Справа № 161/6840/21 Головуючий у 1 інстанції: Рудська С. М.
Провадження № 22-ц/802/1148/21 Категорія: 39 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою позивача Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 червня 2021 року,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2021 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» звернулося в суд із зазначеним позовом. Покликалось на те, що 01 серпня 2018 року між банком та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір шляхом підписання представником банку і позичальником анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. За умовами цього договору позичальник ОСОБА_1 отримав на платіжну картку кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 46,8 відсотків щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом. Позичальник погодився на встановлення і зміну банком кредитного ліміту, на зміну тарифів та інших невід`ємних частин договору.

Позивач також вказував, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, унаслідок чого станом на 27 грудня 2020 року, виникла заборгованість за кредитом на загальну суму 19494 грн 56 коп., з яких: 13378 грн 37 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 6116 грн 19 коп. - заборгованість за відсотками.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 19494 грн 56 коп., та судові витрати по справі.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 червня 2021 року позов АТ «Акцент-Банк» задоволено частково.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк», заборгованість за договором №б/н від 01 серпня 2018 року в розмірі 13378 грн 37 коп. та 1557 грн 81 коп. понесених судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, та вважаючи його незаконним, прийнятим судом з порушення норм матеріального права, позивач АТ «А-Банк» подав апеляційну скаргу, у якій, просив рішення суду в частині відмови в задоволенні позову скасувати і ухвалити у цій частині нове судове рішення про задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційний суд розглянув дану справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Апеляційну скаргу представника позивача слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині без змін з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги АТ «Акцент-Банк» та стягуючи з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 13378 грн 37 коп., судом першої інстанції враховано, що підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками за користування кредитом відсутні, оскільки сторонами не були узгоджені істотні умови договору, в тому числі і умови щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з дотриманням вимог закону.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (стаття 1054 ЦК України).

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина 1 статті 638 ЦК України).

За матеріалами справи установлено, що 01 серпня 2018 року представник банку та позичальник ОСОБА_1 підписали анкету-заяву, у якій зазначено, що позичальник ознайомлений і погоджується з Умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами банку, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, а також, що він виявив бажання оформити на своє ім`я кредитну картку (а. с. 8).

Крім того, судом установлено, що підписана сторонами договору анкета-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг не містить в собі будь-яких даних щодо виду та строку дії кредитної картки, а також інформації про розмір відсотків та порядок їх нарахування. У вказаній анкеті-заяві зазначено лише прізвище, адресу, особисті дані позичальника ОСОБА_1 та згоду з тим, що заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами складають між позичальником та банком договір про надання банківських послуг.

У матеріалах справи, крім того, наявні витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», розміщеного на сайті https://a-bank.com.ua/terms в розділі «Умови та правила», тарифи користування кредитною карткою «Універсальна», а також паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» (а. с. 9-14).

У своїй позовній заяві банк, крім тіла кредиту, просив суд стягнути з позичальника в користь банку заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами.

Проте будь-яких доказів на підтвердження того, що при укладенні договору про надання банківських послуг діяли Умови і правила надання банківських послуг саме в такій редакції, яка існувала на час підписання анкети-заяви, позивач суду не надав, а тому їх не можна вважати складовою частиною укладеного кредитного договору.

Крім того, ні в позовній заяві, ні в анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг не зазначено, якого саме виду кредитну картку отримав відповідач та на яких умовах.

Разом з тим, із наданого позивачем розрахунку вбачається, що відповідач фактично отримав у банку кредитні кошти, якими активно користувався. Жодних заперечень щодо розміру заборгованості по тілу кредиту відповідач суду не надав.

Колегія суддів також погоджується з висновками місцевого суду про те, що роздруківка із сайту банку не може бути належним доказом по справі, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони договору - банку, яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

У своїй позовній заяві банк посилався на те, що сторони при укладенні кредитного договору керувались нормами частини 1 статті 634 ЦК України.

Колегія суддів уважає, що до вказаних правовідносин неможливо застосувати правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті банку неодноразово змінювалися самим АТ «Акцент-Банк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду з цим позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з тарифів та витяг з умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Колегія суддів уважає, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані позичальнику Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у заяві-анкеті домовленості щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами, наданий банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена для кредитного договору.

Зазначене повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03 липня 2019 року.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду ( частина четверта статті 263 ЦПК України).

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог банку щодо стягнення з відповідача в користь позивача заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами.

Колегія суддів також вважає безпідставними посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що всі умови кредитування викладені в паспорті споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», який підписаний позичальником, безспірно свідчить про погодження всіх істотних умов договору, укладеного з відповідачем, оскільки підписана позичальником і представником банку анкета-заява не містить жодних відомостей про сам паспорт, як складову цього договору.

Крім того, варто зазначити, що в наданому банком паспорті споживчого кредиту зазначено, що інформація щодо умов договору про споживчий кредит зберігає чинність та є актуальною до 01 січня 2019 року. Більш того, зі змісту паспорта споживчого кредиту убачається, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доході тощо.

У третьому розділі паспорту споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» визначено ліміт кредиту - до 50000 грн, до 100000 грн, до 200000 грн, однак відсутні дані щодо ліміту на кредитну картку позичальника ОСОБА_1 .

У четвертому розділі паспорту зазначено, що реальна річна ставка обчислена на основі припущення, шо процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит.

Колегія суддів вважає, що зазначений паспорт споживчого кредиту , як це передбачено статтею 7 Закону України « Про споживче кредитування», є лише рекламою споживчого кредиту і передує укладенню самого кредитного договору, та як правило містить узагальнену інформацію про умови кредитування, орієнтовану загальну вартість кредиту та максимальний строк, на який надається кредит.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не впливають на правильність рішення суду першої інстанції, яке ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Згідно з частиною 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, а саме, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись статтями 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства «Акцент-Банк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 червня 2021 року у цій справі в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді