КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Коцюрби О.П., Білич І.М.,

за участю секретаря судового засідання Чепур Н.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Смаглія В`ячеслава Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 05 серпня 2021 року про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову у складі судді Хромова О.О.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-розважальний комплекс «Мега-Сіті», публічне акціонерне товариство «Піреус Банк МКБ», треті особи: Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Бережний Ярослав Вікторович, державне підприємство «СЕТАМ» про визнання права власності на майно, зняття арешту з майна,-

В С Т А Н О В И В :

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом в якому просить визнати за ним право власності на нежиле приміщення 1001 (в літері «А») першого поверху будинку АДРЕСА_1 , та зняти з цього майна арешт, накладений приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Бережним Я.В. в рамках виконавчого провадження № 65782821.

Одночасно з позовом було подано заяву, в якій ОСОБА_1 просить вжити заходів забезпечення позову шляхом зупинення продажу арештованого майна, а саме: нежилого приміщення 1001, першого поверху будинку (в літ. А), загальною площею 42,80 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , по лоту Державного підприємства «СЕТАМ» (далі - ДП «СЕТАМ) № 487720, що належить на праві власності товариству з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-розважальний комплекс «Мега-Сіті» (далі - ТОВ «ТРК «Мега-Сіті»).

Заява обґрунтована тим, що на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 28 грудня 2012 року між TOB «ТРК «Мега-Сіті» та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом КМНО Делікатною Л.М., за реєстровим № 2037, ОСОБА_1 є власником нежилого приміщення № 1001 (в літері А) першого поверху будинку АДРЕСА_1 .

Вказано, що позивачу стало відомо про те, що належний йому вищевказаний об`єкт нерухомого майна виставлений на продаж через ДП «СЕТАМ», в рамках проведення виконавчих дій з виконання приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Бережним Я.В. виконавчого провадження № 65782821, боржником за яким є ТОВ «ТРК «Мега-Сіті», стягувачем - публічне акціонерне товариство «Піреус Банк МКБ» (далі - ПАТ «Піреус Банк МКБ»).

В інформації по лоту, яка міститься на офіційному сайті ДП «СЕТАМ» вбачається, що вказане майно, а саме - нежиле приміщення 1001, 1-го поверху (в літ. А), загальною площею 42,80 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 . належить боржнику - ТОВ «ТРК «Мега-Сіті» на праві власності, згідно рішення Брянківського міського суду Луганської області суду від 21 червня 2012 року та ухвали суду того ж суду 06 липня 2012 року.

Вказано, що невжиття заходів забезпечення даного позову, може призвести до відчуження спірного об`єкта нерухомості та унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 05 серпня 2021 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Смаглій В.М. в інтересах ОСОБА_1 посилаючись на порушення норм процесуального права не правильне застосування норм матеріального права, провив скасувати ухвалу суду від 05.08.2021 року та ухвалити нове судове рішення про забезпечення позову.

Вказано, що посилання суду першої інстанції на ч. 11 ст.150 ІДПК України, як на підставу відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову є помилковим та необґрунтованим, оскільки продаж належного позивачу арештованого майна здійснює приватний виконавець в рамках відкритого ним виконавчого провадження. При цьому, приватний виконавець в даному випадку використовує ДП «СЕТАМ» як організатора аукціону та позивачем подано цивільний позов саме в рамках частини 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», який може бути забезпечений передбаченим нормою п.5 ч.1ст. 150 ЦПК України видом забезпечення.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

У судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату розгляду справи судом повідомлялися належним чином, тому колегія суддів відповідно до вимог ч.1 ст.223 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у їх відсутність.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні поданої по справі заяви про забезпечення позову шляхом зупинення продажу арештованого приватним виконавцем майна, районний суд виходив з того, що позивач не довів належність йому таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду та того, що зупинення продажу арештованого нерухомого майна порушує права стягувача у виконавчому провадженні.

Колегія суддів вважає такі висновки районного суду законними, обґрунтованими й належно мотивованими.

Відповідно до положень ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити заходів забезпечення позову, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи.

Види забезпечення позову, які може вжити суд, передбачені ч.1 ст.150 ЦПК України, згідно якої позов в тому числі забезпечується накладенням арешту.

Згідно ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч.5 ст.153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Інститут забезпечення позову є особливим видом судової юрисдикції, який визначається, як встановлені законом тимчасові процесуальні дії примусового характеру у вигляді обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб, що застосовуються судом та гарантують або можуть гарантувати позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, у випадку прийняття його на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення, або ефективний захист його прав.

За змістом вказаних норм, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п.4 постанови ПВСУ № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику розгляду судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Тобто, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, доведеності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду чи утруднення ефективного захисту прав позивача в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Окрім цього, вирішуючи питання про забезпечення позову та виходячи з приписів ст.ст.11, 12, 81 ЦПК України (змагальність сторін та пропорційність у цивільному судочинстві, обов`язок доказування і подання доказів), суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням зокрема того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову (у вигляді заборони третім особам вчиняти певні дії щодо предмета спору тощо) права відповідача або вказаних осіб, а відповідно чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав та чи спроможний позивач захистити їх в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

З матеріалів справи вбачається, що спірний об`єкт нерухомого майна - нежиле приміщення 1001, 1-го поверху (в літ. А), загальною площею 42,80 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , належить боржнику - ТОВ «ТРК «Мега-Сіті» на праві власності згідно рішення Брянківського міського суду Луганської області суду від 21 червня 2012 року та ухвали суду того ж суду 06 липня 2012 року та виставлений на продаж через ДП «СЕТАМ», в рамках проведення виконавчих дій з виконання приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Бережним Я.В. виконавчого провадження № 65782821, боржником за яким є ТОВ «ТРК «Мега-Сіті», стягувачем - ПАТ «Піреус Банк МКБ».

Відповідно до приписів ч.11 ст.150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які полягають в (або мають наслідком) припиненні, відкладенні, зупиненні чи іншому втручанні у проведення конкурсу, аукціону, торгів, тендера чи інших публічних конкурсних процедур, що проводяться від імені держави (державного органу), територіальної громади (органу місцевого самоврядування) або за участю призначеного державним органом суб`єкта у складі комісії, що проводить конкурс, аукціон, торги, тендер чи іншу публічну конкурсну процедуру.

У випадку вжиття судом заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту таке матиме наслідком припинення проведення аукціону (торгів), які проводяться державним підприємством.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 524/7234/18, де скасовуючи судові рішення про забезпечення позову та ухвалюючи нове про відмову у вжитті заходів забезпечення, Верховний Суд вказав, що фактично обраний позивачем спосіб забезпечення позову зупиняє виконання судового рішення у іншій справі № 2-4952/11. При цьому Верховний Суд виходив із недопустимості забезпечення позову шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили, що суперечить ст.129-1 Конституції України.

Згідно ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвала районного суду постановлена з дотриманням положень процесуального права, відповідає обставинам справи та долучених до матеріалів доказів.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала районного суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Смаглія В`ячеслава Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 залишено без змін.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 05 серпня 2021 року залишено без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 25 жовтня 2021 року.

Суддя-доповідач:

Судді: