Романівський районний суд Житомирської області
смт. Романів 25 жовтня 2021 року
Романівський районний суд Житомирської області в складі судді Кірічука М.М., з участю секретаря судового засідання Панасюк К.О., при розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним,-
В липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, в якій зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 , внаслідок чого відкрилась спадщина. Звернувшись до нотаріуса, як спадкоємець першої черги за законом, вона дізналась про наявність заповітів №50221382 від 22.05.2008 та № 62921397 від 17.01.2018, вчинених ОСОБА_3 , за якими, ймовірно, спадкоємцем є ОСОБА_4 . Посилаючись на те, що ОСОБА_3 вищезазначені заповіти не підписував, позивач просила суд визнати їх недійсними.
Ухвалою Романівського районного суду Житомирської області від 23 липня 2021 року дану позовну заяву залишено без руху, оскільки позивачем при викладенні обставин, якими вона обґрунтувала свої вимоги, не було зазначено підстави, які викликали у неї обґрунтований сумнів у тому, що ОСОБА_3 особисто підписав оспорювані заповіти, не зазначено доказів, які підтверджують ці обставини, а також не було обґрунтовано порушення її прав, свобод чи інтересів ОСОБА_4 , яку ОСОБА_1 визначила як відповідача.
З метою усунення вказаних недоліків ОСОБА_1 подала до суду уточнену позовну заяву, в якій просить визнати недійсним заповіт ОСОБА_3 № 62921397, посвідчений 17.01.2018 року Хижинецькою сільською радою Романівського району. Згідно уточненої позовної заяви та доданих до неї документів, даний заповіт вчинений на користь ОСОБА_2 , яку позивач в цій редакції позовної заяви зазначила відповідачем.
Ухвалою Романівського районного суду Житомирської області від 18 жовтня 2021 року відкрито провадження у даній цивільній справі.
Після відкриття провадження у справі від позивача надійшло клопотання, в якому зазначено, що при подачі уточненої позовної заяви було неправильно вказано ім`я відповідача « ОСОБА_5 », а потрібно « ОСОБА_6 ». Вказана помилка була виявлена нею після отримання листа від приватного нотаріуса Романівського районного нотаріального округу Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Лисканюк Олени Анатоліївни, в якому остання повідомила про допущену нею помилку.
Згідно відомостей, отриманих із відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання управління Державної міграційної служби України в Житомирській області за адресою місця проживання відповідача, вказаною позивачем у позовній заяві, зареєстрована ОСОБА_7 .
Статтею 24 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.
Згідно зі статтями 25, 26 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.
Частиною першою статті 28 ЦК України визначено, що фізична особа набуває прав та обов`язків і здійснює їх під своїм ім`ям. Ім`я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 2 ЦПК України).
Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в поряку цивільного судочинства (пункт частини першої статті 255 ЦПК України).
Згідно з частиною першою статті 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.
У статті 46 ЦПК України передбачено, що здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи.
Частиною першою статті 47 ЦПК України передбачено, що здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.
Відповідно до частини першої статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.
Системний аналіз вказаних норм права дає підстави для висновку, що за загальним правилом на момент звернення із позовом до суду відповідач у справі має бути цивільно процесуально правоздатним та дієздатним. В іншому випадку провадження у справі не може бути відкрито, а відкрите - підлягає закриттю, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Норма статті 255 ЦПК України є імперативною. Тобто за наявності підстав, визначених пунктами 1-8 частини першої статті 255 ЦПК України, незалежно від кількості процесуальних дій, які були вчинені судами та учасниками судового процесу під час розгляду справи, суд зобов`язаний закрити провадження у справі. Подібні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 185/998/16-ц.
Цивільне-процесуальне законодавство України не містить норм, які б передбачали здійснення провадження у справах щодо неіснуючих осіб.
Установивши, що ОСОБА_2 , до якої ОСОБА_1 пред`явила позовні вимоги, не існує взагалі як фізичної особи, суд приходить до висновку, про необхідність закриття провадження у справі.
Керуючись статтею 255 ЦПК України, суд,-

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним - закрити.
Ухвалу може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її постановлення в порядку передбаченому підпунктом 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України.
Суддя М.М. Кірічук