Постанова
Іменем України
20 жовтня 2021 року
м. Київ
справа № 633/370/16
провадження № 61-5918св21
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого Червинської М. Є. (суддя-доповідач),
суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,
учасники справи:
позивач ОСОБА_1 (відповідач за зустрічним позовом),
відповідачі: ОСОБА_2 (позивач за зустрічним позовом), Печенізька селищна рада Печенізького району Харківської області,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Харківського апеляційного суду в складі колегії суддів: Тичкової О. Ю., Маміної О. В., Пилипчук Н. П. від 11 березня 2021 року,
ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина
Короткий зміст заяви
У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, після уточнення якого просив: зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 0,15 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належить йому на праві власності згідно з державним актом від 25 січня 2001 року серія РІ № 712958, кадастровий номер :10:006:0291, шляхом демонтажу (знесення) самочинно встановленої огорожі та привести вказану земельну ділянку в попередній стан, відновивши раніше існуючу огорожу.
Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 на підставі державного акту від 25 січня 2001 року серія РІ № 712958, кадастровий номер :10:006:0291, є власником земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . У жовтні 2015 року ОСОБА_2 , власник сусіднього будинку АДРЕСА_2 за тією ж адресою, почала демонтаж паркану, що розділяв земельні ділянки № НОМЕР_1 і № НОМЕР_2 . Комісією у складі спеціалістів Печенізької селищної ради, головного архітектора Печенізького району та начальника відділу містобудування архітектури ЖКГ Печенізької РДА 16 листопада 2015 року був складений акт, яким установлено, що власником суміжного домоволодіння АДРЕСА_2 зруйнована раніше існуюча межова огорожа та розпочато на земельній ділянці № НОМЕР_1 спорудження нової огорожі. Висновком комісії встановлене порушення прав позивача на користування належною йому земельною ділянкою та рекомендовано користувачу земельної ділянки № НОМЕР_2 усунути вказані порушення. Висновок указаної комісії ОСОБА_2 не виконаний.
У березні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до ОСОБА_1 з позовом, у якому просила визнати недійсним та скасувати рішення Виконавчого комітету Печенізької селищної ради народних депутатів від 16 березня 2001 року № 46/3 про передачу безкоштовно у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_1 під будівництво й обслуговування житлового будинку і господарських споруд та ведення особистого селянського господарства; визнати недійсним державний акт серія РІ № 712958 від 25 жовтня 2001 року на право приватної власності на землю.
Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_2 є власником домоволодіння АДРЕСА_2 . До складу зазначеного домоволодіння входять: житловий будинок літ. «А» 1961 року забудови, літня кузня літ. «В» 1992 року побудови та сарай літ. «Г» 1992 року забудови. Для обслуговування вказаного домоволодіння ОСОБА_2 була надана відповідна земельна ділянка. Восени 2015 року ОСОБА_2 дізналася, що ОСОБА_1 отримав у власність суміжну земельну ділянку. При цьому межі його земельної ділянки частково перетиналися з межами земельної ділянки позивача. Надана ОСОБА_1 земельна ділянка охопила ділянку, на якій знаходяться належні позивачу літня кухня та сарай літ. «В» і «Г». Строк позовної давності для звернення до суду з дійсним позовом не пропущений, оскільки позивач не знала і не могла знати у якій конфігурації ОСОБА_1 отримав земельну ділянку у власність. Про факт отримання відповідачем земельної ділянки у власність ОСОБА_2 дізналася у 2015 року, відомості про конфігурацію, площі та межі земельної ділянки отримала у 2017 році.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Заочним рішенням Печенізького районного суду Харківської області від 15 квітня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано недійсним та скасовано рішення Виконавчого комітету Печенізької селищної ради народних депутатів від 16 березня 2001 року № 46/3 про передачу безкоштовно в приватну власність земельної ОСОБА_1 під будівництво і обслуговування житлового будинку і господарських споруд та ведення особистого селянського господарства. Визнано недійсним державний акт про право приватної власності на землю серії РІ № 712958, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 842 від 25 жовтня 2001 року.
Суд першої інстанції виходив із того, що на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 11 вересня 2014 року ОСОБА_2 належить домоволодіння АДРЕСА_2 . Указане домоволодіння розташоване на земельній ділянці, наданій у безстрокове користування для його обслуговування та експлуатації, попередньому власнику домоволодіння АДРЕСА_2 у користування надавалася земельна ділянка площею 1200 кв.м. Висновком експерта, складеним за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою № 7336 від 05 червня 2019 року, визначено, що земельні ділянки домоволодінь АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 накладаються одна на одну. Тому суд уважав доведеним порушення ОСОБА_1 прав ОСОБА_2 на земельну ділянку та відсутніми підстави для задоволення позову ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні належною йому земельною ділянкою.
Короткий зміст постанови апеляційного суду
Постановою Харківського апеляційного суду від 11 березня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Заочне рішення Печенізького районного суду Харківської області від 15 квітня 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 та задоволення позову ОСОБА_1 . Зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 земельною ділянкою площею 0,15 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належить йому на праві власності згідно з державним актом від 25 січня 2001 року серія РІ № 712958, кадастровий номер :10:006:0291, шляхом демонтажу (знесення) самочинно встановленої огорожі та привести вказану земельну ділянку у попередній стан, відновивши раніше існуючу огорожу. Вирішено питання про судовий збір.
Апеляційний суд скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нову постанову не погодився із висновком суду першої інстанції про доведеність порушення ОСОБА_1 права користування ОСОБА_2 земельною ділянкою, на якій розташоване належне їй домоволодіння АДРЕСА_2 . Межі вказаної земельної ділянки на місцевості не визначені, на відміну від земельної ділянки ОСОБА_1 . Доказів того, що при виготовленні технічної документації на земельну ділянку у 2015 році площа та конфігурація земельної ділянки під домоволодінням АДРЕСА_1 була змінена порівняно з тим, як було визначено в державному акті на право власності на землю та погоджено з попереднім землекористувачем домоволодіння АДРЕСА_2 , матеріали справи не містять.
Узагальнені доводи вимог касаційної скарги
08 квітня 2021 року ОСОБА_2 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Харківського апеляційного суду від 11 березня 2021 року, у якій просить скасувати зазначену постанову та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих у мовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина друга статті 120 ЗК України в редакції чинній на час набуття права власності на домоволодіння ОСОБА_2 ). Таким чином ОСОБА_2 набула право користування земельною ділянкою на якій розміщений житловий будинок, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Підставою касаційного оскарження заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постановах Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року в справі № 911/2701/17, від 20 березня 2019 року в справі № 514/1571/14-ц, від 12 грудня 2018 року в справі № 2-3007/11, від 05 грудня 2018 року в справі № 713/1817/16-ц, від 04 грудня 2018 року в справі № 910/18560/16, від 13 червня 2018 року в справі № 583/2715/16-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Також заявник вказує на порушення апеляційним судом норм процесуального права, а саме суд не дослідив зібрані у справі докази та встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини другої статті 389, пункти 1, 4 частини третьої статті 411 ЦПК України).
Відзив на касаційну скаргу до суду не надходив.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Ухвалою Верховного Суду від 22 квітня 2021 року відкрито провадження у вказаній справі та витребувано цивільну справу № 633/370/16-ц з Печенізького районного суду Харківської області
Зазначена справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду

від 06 вересня 2021 року вказану справу призначено до судового розгляду.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Відповідно до договору про передачу у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з кількістю кімнат від однієї до п`яти включно від 24 березня 1958 року виконком Печенізької райради депутатів трудящихся передав ОСОБА_3 на праві безстрокового користування земельну ділянку за адресою АДРЕСА_3 , площею 1200 кв.м.
Указаний договір було укладено на підставі рішення виконкому Печенізької районної Ради депутатів трудящих Харківської області від 14 березня 1958 року.
11 вересня 2014 року ОСОБА_4 придбала у ОСОБА_5 житловий будинок АДРЕСА_2 з надвірними будівлями: а-веранда, а-1 веранда, а3-лбох, В-літня кухня, Г-сарай, Д-туалет, л-ворота, л1-паркан на підставі нотаріально посвідчених договорів № № 1132, 1130.
Указане домоволодіння знаходиться на земельній ділянці, яка надана у безстрокове користування для обслуговування та експлуатації зазначених будівель.
20 лютого 1963 року було видано акт про закінчення будівництва і введення в експлуатацію індивідуального домоволодіння.
30 березня 1963 року міським бюро технічної інвентаризації було видано Висновок про реєстрацію домоволодіння на праві особистої власності за ОСОБА_3
10 липня 1995 року рішенням № 92 виконавчого комітету Печенізької селищної ради народних депутатів про оформлення технічної документації ОСОБА_5 на самовільно збудовані господарські будівлі при домоволодінні АДРЕСА_2 вирішено дозволити ОСОБА_5 оформити і надати технічну документацію на самовільно виконане, без попереднього оформлення відповідних документів будівництво сараю «Г» розміром 4,2х4,95 м та літньої кухні «В» розміром 7,0х4,2 м.
Поруч з домоволодінням яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_2 на праві власності розташоване домоволодіння, яке належить на праві власності ОСОБА_1 .
На підставі рішення Печенізької селищної ради народних депутатів № 46/23 від 16 березня 2001 року ОСОБА_1 була передана у приватну власність сусідня з домоволодінням АДРЕСА_4 АДРЕСА_1 .
На підставі вказаного рішення ОСОБА_1 було видано державний акт про право приватної власності на землю серії РІ № 712958, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 842 від 25 жовтня 2001 року.
29 жовтня 2015 року ОСОБА_1 замовив у ФОП ОСОБА_6 виготовлення Технічної документації із землеустрою (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та ведення підсобного сільського господарства в АДРЕСА_1 .
ФОП ОСОБА_6 виконала замовлення, розробила Технічну документацію із землеустрою із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) та для ведення підсобного сільського господарства в АДРЕСА_1 .
Згідно з Витягом з інформації Державного земельного кадастру про право власності на речові права на земельну ділянку земельні ділянки з кадастровим номером :10:006:0291 площею 0,15 га та кадастровим номером :10:006:0292 площею 0,196 га за адресою: АДРЕСА_1 знаходяться у власності ОСОБА_1 . Дані внесено до Державного земельного кадастру 21 грудня 2015 року за матеріалами Технічної документації із землеустрою, розробленої ФОП ОСОБА_6 у 2015 році.
Актом обстеження від 06 листопада 2015 року, складеним комісією у складі спеціалістів Печенізької селищної ради, головним архітектором району та начальником відділу містобудування архітектури ЖКГ та НС Печенізької РДА, встановлений факт порушення прав володіння, користування на приватизовану земельну ділянку ОСОБА_1 . Рекомендовано власнику домоволодіння АДРЕСА_2 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою ОСОБА_1 , а саме: демонтувати розпочате будівництво огорожі та привести земельну ділянку, по якій ведеться будівництво, в належний стан та відновити раніше існуючу огорожу між домоволодінням АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 по межі згідно з державним актом на право приватної власності на землю ОСОБА_1 .
Згідно висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою № 7336, складеного 05 червня 2019 року встановлено, що земельні ділянки домоволодінь АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 накладаються одна на одну.
2.Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до статті 2 ЗК УРСР від 29 листопада 1922 року зі змінами та доповненнями на час виникнення правовідносин, усі землі в межах Української РСР, у чийому б віданні вони не були, становили власність Робітничо-Селянської Держави.
Згідно зі статтею 84-3 ЦК УРСР від 1922 року, коли будинки переходять у порядку, зазначеному в цій статті, то до набувача переходить і право безстрокового користування земельною ділянкою, на якій будинки постановлено.
Виконком Печенізької райради депутатів трудящихся 24 березня 1958 року передав ОСОБА_3 (попередньому власнику вищевказаного житлового будинку) на праві безстрокового користування земельну ділянку за адресою АДРЕСА_3 , площею 1200 кв.м., яка у відповідності до норм статті 84-3 ЦК УРСР від 1922 року перейшла у безстрокове користування до власника будинку.
Тобто земельна ділянка за адресою АДРЕСА_3 за цільовим призначенням надана землекористувачу для будівництва та обслуговування житлового будинку.
ЗК УРСР 1922 року передбачав (статті 195-206) ведення державного запису землекористувачів (земельна реєстрація), функції якого покладалися на Народний комісаріат землеробства та його місцеві органи. Завдання державного запису землекористувачів полягало у проведенні збору та збереженні «у систематичному та наглядному вигляді» точних та своєчасних відомостей про правове та господарське становище всіх землекористувачів. Відповідно при здійсненні земельної реєстрації фіксувалися такі відомості про кожну земельну ділянку: 1) місце розташування та назва земельної ділянки, кількість землі в цілому та по угіддях, відомості про будівлі та господарські споруди; 2) найменування землекористувачів та підстави отримання землі у користування; 3) відомості про особливі повноваження та повинності, пов`язані з використанням ділянки; 4) інші відомості, внесення яких передбачено наступними розпорядженнями.
У пункті 7 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на мовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.
Таким чином, до ОСОБА_2 на праві користування перейшла земельна ділянка в розмірі, яка була надана попередньому власнику в 1958 році.
Відмовляючи у позові ОСОБА_2 з підстав відсутності права на користування земельною ділянкою та задовольняючи позов ОСОБА_1 в усуненні перешкод в користуванні належною йому земельною ділянкою, апеляційний суд виходив із того, що межі на місцевості належної позивачу земельної ділянки не визначені, на відміну від земельної ділянки ОСОБА_1 . При цьому, апеляційний суд не звернув уваги на те, що земельна ділянка, яка на цей час перебуває у користуванні ОСОБА_2 була надана у користування попередньому її землекористувачу у 1958 році, чинний на той час ЦК УРСР 1922 року не передбачав визначення меж земельної ділянки на місцевості. На підтвердження правомірного користування нею земельною ділянкою площею 1200 кв.м. надала відповідне рішення органу місцевого самоврядування та план з місцем розташування відповідної земельної ділянки як того вимагають статті 195-206 ЗК УРСР 1922 року.
Ухвалюючи судове рішення у справі апеляційний суд на зазначені норми матеріального права та обставини справи уваги не звернув, не встановивши місце розташування земельної ділянка, яка перебуває у користуванні ОСОБА_2 дійшов передчасного висновку, що зведена нею огорожа побудована на земельній ділянці ОСОБА_1 .
Відповідно до пункту першого частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливлює встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що постанова суду апеляційної інстанції прийнята без додержання норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права. Це унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу задовольнити частково, постанову суду апеляційної інстанції скасувати, передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Також, при новому розгляді слід звернути увагу апеляційного суду на те, що до спірних правовідносин про визнання та скасування рішення Виконавчого комітету Печенізької селищної ради народних депутатів від 16 березня 2001 року № 46/3 про передачу безкоштовно у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_1 під будівництво й обслуговування житлового будинку й господарських споруд та ведення особистого селянського господарства підлягають застосуванню правила про позовну давність, визначені ЦК УРСР.
Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Постанову Харківського апеляційного суду від 11 березня 2021 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.
ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:С. Ю. Бурлаков
А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун