КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2021 року

м. Київ

справа № 752/24545/19

провадження № 22-ц/824/14264/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач)

суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.

за участю секретаря судового засідання - Пугач Д.С.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1

на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 червня 2021 року у складі судді Хоменко В.С.

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні майном, в якому, з урахуванням уточнень, просила зобов`язати відповідача ОСОБА_2 не чинити перешкоди у користуванні домоволодінням та земельною ділянкою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом надання вільного доступу працівникам «Київського міського бюро технічної інвентаризації» для проведення робіт по технічній інвентаризації будинку.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона є власником 1/3 житлового будинку АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Київською державною нотаріальною конторою № 2 від 19 червня 1999 року № 3-2431 та зареєстрованого в бюро технічної інвентаризації 21 липня 1999 року за №17672а та користувачем земельної ділянки площею 136,09.

Відповідно до довідки-характеристики від 30 червня 1995 року за № 11727 власником 2/3 вищевказаного домоволодіння є ОСОБА_3 на підставі Договору на право будівництва будинку та безстрокового користування земельною ділянкою, який посвідчений Київською державною нотаріальною конторою №2 27 червня 1952 року.

Зазначала, що ОСОБА_3 помер і на даний час 2/3 частинами домоволодіння та земельною ділянкою площею 128,79 кв.м користується його родич відповідач ОСОБА_2 .

Посилалася на те, що має намір належним чином, відповідно до вимог чинного законодавства України, оформити право власності на належну їй частину домоволодіння та земельну ділянку, у зв`язку з чим позивачем та Комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» було укладено договір - замовлення № 1711 (ПБ-2019).

Відповідно до листа наданого Комунальним підприємством Київськії міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» № 062/14-14846 (И-2019) від 04 листопада 2019 року позивача повідомлено, що роботи по технічній інвентаризації будинку за адресою: АДРЕСА_1 не виконувались в зв`язку з відсутністю доступу до всього об`єкта інвентаризації.

Зауважує, що причиною того, що співробітники КП КМР КМБТІ не змогли виконати роботи по технічній інвентаризації будинку стало те, що відповідач, який користується 2/3 домоволодіння, не надав їм доступу до своєї частини домоволодіння, що унеможливило провести інвентаризацію всього домоволодіння.

На підставі викладеного, позовні вимоги просила задовольнити.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 07 червня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з указаним рішенням, 03 вересня 2021 року позивач звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі, оскільки вважає рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що працівниками КП КМР КМБТІ при спробі 16 жовтня 2019 року провести технічну інвентаризацію об`єкта нерухомого майна відповідачу надавався договір замовлення № 1711 (ПБ-2019), хоча останній це категорично заперечує.

Уважає, що дії відповідача, які полягають в ненаданні та небажанні в подальшому надати доступ до домоволодіння є неправомірними, оскільки не дають можливості позивачу виготовити технічний паспорт на свою частину домоволодіння, оформити право власності та в подальшому розпоряджатися своїм майном.

Зазначає, що судом першої інстанції під час розгляду справи не було з`ясовано чи дійсно відповідач є власником 2/3 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 і на підставі яких документів йому належить вказане приміщення.

28 вересня 2021 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_2 , в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Вказує, що ні до нього, ні до жодного з повнолітніх членів його сім`ї будь-хто з працівників Київського міського бюро технічної інвентаризації не звертався з метою, що була заявлена позивачем. У листопаді 2019 року невідомі особи дійсно мали намір проникнути до його житла, однак жодних документів та пояснень такими особами надано не було, а тому ідентифікувати їх як представників або співробітників Київського міського бюро технічної інвентаризації відповідач змоги не мав.

Позивач та її представник у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримали та просили задовольнити з підстав, наведених у скарзі.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися , про дату,час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності та необґрунтованості позовних вимог, відсутності доказів того, що відповідач дійсно чинить перешкоди позивачу у проведенні інвентаризації домоволодіння.

Висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та ґрунтується на нормах закону.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що позивач є власником 1/3 житлового будинку АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Київською державною нотаріальною конторою №2 від 19 червня 1999 року №3-2431 та зареєстрованого в БТІ 21 липня 1999 року за №17672, а також користувачем земельної ділянки площею 136,09 (а.с.4).

Відповідно до довідки-характеристики від 30 червня 1995 року за №11727 власником 2/3 вищевказаного домоволодіння є ОСОБА_3 на підставі Договору на право будівництва будинку та безстрокового користування земельною ділянкою, посвідченого 27 червня 1952 року Київською державною нотаріальною конторою № 2 (а.с.12).

Як зазначала позивач, ОСОБА_3 помер та наразі частиною домоволодіння користується відповідач ОСОБА_2 , родич померлого ОСОБА_3 .

Разом з тим, докази на підтвердження смерті власника 2/3 домоволодіння ОСОБА_3 у матеріалах справи відсутні.

Відповідач ОСОБА_2 під час розгляду справи в суді першої інстанції не заперечував факт користування 2/3 частинами домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

До відзиву на апеляційну скаргу долучив Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, згідно якого ОСОБА_2 є власником 2/3 частин житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 142-143).

Отже, доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі щодо відсутності доказів того, що відповідач є власником 2/3 частин вказаного домоволодіння, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Окрім того, вказані доводи не мають правового значення у даній справі, виходячи із заявлених позовних вимог та того, що право власності на вказану частину житлового будинку не заперечувалось сторонами під час розгляду справи в суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем та Комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» було укладено договір - замовлення № 1711 (ПБ-2019).

10 вересня 2019 року державним реєстратором Департаменту з питань державної реєстрації виконавчого органу Київської міської ради прийнято рішення № 48608920 про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та обтяжень у зв`язку з направленням запиту до КП КМР КМБТІ.

Згідно листа, наданого Комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» № 062/14-14846 (И-2019) від 04 листопада 2019 року, позивача повідомлено, що роботи по технічній інвентаризації будинку за адресом: АДРЕСА_1 не виконувались в зв`язку з відсутністю доступу до об`єкта інвентаризації. Зважаючи на те, що замовник не поновлював замовлення у відповідності до п.п. 14 та 19 укладеного договору, він був припинений і замовлення № 1711 (ПБ-2019) було знято з виконання (а.с.36).

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим. Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно.

Порушенням суб`єктивного права особи є створення будь-яких перепон у реалізації нею свого суб`єктивного права, що унеможливлюють одержання особою того, на що вона вправі розраховувати в разі належної поведінки зобов`язаної особи. Так само протиправним є покладення на особу додаткового обов`язку, який не випливає зі змісту конкретних правовідносин за участі цієї особи.

Таким чином, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Отже, здійснюючи передбачене ст.55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Тож, якщо особа вважає, що її суб`єктивне право у певних правовідносинах не може бути реалізованим належним чином, або на неї протиправно поклали певний обов`язок, така особа має право звернутися за судовим захистом.

У разі відповідного звернення особи суд повинен розглянути питання щодо наявності порушення суб`єктивного права заявника у конкретних правовідносинах і на підставі цього вирішити спір.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що причиною того, що співробітники КП КМР КМБТІ не змогли виконати роботи по технічній інвентаризації будинку стало те, що відповідач, який користується 2/3 домоволодіння не надав доступу до своєї частини домоволодіння.

При цьому, позивач як на доказову базу посилалася саме на лист Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» №062/14-14846 (И-2019) від 04 листопада 2019 року.

Разом з тим, як вірно встановлено судом першої інстанції, вказаний лист не містить жодної інформації, що саме у зв`язку з відсутністю доступу до частини домоволодіння відповідача КП КМР КМБТІ не виконали укладений договір.

Окрім того, в указаному листі КП КМР КМБТІ звернуто увагу позивача також на те, що замовник не поновлював замовлення у відповідності до п.п. 14 та 19 укладеного договору, у зв`язку з чим договір був припинений і замовлення № 1711 (ПБ-2019) було знято з виконання.

Таким чином, судом першої інстанції дійдено вірного висновку, що позивачем не наведено жодних даних коли саме, в який час доби та кому саме з працівників КП КМР КМБТІ, відповідачем було відмовлено у проведенні інвентаризації відповідної частини домоволодіння, також як і не надано доказів того, що відповідач був завчасно попереджений про дату та час виходу на місце розташування будинку співробітників КП КМР КМБТІ для проведення інвентаризації.

Жодних актів про неможливість потрапити на територію домоволодіння відповідача працівників КП КМР КМБТІ для проведення інвентаризації з вини відповідача не складалося, свідки цих подій відсутні.

Також місцевим судом вірно зауважено, що у матеріалах справи відсутні докази повідомлення відповідача про укладення позивачем договору-замовлення № 1711 (ПБ-2019) з Комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» на проведення інвентаризації будинку за адресом АДРЕСА_1 , яким користується також і відповідач.

Такі обставини зазначені лише зі слів позивача та не підтверджені жодними доказами.

Отже, заявляючи позовні вимоги до відповідача, ОСОБА_1 на підтвердження своїх вимог в якості доказів надала лише лист Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» №062/14-14846 (И-2019) від 04 листопада 2019 року, який не містить жодних відомостей проте, що запланована інвентаризація не відбулась у зв`язку з відмовою відповідача надати доступ працівникам КП КМР КМБТІ на територію спільного з позивачем домоволодіння.

Ураховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову з підстав недоведеності порушення права ОСОБА_1 діями/бездіяльністю відповідача.

Враховуючи те, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, вже були досліджені місцевим судом та отримали належну правову оцінку, нових доводів або доказів, які б давали підстави для скасування рішення суду, скаржником не надано, колегія суддів уважає, що місцевий суд всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін як такого, що є законним та обґрунтованим.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н ОВ И В :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 червня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено «26» жовтня 2021 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.В. Желепа

О.Ф. Мазурик