Дата документу 20.10.2021
Справа № 334/6915/21
Провадження № 2/334/3988/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2021 року Ленінський районний суд м.Запоріжжя у складі:

головуючого судді Добрєва М.В.,

за участі секретаря судового засідання Череп М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у загальному позовному провадженні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності.

Позовні вимоги обґрунтовують тим, що 10.08.1998 року позивач уклав з відповідачем договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який посвідчено на підставі ст. 15 ЗУ «Про товарні біржі» від 10.12.1991 на Товарній Біржі «Торг-Інвест», реєстраційний № Н-1757. У теперішній час позивач не має можливості розпорядитися своїм майном, оскільки договір купівлі-продажу зареєстрований на біржі не є підставою для реєстрації права власності. Крім того, укладений між сторонами договір купівлі-продажу не було посвідчено нотаріусом. Між сторонами за договором купівлі-продажу від 10.08.1998 умови договору виконані повністю, позивач прийняв предмет договору у своє володіння, користуються предметом договору, однак договір не відповідає діючому цивільному законодавству, не засвідчений нотаріально. Тому, позивач вимушений звернутись до суду із вказаним позовом.

У судове засідання сторони не з`явились.

Від представника позивачів адвоката Лучко О.М. надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують, на їх задоволенні наполягають.

Відповідач ОСОБА_2 направила до суду заяву про розгляд справи в її відсутність, проти задоволення позову не заперечує.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Відповідно до ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні обставини.

10.08.1998 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідченого на підставі ст. 15 ЗУ «Про товарні біржі» від 10.12.1991 на Товарній Біржі «Торг-Інвест», реєстраційний № Н-1757 (а.с.5).

Проте, право власності на вказану вище квартиру в ОП ЗМБТІ не зареєстрували у встановленому законом порядку.

Відповідно до Тимчасового положення «Про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно» на теперішній час договір купівлі-продажу, укладений на товарній біржі, не є підставою для реєстрації права власності на нерухоме майно.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права.

Згідно ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року № 1956-XII угоди, зареєстровані на біржі, нотаріальному посвідченню не підлягають.

Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР, що діяв на момент укладання договору і підлягає застосуванню до правовідносин, що виникли між сторонами, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ч.1 ст.47 ЦК УРСР). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Ст. 153 ЦК УРСР передбачено, до договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року №9, відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК України в редакції 1963 року, якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга ухиляється від її нотаріального оформлення, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати останню дійсною. В цьому разі нотаріальне оформлення угоди у подальшому не вимагається.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 28.04.1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (із змінами згідно з постановою Пленуму Верховного Суду від 25.05.98 року № 15), яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах) міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦКза вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження (наприклад, ст.ст. 105,114 ЦК).

Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК України суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов.

Судом встановлено, що між продавцями та покупцями було досягнуто згоди з усіх істотних умов, що підтверджується змістом біржової угоди, в якій зазначено предмет продажу, його характеристика, порядок передачі предмета продажу у власність покупця, визначена ціна продажу.

Будь-яких суперечок між сторонами угоди судом не встановлено, протизаконних умов угода не містить та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, однак порушена форма угоди, оскільки при її укладенні не була дотримана нотаріальна форма договору.

За таких обставин, суд доходить висновку про те, що позивачами повністю виконано умови укладеного договору, а інша сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди і захист майнових прав позивача можливий лише шляхом визнання договору дійсним.

Відповідно до ч.3 ст. 334 ЦК України право власності на майно по договору, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально дійсним.

Відповідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оскаржується або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Дослідивши надані письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що укладаючи спірний договір купівлі-продажу від 10.08.1998 року сторони договору досягли усіх істотних умов договору, угода купівлі-продажу квартири фактично виконана сторонами в повному обсязі, жодна сторона не заявляла вимог про визнання укладеного договору недійсним з підстав недодержання нотаріальної форми договору.

За таких обставин позовні вимоги позивача про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності, обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.11, 12, 13, 81, 228-229, 258-260, 265, 268, 273, 280, 352-355 ЦПК України, ст. 392 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності - задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу від 10.08.1998, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 10 серпня 1998 року Запорізькою товарною біржею «Торг-Інвест», реєстровий Н-1757.

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Добрєв М. В.