КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №366/2444/19 Головуючий у І інстанції Гончарук О.П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О.,

за участі секретаря судового засідання Сакалоша Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іванківського районного суду Київської області від 18 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області, третя особа: ОСОБА_1 , про визнання права власності на спадкове майно та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Іванківська селищна рада Вишгородського району Київської області, Іванківська районна державна нотаріальна контора, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання факту неприйняття спадщини ОСОБА_2 , визнання факту прийняття спадщини ОСОБА_3 , визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2019 року ОСОБА_2 пред`явила в суді названий позов посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її матір ОСОБА_4 . Після її смерті відкрилась спадщина, яка складалась із житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований в АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 зазначала, що вона є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_4

07 серпня 2019 року ОСОБА_2 звернулась до Іванківської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 (спадкова справа №315/2019).

Постановою державного нотаріуса Іванківської районної державної нотаріальної контори від 24 вересня 2019 року ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на будинок у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадковий будинок.

У зв`язку і неможливістю оформити право власності на спадкове майно в нотаріальному порядку, ОСОБА_2 просила суд визнати за нею в порядку спадкування право власності на житловий будинок з господарськими будівлями АДРЕСА_1 .

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, який було уточнено до початку розгляду справи по суті, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її баба ОСОБА_4 .

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина до складу якої входили: житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , земельна ділянка площею 0,50 га для ведення особистого підсобного господарства, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , право на земельну частку (пай), що знаходиться в колективній власності КСП «Нове життя», розміром 3,02 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки на місцевості.

Спадкоємцями за заповітом та за законом після померлої ОСОБА_4 були її донька ОСОБА_2 та син ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, однак до нотаріуса не звертався для оформлення правовстановлюючих документів на спадкове майно.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер, та спадкоємцем після його смерті є його донька ОСОБА_1

07 серпня 2019 року ОСОБА_2 , звернулась до Іванківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, зазначивши, що інших спадкоємців не має, хоча їй було відомо про наявність інших спадкоємців.

24 вересня 2019 року ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 на земельну частку (пай), що знаходиться в колективній власності КСП «Нове життя», розміром 3,02 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки на місцевості.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22.11.2019 року державним нотаріусом Ірпінської міської державної нотаріальної контори Пласконь А.Ю. ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 із-за відсутності факту прийняття спадщини ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_4 , а також відсутності правовстановлюючих документів на будинок і отриманням ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку пай після смерті ОСОБА_4 .

Вважає, що зазначене свідоцтво видано з суттєвими порушеннями вимог закону та підлягає визнанню недійсним, оскільки внаслідок приховання від нотаріуса Майбородою М.В. інформації щодо наявності інших спадкоємців після смерті ОСОБА_4 , ОСОБА_1 втратила право на отримання спадщини після смерті її батька ОСОБА_3 .

Просила суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 24.09.2019 р. видане на ім`я ОСОБА_2 про право на земельну часту (пай), що знаходиться у колективній власності КСП «Нове життя», встановити факт неприйняття ОСОБА_2 спадщини після смерті матері ОСОБА_4 , встановити факт прийняття ОСОБА_3 спадщини, шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, після смерті матері ОСОБА_4 та визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом право власності на житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 , земельної ділянки площею 0,50 га для ведення особистого підсобного господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , земельну частку (пай), що знаходиться в колективній власності КСП «Нове життя», розміром 3,02 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки на місцевості.

Ухвалою суду від 25 листопада 2019 року за позовом ОСОБА_2 до Заруддянської сільської ради залучено третьою особою без самостійних вимог на стороні відповідача - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Ухвалою суду від 09 серпня 2020 року цивільну справу №366/2444/19 (провадження №2/366/75/20) за позовом ОСОБА_2 до Заруддянської сільської ради, третя особа: ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно об`єднано із справою №366/716/20 (провадження №2/366/320/20) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Заруддянська сільська рада та Іванківська районна державна нотаріальна контора про визнання недійним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності на спадкове майно, та розглянути в одному провадженні.

Ухвалою суду від 04 лютого 2021 року замінено Заруддянську сільську раду Іванківського району Київської області як відповідача у справі на Іванківську селищну раду Вишгородського району Київської області, як правонаступника.

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 18 березня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 24 вересня 2019 року, видане на ім`я ОСОБА_2 про право на земельну частку (пай), що знаходиться в колективній власності КСП «Нове життя», розміром 3,02 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки на місцевості, що належали гр. ОСОБА_4 на підставі сертифікату серії КВ № 0150901 виданого Іванківською районною державною адміністрацією в 1997 році та зареєстровано в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 194.

В задоволенні іншої частини позовних ОСОБА_6 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, що призвело до ухвалення необґрунтованого та незаконного рішення.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що не погоджується із висновками суду про те, що звертаючись до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по суті просять суд перебрати на себе повноваження нотаріуса щодо оформлення спадщини. Наголошує на тому, що спадкодавець ОСОБА_3 не оформив на себе спадщину, отже їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за відсутності факту прийняття ОСОБА_3 спадщини після смерті ОСОБА_4 . Крім того, спадкодавець ОСОБА_4 також не мала правовстановлюючих документів на будинок. Ці обставини унеможливлюють видання нотаріусом ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 .

Також не погоджується із висновками суду про те, що ОСОБА_1 обрала неправильний спосіб захисту, заявивши позовні вимоги про встановлення факту неприйняття спадщини ОСОБА_2 . Суд вважав, що факт прийняття спадщини ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_4 вбачається із спадкової справи № 315/2019. Оскільки надані ОСОБА_2 до нотаріальної контори докази про прийняття нею спадщини після смерті ОСОБА_4 є недостовірними, ОСОБА_1 вважала, що саме в такий спосіб, як встановити факт неприйняття спадщини ОСОБА_2 , остання втратить право на отримання спадкового майна.

ОСОБА_1 також не погоджується із рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_3 .

Просить рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України, на адресу Київського апеляційного суду відзив від ОСОБА_7 не надходив.

Вивчивши матеріали справи, доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з урахуванням наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 .

Після її смерті відкрилась спадщина, яка складалась із:

- земельної частки (пай), що знаходиться в колективній власності КСП «Нове життя», розміром 3,02 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки на місцевості, що належало гр. ОСОБА_4 на підставі сертифікату серії КВ №0150901 виданого Іванківською районною державною адміністрацією в 1997 році та зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №194;

- житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з надвірними будівлями та спорудами.

За життя ОСОБА_4 було складено заповіт від 12.05.1990 року, відповідно до якого на випадок своїх смерті ОСОБА_4 зробила таке розпорядження: належний їй жилий будинок з надвірними будівлями в все своє майно, з чого б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі, все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла дочці ОСОБА_2 і сину ОСОБА_3 .

Позивачка ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_4 .

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позивачка ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_3

24 вересня 2019 року ОСОБА_2 звернулась до Іванківської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) КСП «Нове життя» та житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 , в якій вказала неправдиву інформацію про те, що інших спадкоємців немає.

На підставі поданої заяви державний нотаріус Воробей Т.П. зареєструвала спадкову справу після смерті ОСОБА_4 та 24 вересня 2019 року видала ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку (пай), що знаходиться в колективній власності КСП «Нове життя», розміром 3,02 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки на місцевості, що належало гр. ОСОБА_4 на підставі сертифікату серії КВ №0150901 виданого Іванківською районною державною адміністрацією в 1997 році та зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №194. (спадкова справа №315/2019 рік, зареєстровано в реєстрі за №1940).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 24 вересня 2019 року державним нотаріусом Іванківської районної державної нотаріальної контори Воробей Т.П. було відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належав ОСОБА_4 , у зв`язку із відсутністю документів, що посвідчують право власності на будинок.

22 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Ірпінської державної нотаріальної контори Київської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, на право на земельну частку (пай), що знаходиться в КСП «Нове життя», розміром 3,02 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки на місцевості та житловий будинок АДРЕСА_1 , після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 .

Постановою державного нотаріуса Ірпінської міської державної нотаріальної контори від 22 листопада 2019 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) та житловий будинок, так як ОСОБА_3 не прийняв спадщину, після смерті матері ОСОБА_4 .

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, суд виходив з того, що цим свідоцтвом порушені права ОСОБА_1 на отримання спадщини після смерті її батька ОСОБА_3 . Ці висновки суду ніким не оспорюються, отже їх правильність апеляційним судом не перевіряється.

Відмовляючи у задоволенні позовів про визнання права власності на будинок, суд виходив з того, що звертаючись до суду з позовними вимогами про визнання права власності на спадкове майно, спадкоємці по суті просять суд перебрати на себе повноваження нотаріуса щодо оформлення спадщини, що не передбачено законом і не віднесено до обов`язків суду.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 про встановлення факту неприйняття спадщини ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_4 , суд виходив з того, що прийнявши її заяву про прийняття спадщини і видавши свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) нотаріус вже тим самим встановив, що ОСОБА_2 прийняла спадщину у встановлений законом строк і спосіб. При цьому суд вважав, що ОСОБА_1 обрала неправильний спосіб захисту порушеного права, отже суд не розглядає інші надані ОСОБА_1 докази на доведення факту неприйняття ОСОБА_2 спадщини після смерті ОСОБА_4 .

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення факту прийняття спадщини її батьком ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_4 , суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, нотаріус йому не відмовляв у видачі свідоцтва про право на спадкування за відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно, або через відсутність або недостатність документів для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном, отже відсутні підстави для встановлення такого факту за заявою його спадкоємця ОСОБА_1 .

Проте із таким висновком суду не можна погодитись виходячи з такого.

Згідно з нормою ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у ст. 1219 ЦК України (ст. ст. 1218, 1231 ЦК України).

Часом відкриття спадщини, за правилами ч. 2 ст. 1220 ЦК України, є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

ЦК України набрав чинності з 01 січня 2004 року, отже відповідно до ч.4,5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України він застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Правила книг шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Книга шоста ЦК України регулює спадкові правовідносини.

З огляду на вищезазначені вимоги в указаній справі повинні застосовуватись положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК Української РСР 1963 року.

Як встановлено судом першої інстанції спадщина після смерті ОСОБА_8 відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 . Отже, для застосування положень ЦК України необхідно встановити чи була вона прийнята за правилами ЦК УРСР, який діяв на час її відкриття.

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Таким чином, для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 її спадкоємці протягом шести місяців, починаючи з 22 лютого 1997 року мали або подати заяву нотаріусу про її прийняття, або вступити в управління спадковим майном.

ОСОБА_2 подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 лише в серпні 2019 року При цьому до заяви вона додала докази прийняття нею спадщини шляхом вступу в управління спадковим майном, а саме довідку № 02-17/483 Заруддянської сільської ради від 29.07.2019 року, відповідно до якої ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_4 у квітні 1997 року зробила ремонт у спадковому будинку, а також сертифікат на земельну частку (пай). На підставі цих доказів нотаріус встановив, що ОСОБА_2 прийняла спадщину протягом шести місяців з дня її відкриття та видав свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку (пай).

Інший спадкоємець ОСОБА_4 - ОСОБА_3 також протягом шестимісячного строку після смерті ОСОБА_4 не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини і помер у травні 2019 року.

ОСОБА_1 , як дочка ОСОБА_3 , є спадкоємцем першої черги відповідно до ст.1261 ЦК України і з дотриманням вимог ст..1269,1270 ЦК України подала заяву про прийняття спадщини. Дружина ОСОБА_3 - ОСОБА_9 відмовилась від спадщини за законом на користь дочки ОСОБА_1 .

Таким чином, ОСОБА_1 успадковує усі права і обов`язки, що належали ОСОБА_3 на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

ОСОБА_1 вважає, що на час смерті ОСОБА_3 йому належало спадкове майно після смерті ОСОБА_4 , яке він отримав шляхом вступу у фактичне управління та володіння, але не оформив у встановленому законом порядку. Оскільки їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із відсутністю доказів прийняття ОСОБА_3 спадщини після смерті ОСОБА_4 , ОСОБА_1 звернулась до суду для встановлення цього факту.

Тому висновки суду про те, що оскільки ОСОБА_3 за життя не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини і йому не було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, а тому не підлягає встановленню факт прийняття ним спадщини, є помилковими. Таким чином суд залишив поза увагою можливість прийняття спадщини спадкоємцем також шляхом вступу в управління спадковим майном. Разом із тим, за відсутності у спадкоємця доказів вступу ним в управління спадковим майном, які він міг би надати нотаріусу, такі факти встановлюються судом.

В судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які пояснили, що після смерті ОСОБА_4 будинком опікувався її син ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 постійно приїздив до матері, ще за її життя, і після її смерті він не покинув будинок. ОСОБА_3 підтримував будинок у жилому стані, ремонтував, приїздив кожні вихідні дні. Таким чином цими показами доводиться факт вступу ОСОБА_3 в управління спадковим майном, тобто прийняття спадщини. Тому ці позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення.

Щодо позовних вимог про встановлення факту неприйняття спадщини ОСОБА_2 , то в їх задоволенні суд першої інстанції відмовив правомірно. Так приймаючи заяву про прийняття спадщини, державний нотаріус перевіряє факт її прийняття у спадкоємцем у встановлений законом строк. Оскільки ОСОБА_2 надала нотаріусу документи, які підтверджують факт прийняття нею спадщини, нотаріус видав їй свідоцтво про право на спадщину. Та обставина, що це свідоцтво було визнано судом недійсним в цій справі, не може слугувати підставою для того, щоб ставити під сумнів факт вступу в управління спадковим майном ОСОБА_2 . Так, ОСОБА_2 надала нотаріусу сертифікат про право на земельну частку (пай) на ім`я ОСОБА_4 , що відповідно до п.113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 р. N 18/5 є доказом вступу в управління спадковим майном.

Крім того, такий спосіб захисту порушеного права, як встановлення факту неприйняття спадщини є неналежним способом захисту.

Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених статтею 16 ЦК України з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення.

Як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду під час розгляду цивільної справи № 654/1790/16-ц (постанова від 18.12.2018р.), за статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту:

1) родинних відносин між фізичними особами;

2) перебування фізичної особи на утриманні;

3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню;

4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення;

5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу;

6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті;

7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження;

8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті;

9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Тобто факт, це конкретні дії, обставини, з настанням яких норми права передбачають юридичні наслідки у вигляді виникнення, зміни чи припинення правоздатності, дієздатності або конкретних суб`єктивних прав чи обов`язків суб`єктів.

Разом із тим, ОСОБА_1 просить встановити не факт вчинення, тобто активної дії, чи факт наявності певної обставини, а факт невчинення ОСОБА_2 конкретних дій. Невчинення дій не може призводити до виникнення зміни чи припинення правовідносин, отже такі факти в судовому порядку не встановлюються. Між сторонами виник спір про право на спадщину, який розглянутий судом в цьому позовному провадженні на підставі наданих сторонами доказів. Отже, у межах даного спору ОСОБА_1 може захистити своє право на отримання спадщини і спростувати таке право у ОСОБА_2 .

З врахуванням наведеного, висновки суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні цієї позовної вимоги є правильними.

Вирішуючи питання про вирішення позовних вимог в частині визнання права власності на спадкове майно, суд першої інстанції помилково вважав, що такі вимоги не підлягають до задоволення з тих підстав, що для отримання спадщини спадкоємці мають звернутись до нотаріуса.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Права та обов`язки, які не входять до складу спадщини, передбачені положеннями статті 1219 ЦК України.

Отже, об`єктами спадщини за ЦК України є права та обов`язки, які належали особі на час смерті, крім тих, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Розділ ІІІ ЦК України визначає перелік цивільних прав та їх правовий статус.

Відповідно до статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

При цьому відповідно до частини першої статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ у нотаріальному порядку.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на будинок у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на будинок на ім`я спадкодавця ОСОБА_4 .

Також про відсутність реєстрації права власності на будинок за спадкодавцем ОСОБА_4 було зазначено і у постанові державного нотаріуса Ірпінської міської державної нотаріальної контори про відмову у вчинені нотаріальної дії від 22 листопада 2019 року. Отже іншого шляху, ніж звертатись до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно, спадкоємці не мають.

При вирішення цієї позовної вимоги суд має встановити на підставі наданих сторонами доказів належність спадкодавцю ОСОБА_4 права власності на спадковий будинок.

Як вбачається із довідки № 02-17-480 від 29 липня 2019 року, виданою Заруддянською сільскою радою згідно із записом в погосподарській книзі № 4 Заруддянської сільської ради за 2016-2020 рр за особовим рахунком № НОМЕР_1 зареєстровано будинок у АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_4 .

При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями Цивільного кодексу (далі - ЦК) УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністерства юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністерства юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами.

Отже, при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Записи у погосподарських книгах визнаються актами органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності, хоча самі погосподарські книги та виписки з них не є правовстановлюючими документами на об`єкти нерухомого майна. (Постанова ВС від 13 квітня 2020 року справа № 347/1000/16)

Як вбачається із технічного паспорту на спірний будинок, рік його забудови 1968.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди на час закінчення будівництва спірного житлового будинку (1968 рік) регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56.

Згідно з пунктом 6 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року (була чинною до 13 грудня 1995 року), не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані.

Підстави набуття права власності на житловий будинок, споруди та належність цього майна особі визначаються законодавством, чинним на час набуття права власності. Законодавством, яке діє на час відкриття спадщини, врегульовано питання спадкування цього майна, а не його належність спадкодавцю.

Отже, при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно суд керується законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самого спадкодавця на момент закінчення будівництва будинків, а також положеннями ЦК Української РСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування в Україні», постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР».

Відповідно до пункту 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, пунктом 45 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 19 січня 1976 року № 1/5, підтвердженням належності будинку може служити відповідна довідка виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, в якій, крім підтвердження належності жилого будинку (частини будинку) відчужувачу на підставі запису в погосподарській книзі повинно бути також зазначено: дані про склад будинку, розмір загальної жилої площі і розмір земельної ділянки.

Виходячи з наведеного, підтвердженням належності жилого будинку (його частини) певній особі є запис в погосподарських книгах, ведення яких на той час передбачалось наказами Центрального статистичного управління СРСР і було обов`язковим. Виникнення права власності на жилі будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права чи від прийняття його до експлуатації.

Таким чином, ОСОБА_4 була власником спадкового будинку, але за життя не здійснила оформлення своїх прав та не отримала відповідні правовстановлюючі документи на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджено зібраними у справі належними доказами.

Таким чином суд першої інстанції помилково відмовив у задоволенні позовних вимог про визнання права власності в порядку спадкування на будинок.

За час життя ОСОБА_4 було складено заповіт від 12.05.1990 року, відповідно до якого, ОСОБА_4 на випадок своїх смерті зробила таке розпорядження: належний їй жилий будинок з надвірними будівлями в все своє майно, з чого б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі, все те, що буде їй належати на нень смерті і на що вона за законом матиме право заповіла дочці ОСОБА_2 і сину ОСОБА_3 .

З врахуванням встановлених вище обставин, будинок підлягає спадкуванню обома спадкоємцями. Оскільки ОСОБА_3 помер, його частку успадковує його дочка ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.1,4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

ОСОБА_1 оскаржує рішення суду лише в частині відмови у задоволенні її позовних вимог. Разом із тим, враховуючи те, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог обох спадкоємців про визнання права власності на будинок порушив норми матеріального права, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання права власності в порядку спадкування на будинок не тільки ОСОБА_1 , а і ОСОБА_2 з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позову , а саме по Ѕ частці будинку за кожним із спадкоємців.

Відмовивши у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання в порядку спадкування права власності на земельну частку (пай) та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 не прийняв спадщину. Разом із тим, колегія суддів вважає, що у задоволенні цих позовних вимог необхідно відмовити з інших підстав.

Так, судом встановлено, що до складу спадщину входила земельна частка (пай) у колективній власності КСП «Нове життя» площею 3,02 га, що підтверджується сертифікатом на земельну частку (пай) серії КВ №0150901, виданого Іванківською районною державною адміністрацією у 1997 році.

Сторони мають право на отримання по Ѕ цієї земельної частки (паю). ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на цю земельну частку (пай) з підстав відсутності доказів прийняття спадщини ОСОБА_3 , а також отримання ОСОБА_2 свідоцтва про право власності на цю спадщину. Разом із тим, оскільки рішенням суду першої інстанції визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) видане на ім`я ОСОБА_2 і рішення суду в цій частині залишається колегією суддів без змін, а своїм рішенням в цій справі колегія суддів апеляційного суду встановила факт прийняття спадщини ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_4 , спадкоємці не обмежені у праві оформити своє право власності на вказане спадкове майно в нотаріальному порядку.

Щодо визнання права власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, то ці позовні вимоги не підлягають до задоволення, оскільки матеріали справи не містять доказів належності спадкодавцю на праві власності вказаної земельної ділянки.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваного рішення суду в частині відмови у задоволенні вимог про визнання за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування на будинок, а також зміні в частині підстав для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування на земельну частку (пай).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням того, що первісний позов було задоволено частково, а відповідачем за таким позовом є Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області, то саме з відповідача на користь позивача ОСОБА_2 слід стягнути судовий збір у розмірі 384 грн. 20 коп.

Зустрічний позов також задоволено частково, зокрема встановлено факт прийняття спадщини та визнано право власності на Ѕ спадкового майна, що було предметом спору. Відповідно за дві вимоги слід було сплатити судовий збір в розмірі 1681 грн. 60 коп. (по 840,80 грн. за кожну вимогу). Однак, з матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду із зустрічним позовом ОСОБА_1 не сплатила судовий збір за вказані позовні вимоги.

З урахуванням того, що вказані вимоги задоволено частково, то з ОСОБА_2 слід стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 1261 грн. 20 коп., які підлягали б сплаті при зверненні до суду з позовом, а з ОСОБА_1 слід стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп., як такий, що підлягав сплаті, але не був сплачений при зверненні до суду з позовом.

Відповідно апеляційна скарга також була задоволена судом частково, що є підставою для стягнення з ОСОБА_2 судового збору на користь ОСОБА_1 за звернення до суду з апеляційною скаргою у розмірі 1891 грн. 80 коп., з урахуванням пропорційності задоволених вимог апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 385, 386 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Іванківського районного суду Київської області від 18 березня 2021 року у даній справі скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення факту прийняття спадщини та в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про визнання права власності на будинок в порядку спадкування та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Іванківська селищна рада Вишгородського району Київської області, Іванківська районна державна нотаріальна контора, про визнання факту прийняття спадщини ОСОБА_3 , визнання права власності на спадкове майно задовольнити частково.

Встановити факт прийняття спадщини за заповітом ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_4 , 1921 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на спадкове майно після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 батька ОСОБА_3 , яке складається із Ѕ частини житлового будинку житловою площею 11,2 кв.м., загальною 45, кВ.м., зазначеного у технічному паспорті під літерою «А» з надвірними будівлями: прибудова - а1, сарай - Б, навіс -В, хвіртка №1, огорожа № 2, колодязь №3, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Позов ОСОБА_2 до Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області, третя особа: ОСОБА_1 , про визнання права власності на спадкове майно задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом право власності на спадкове майно ОСОБА_4 , 1921 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 яке складається із Ѕ частини житлового будинку житловою площею 11,2 кв.м., загальною 45, кВ.м., зазначеного у технічному паспорті під літерою «А» з надвірними будівлями: прибудова - а1, сарай - Б, навіс -В, хвіртка №1, огорожа № 2, колодязь №3, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення Іванківського районного суду Київської області змінити в частині підстав для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на земельну частку (пай) та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, виклавши його мотивувальну частину у редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 384 грн. 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 1261 грн. 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1891 грн. 80 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 жовтня 2021 року.

Реквізити сторін:

позивач: ОСОБА_1 , зареєстрованемісце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

Іванківська селищна рада Вишгородського району Київської області, зареєстроване місце знаходження: вул. Івана Проскури, 26, смт. Іванків, Київська обл, 07201, .

Суддя-доповідач

Судді: