Головуючий суду 1 інстанції - Луньова Д.Ю.
Доповідач - Луганська В.М.
Справа № 415/6174/17
Провадження № 22-ц/810/584/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2021 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Луганської В.М.

суддів: Коновалової В.А., Назарової М.В.

за участю секретаря: Залюшного О.Г.

учасники справи:

позивач- Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 26 квітня 2021 року, ухваленого у складі судді Луньової Д.Ю.,

за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2017 року позивач звернувся до суду з зазначеними вимогами, в обґрунтування яких вказав, що 13 жовтня 2010 року був укладений договір № б/н, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 6 200,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним і банком - договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі. У зв`язку з порушенням відповідачем виконання зобов`язань за вказаним договором утворилася заборгованість, яка станом на 31 липня 2017 року становить - 88 896,89 грн, яка складається із: 6 570,12 грн - заборгованість за кредитом; 74 067,50 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом; 3 549,89 грн - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн - штраф (фіксована частина); 4 209,38 грн - штраф (процентна складова).

Просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 88 896,89 грн, та судовий збір в сумі 1600 грн.

Заочним рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 27 грудня 2017 року позовні вимоги АТ КБ ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 25 листопада 2020 року заочне рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 27 грудня 2017 року скасовано, справу призначено до розгляду.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 26 квітня 2021 року у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, АТ КБ Приватбанк звернулося до суду з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на однобічність та неповноту судового розгляду, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач при укладенні договору був належним чином повідомлений про умови кредитування, у тому числі щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку та підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. З виписки по рахунку вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, знімав кошти в банкоматах, здійснював розрахунки через термінали тощо, однак використані кредитні кошти не повернув.

Скаржник посилається на те, що банк надав відповідачу кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, тому між банком та відповідачем укладено кредитний договір, який не оспорений, не визнаний недійсним чи неукладеним, а отже є всі законні підстави для стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом, проте суд всупереч ст. ст. 1054, 1048, 611 ЦК України безпідставно звільнив відповідача від зобов`язання по сплаті відсотків як плати за користування кредитними коштами. Оскільки під час розгляду справи суд першої інстанції не встановив, що укладений договір з відповідачем є безпроцентним, суд повинен був за аналогією закону застосувати до правовідносин приписи ст. 1048 ЦК України. За умов не встановлення конкретної відсоткової ставки за договором підлягає застосуванню ст. 1048 ЦК України, якою розмір відсотків встановлено на рівні облікової ставки НБУ. Скаржник зазначає, ухвалюючи рішення суд першої інстанції помилково дійшов висновку про відмову у стягненні кредитної заборгованості у зв`язку з пропуском строку.

У судове засідання представник позивача АТ КБ Приватбанк не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

У судове засідання відповідач ОСОБА_1 не з`явився.Луганським апеляційним судом вживалися всі заходи про повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи. Повістки-повідомлення про розгляд справи призначеної на 27 вересня 2021 року та 25 жовтня 2021 року, які направлялися на поштову адресу місця реєстрації відповідача, повернулися на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою, тому відповідно до положень п.4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України відповідач є належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справу.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає можливим провести судовий розгляд справи без учасників справи, які повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до положень ч. ч. 1- 4 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову в частині вимог про стягнення з відповідача заборгованості за процентами, комісією та штрафами суд першої інстанції виходив з того, що у заяві позичальника не зазначена процентна ставка, матеріали справи не містять підтверджень, що саме додані позивачем до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг Акцент-Банку, У самій анкеті-заяві, підписаній відповідачем, відсутні умови договору про проценти і процентну ставку, про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів).

Також, суд першої інстанції вважав, що надані банком Умови та Правила надання банківських послуг не є частиною укладеного між сторонами договору, стороно не досягли в належній формі та належним чином згоди щодо розміру відсотків за користуванням кредитом, сплати пені та штрафів. Тому суд першої інстанції дійшов висновку, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді такі істотні умови договору як ціну договору (розмір процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, за пенею, комісією штрафів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині, оскільки він відповідає встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 13 жовтня 2010 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір б/н шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій останній підтвердив свою згоду на те, що заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами, складають між сторонами Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом сторін у заяві (а.с. 8).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ ПриватБанк ).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

До позовної заяви позивачем додано копію документа, який за своєю формою і змістом є анкетою-заявою, та підписаний ОСОБА_1 , розрахунок заборгованості за договором б/н від 13.10.2010 року , копію Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна, копію витягу з Умов та правил надання банківських послуг.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивачем надавались: виписка про рух коштів, довідка про видані картки, остання з яких зі строком дії до червня 2015 року.

При цьому, Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не підписані відповідачем, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання боржником кредитних коштів містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, розмір і порядок їх нарахування.

Колегія суддів вважає, що правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, не можуть бути застосовані до правовідносин сторін, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ ПриватБанк період-з часу виникнення спірних правовідносин (13 жовтня 2010 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Враховуючи вказані обставини, колегія суддів вважає, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві погодженої домовленості сторін про сплату процентів, пені, комісії, штрафів за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують обставин, викладених в позовній заяві.

Отже, суд першої інстанції з дотриманням вимог положень ЦПК України вірно встановив правовідносини, що склалися між сторонами, й обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованість по процентам за користування кредитом, пені, комісії, штрафів.

Колегія суддів вважає, що виписка по картковому рахунку, що долучена позивачем до матеріалів справи, ніяким чином не підтверджує того, що між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» було досягнуто домовленості щодо розміру і порядку сплати процентів за користування кредитним лімітом, а лише відображає користування позичальником кредитними коштами та динаміку утворення заявленої суми заборгованості.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції зобов`язаний був за аналогією закону застосувати до даних правовідносин приписи ст.1048 ЦК України та стягнути з відповідача проценти на рівні облікової ставки НБУ, оскільки відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивачем не заявлялися вимоги про стягнення з відповідача процентів на рівні облікової ставки НБУ.

Разом з тим, вирішуючи спір щодо позовних вимог про стягнення тіла кредиту суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було заявлено про застосування строку позовної давності і оскільки останній платіж відповідачем здійснено 28 квітня 2014 року, то позивач пропустив строк звернення до суду з такими вимогами. Колегія суддів вважає, що такий висновок суду не відповідає вимогам закону та встановленим по справі обставинам, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідачем отримано кредитні кошти у сумі 6570, 12 грн, яким відповідач користувався, що підтверджується наданою банком випискою по рахунку. Крім того, анкета - заява від 13 жовтня 2010 року не містить строку повернення кредиту, умови його використання (щомісячного погашення кредиту)

Як зазначалося вище, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві погодженої домовленості сторін про щомісячне погашення кредитних коштів, надані банком Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують обставин, викладених в позовній заяві.

У постанові від 03 липня 2019 у справі № 342/180/17 Великої Палати Верховного Суду зазначено, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час.

Як вбачається із матеріалів справи позивач звернувся до суду з позовною заявою 04 жовтня 2017 року. Враховуючи, що фактично отримані та використані відповідачем кошти у добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17,то позивачем не пропущено строк звернення до суду з вимогами про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6570, 12 грн, а тому у суду першої інстанції не було підстав для відмови у задоволенні позовних вимог АТ АБ «Приватбанк» в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6570, 12 грн.

Відповідно до вимог пунктів 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення тіла кредиту підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині та ухвалення в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог позивача про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «КБ «Приватбанк» заборгованості за тілом кредиту в сумі 6570, 12 грн.

В ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачений судовий збір в сумі 1600,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням ( т.с. 1 а.с.1). Згідно платіжного доручення позивачем понесені витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 2400,00 грн ( т.с.2 а.с. 3). Оскільки апеляційна скарга АТ КБ «Приватбанк» підлягає частковому задоволенню, то понесені судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених повних вимог у сумі 295, 63 грн.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 26 квітня 2021 року в частині відмови у стягненні з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитом у розмірі 6570, 12 грн скасувати і в цій частині ухвалити нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», місце знаходження юридичної особи: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д; заборгованість за кредитом у розмірі 6570, 12 грн, судові витрати по сплаті судового збору у сумі 295, 63 грн.

В іншій частині рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 26 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Дата складання повного тексту постанови 28 жовтня 2021 року.

Головуючий

Судді: