Справа № 606/1565/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(Заочне)

19 жовтня 2021 року м. Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді Мельник А.В.

за участю секретаря судового засідання Кавалко В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м.Теребовля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , через представника ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 у якому просить стягнути з останнього на його користь грошові кошти в розмірі 149765 грн, витрати на правничу допомогу в розмірі 22250 грн та 1496 грн 65 коп. судових витрат по справі.

В обґрунтування заявлених вимог, вказує на те, що 08.05.2021 ОСОБА_1 позичив відповідачеві ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 5500 (п`ять тисяч п`ятсот) доларів США, що станом на день звернення з позовом до суду по курсу НБУ складає 149765 грн та відповідно підтверджується розпискою, згідно якої відповідач зобов`язався повернути борг до 26.05.2021. Однак, у зазначений термін ОСОБА_2 взяті на себе зобов`язання не виконав. На неодноразові звернення до відповідача, кошти ОСОБА_2 до теперішнього часу не повернув, а тому для захисту своїх прав позивач вимушений був звернутись в суд з цим позовом.

Ухвалою суду від 03.08.2021 було відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 22.09.2021, розгляд справи було відкладено на 19.10.2021.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_3 у судове засідання не з`явились, представник позивача у позовній заяві просив проводити розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з`явився з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відзиву на позов не подав, про поважність причин неможливості прибуття в судове засідання суд не повідомив.

Тому суд у відповідності до статті 280 ЦПК України, вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та постановлення заочного рішення.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності до частини другої статті 247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Згідно розписки, складеної 08.05.2021 та долученої до матеріалів справи, ОСОБА_1 позичив ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 5500 (п`ять тисяч п`ятсот) доларів США, а ОСОБА_2 зобов`язався повернути цю суму коштів до 26.05.2021.

Отже, між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 склалися договірні правовідносини зі взаємними правами та обов`язками на підставі договору позики грошових коштів.

Згідно статей 1046-1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як передбачено статтею 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Як встановлено судом, боргова розписка про отримання коштів підписана власноручно відповідачем, є документом, який виданий боржником кредитору, тобто позивачу, за договором позики, що підтверджує його укладення і умови цього договору, засвідчує отримання відповідачем від позивача певної грошової суми.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 31.10.2018 в справі № 707/2606/16-ц.

Судом встановлено, що оригінал боргової розписки від 08.05.2021 на час розгляду справи в суді знаходився у позивача та доданий до матеріалів справи, що підтверджує те, що відповідач ОСОБА_2 не повернув позивачу ОСОБА_1 як станом на 26.05.2021, як зазначено у розписці, так і на час прийняття рішення по справі кошти у сумі 5500 (п`ять тисяч п`ятсот) доларів США.

Вищенаведене свідчить про невиконання відповідачем умов договору позики.

Відповідно до статей 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов`язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору.

За загальним правилом (частиною першою статті 13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках і, відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача грошові кошти у національній валюті з розрахунку за офіційним курсом НБУ станом на день звернення з позовом до суду, що складав 27,23 грн. за 1 долар США, таким чином сума боргу в гривневому еквіваленті складає 149765,00 грн. (5500 х 27,23). З цього приводу суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим частина друга статті 524 та частина друга статті 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 по справі № 340/385/17 (провадження № 14-495цс19), зроблено правовий висновок про те, що позикодавець за договором позики в іноземній валюті має процесуальне право обирати валюту зобов`язання та пред`явити позовну вимогу щодо стягнення заборгованості в гривневому еквіваленті за курсом НБУ.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором позики у гривнях, як того просить позивач, в сумі 149765 грн 00 коп.

Позивач ОСОБА_1 також просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 судові витрати по справі, зокрема, 22250 грн витрат на правову допомогу та 1496,65 грн сплаченого судового збору.

Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається статтею 137 ЦПК України.

Відповідно до частини третьої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу позивач надав суду ордер на надання правової допомоги, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, договір про надання правової допомоги від 13.07.2021, попередній розрахунок суми судових витрат по справі та платіжне доручення від 15.07.2021, згідно якого ОСОБА_1 сплатив АО "Інвікта" 2000 грн відповідно до договору про надання правничої допомоги від 13.07.2021.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Враховуючи те, що на підтвердження реальності понесених позивачем витрат на правову допомогу свідчить лише платіжне доручення від 15.07.2021, згідно якого ОСОБА_1 сплатив АО "Інвікта" 2000 грн, суд вважає, що саме сплата такої суми є підтвердженою та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Крім того, з урахуванням вимог частини першої статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1496 грн 65 коп. сплаченого судового збору.

Керуючись статтями 7, 12, 13, 81, 141, 263, 265, 279, 280 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 суму боргу за розпискою від 08.05.2021 в розмірі 149765 (сто сорок дев`ять тисяч сімсот шістдесят п`ять) грн 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1496 (одна тисяча чотириста дев`яносто шість) грн 65 коп.

Стягунути із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 2000 (дві тисячі) грн.

Копію даного рішення направити позивачу та відповідачу.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, шляхом подання апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду. Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду у 30-денний строк з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручену у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: село Варваринці Тернопільський район Тернопільська область, РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення суду складено 25 жовтня 2021 року.

Суддя А.В.Мельник