоров`я та наявність обставин, що мають істотне значення при визначенні судом розміру аліментів.

За таких обставин, розмір аліментів, визначений до стягнення судом, належить змінити, та визначити його розмір у сумі 2500 грн. щомісячно, починаючи з 02 березня 2021 року, оскільки саме зазначений розмір аліментів є тією грошовою сумою, яку відповідач спроможний надати на утримання дитини з урахуванням його матеріального становища та стану здоров`я.

Доводи апеляційної скарги про необхідність визначення аліментів у розмірі 5000 грн. щомісяця колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які свідчили б про те, що відповідач має можливість сплачувати аліменти в розмірі 5000 грн. щомісячно на утримання дитини.

Ураховуючи наведене, встановивши невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та нормам матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку про зміну цього рішення в частині визначення щомісячного розміру аліментів на утримання дитини.

Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів за минулий час колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: (а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; (б) ухилення відповідача від надання допомоги на утримання дитині.

Відповідно до ч.3 ст. 12, ч.1. ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

В обґрунтування позовних вимог про стягнення аліментів за минулий час позивач надала докази того, що вона до пред`явлення цього позову до суду, тобто до 2 березня 2021 року, вживала заходи щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 24 грудня 2020 року, 12 січня 2021 року та 22 січня 2021 року позивач надсилала рекомендованою поштою на адресу відповідача звернення з вимогами надавати матеріальну допомогу дитині. Зазначені листи відповідач отримав особисто, відповідно 28 грудня 2020 року, 13 січня 2021 року, та 25 січня 2020 року, що підтверджується копіями зворотних повідомлень про вручення поштового відправлення (а.с. 18-28), а також не заперечувалось останнім в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції.

Однак, відповідач, отримавши зазначені звернення, матеріальної допомоги позивачу на утримання дитини не надавав, що особисто підтвердив та визнав в судовому засіданні, пославшись на відсутність коштів , фактично ухилившись від сплати аліментів.

Встановивши, що позивачем вживались заходи щодо одержання аліментів за період часу з грудня 2020 року по лютий 2021 року шляхом письмових звернень, наявних в матеріалах справи, та факт ухилення відповідача від сплати аліментів на утримання дочки, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення аліментів за минулий час за вказаний період.

Заявляючи позовні вимоги про стягнення аліментів за минулий час, позивач визначала розмір таких аліментів відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, згідно з якою мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2020 рік», прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць дітей віком від 6 до 18 років з 1 грудня складав 2395 гривень.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2021 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня складав 2395 гривень.

Отже, враховуючи, що прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років, за грудень 2020 року, січень та лютий 2021 року складав 2395 грн. на кожен місяць, то розмір аліментів за минулий час за один місяць становить 1197 грн. 50 коп. (2395 грн./2), а тому з відповідача на користь позивач підлягають стягненню аліменти за період з грудня 2020 року по лютий 2021 року у розмірі 3592 грн. 50 коп. (1197,50 грн. х 3 місяці).

Суд першої інстанції всупереч вимогам статей 76-80 ЦПК України не дав таким доказам належної правової оцінки, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача аліментів за минулий час, а саме за період з грудня 2020 року по лютий 2021 року.

Разом з тим, позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження вжиття нею заходів щодо одержання аліментів з відповідача, які вона не могла одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати за період з серпня 2019 року по листопад 2020 року, а тому у суду відсутні підстави для стягнення аліментів за вказаний період.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів за минулий час і ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення зазначених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374-376, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , - задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 18 червня 2021 року - змінити в частині визначення розміру аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно, починаючи з 02 березня 2021 року, - та визначити розмір аліментів у сумі 2500 грн. щомісячно, яка підлягає індексації щорічно відповідно до закону.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 18 червня 2021 року - в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментівза минулий час - скасувати та прийняти в цій частині постанову:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментівза минулий час - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з грудня 2020 року по лютий 2021 року на загальну суму 3592 грн. 50 коп.

В іншій частині рішення Обухівського районного суду Київської області від 18 червня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 23 жовтня 2021 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Махлай Л.Д.

Немировська О.В.