Справа № 139/495/21
Провадження № 22-ц/801/2183/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Коломійцева В. І.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2021 рокуСправа № 139/495/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Шемети Т. М.,

з участю секретаря судового засідання Француза М. Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області у складі судді Коломійцевої В. І. від 30 серпня 2021 року про закриття провадження у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_4 , Мурованокуриловецька державна нотаріальна контора Вінницької області, про звернення стягнення на предмет іпотеки,

встановив:

У червні 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з цим позовом.

На обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що 19 липня 2007 року між банком та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № VIUWGA00001514, відповідно до якого ОСОБА_4 був наданий кредит в розмірі 55180 грн 00 к. на строк до 17 липня 2017 року.

В забезпечення виконання зобов`язань за цим договором 19 липня 2007 року ОСОБА_5 та ОСОБА_4 уклали договір іпотеки на будинок загальною площею 78.90 кв. м., який розташований по АДРЕСА_1 .

В порушення умов кредитного договору позичальник допустив прострочення виконання зобов`язань щодо повернення отриманого кредиту, сплати відсотків за користування кредитними коштами та інших платежів на загальну суму 648979 грн 63 к., з яких: 63182 грн 12 к. заборгованість за тілом кредиту; 154271 грн 48 к. заборгованість по процентах за користування кредитними коштами; 431271 грн 78 к. пеня.

Ухвалою Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 30 серпня 2021 року провадження у справі закрито.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 10 лютого 2015 року у справі № 139/944/14-ц, яке набрало законної сили, було ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами (їх правонаступниками), про той самий предмет і з тих самих підстав, тому провадження у цій справі на підставі пункту 3 частини першої статті 255 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) підлягає закриттю. Позовна заява з вимогами до ОСОБА_1 пред`явлена після його смерті, тому не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, в цій частині провадження закрито на підставі пункту першого частини першої статті 255 ЦПК України.

АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просило ухвалу в частині закриття провадження у справі стосовно позовних вимог до ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалося на те, що позовні вимоги у справі № 139/944/14-ц не є тотожними до позовних вимог у справі № 139/495/21, тому що змінилися сторони, підстави звернення до суду та предмет позову.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Частинами першою третьою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Судом встановлено, що рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 10 лютого 2015 року звернуто стягнення на будинок загальною площею 78,90 кв. м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 62000 грн 00 к, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки на підставі договору іпотеки № VIUWGA00001514 від 19 липня 2007 року, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 114178 грн 20 к., яка складається із: заборгованості за кредитним договором 63128 грн 94 к., заборгованості по процентах за користування кредитом 10209 грн 83 к.; пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 35164 грн 28 к, штраф (фіксована частина) 250 грн 00 к., штраф (процентна складова) 5425 грн 15 к.

Рішення у вказаній частині набрало законної сили 20 жовтня 2016 року.

Учасниками справи № 139/944/14-ц були:

- позивач ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк»;

- відповідач ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , правонаступником якої є малолітній ОСОБА_3 , законними представниками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_4 ;

- відповідач ОСОБА_1 ;

- третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_4 .

За змістом пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Згідно з частиною другою статті 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, ухваленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 345/284/16-ц.

Предмет позову це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить ухвалити судове рішення, яке опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів.

Підстави позову це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (частина перша статті 48 ЦПК України).

Згідно з статтею 55 ЦПК у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Предметом позову у цій справі є звернення стягнення на предмет іпотеки за договором VIUWGA00001514 від 19 липня 2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Мурованокуриловецького районного нотаріального округу Вінницької області Доля Т. І. за № 386, на який вже звернуто стягнення рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 10 лютого 2015 року, а сторонами АТ КБ «ПриватБанк», який є правонаступником ПАТ КБ «ПриватБанк» та малолітній ОСОБА_3 , законними представниками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , який є правонаступником ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , отже і предмет позову і сторони у цій справі є ідентичними з предметом спору та сторонами у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 10 лютого 2015 року набрало законної сили 20 жовтня 2016 року (відповідно до рішення Апеляційного суду Вінницької області від 20 жовтня 2016 року).

Підставою позову в обох випадках є порушення позичальником ОСОБА_4 умов кредитного договору VIUWGA00001514 від 19 липня 2007 року.

Отже, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що у цій справі предмет, підстава позову та сторони є ідентичними з предметом, підставою та сторонами у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , рішення у якій набрало законної сили.

При цьому апеляційний суд звертає увагу, що згідно з пунктом 9 частини першої статті 129 Конституції України обов`язковість судового рішення є основним принципом (засадою) судочинства.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частинами першою, другою статті 18 ЦПК України установлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Підстави та порядок примусового виконання судових рішень установлені у Законі України «Про виконавче провадження», зокрема стаття 1 цього Закону визначає виконавче провадження як завершальну стадію судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Розділом VII ЦПК України унормовані питання судового контролю за виконанням судових рішень.

Після звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду, яке набрало законної сили, усі подальші дії щодо такого предмета здійснюються у порядку виконання судового рішення.

Натомість повторне звернення з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, стягнення на який вже звернуто судовим рішенням, що набрало законної сили є, фактично, намаганням банку в позапроцесуальний порядок змінити спосіб та / або порядок виконання рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 10 лютого 2015 року, що є неприпустимим з огляду на порушення установленого статтею 19 КУ, пунктом 1 частини третьої статті 2 ЦПК України принципу верховенства права, яке забороняє органам державної влади та органам місцевого самоврядування, їх посадовим особам, зокрема й суду діяти в інший, ніж передбачений Конституцією України та законами України спосіб.

Таким чином, суд першої інстанції правильно виходив з того, що суб`єктний склад сторін у справах, предмет звернення стягнення на будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та підстава позову заборгованість за кредитним договором № VIUWGA00001514 від 19 липня 2007 року у даній справі та справі № 139/944/14-ц є тотожними, тому дійшов правильного висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України.

Таким чином, доводи апеляційної інстанції не є істотними і не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, що є підставою для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції.

В іншій частині ухвала суду першої інстанції не оскаржувалася, тому апеляційним судом не перевірялася.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 381-383 ЦПК України апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а ухвалу Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 30 серпня 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий О. С. Панасюк

Судді: О. Ю. Береговий

Т. М. Шемета