Номер провадження: 22-ц/813/7970/21
Номер справи місцевого суду: 2-1161/11
Головуючий у першій інстанції Сорокін К.В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2021 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Князюка О.В.

за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за скаргою ОСОБА_2 на постанову державного виконавця Ренійського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про встановлення тимчасового обмеження боржнику у праві виїзду за межі України, на ухвалу Ренійського районного суду Одеської області, постановлену під головуванням судді Сорокіна К.В. 19 серпня 2019 року у м. Рені Одеської області,

встановила:

У серпні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Ренійського районного суду Одеської області із скаргою на постанову державного виконавця Ренійського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про встановлення тимчасового обмеження боржнику у праві виїзду за межі України (а.с. 1-3).

В обґрунтування клопотання ОСОБА_2 посилався на те, що 01 серпня 2019 р. він вирішив перетнути державний кордон України через пункт пропуску ОКПП «Київ», де йому було відмовлено у праві виїзду у зв`язку із наявністю у базі даних Державної прикордонної служби України відомостей про встановлення заборони у перетинанні кордону, встановленої постановою Ренійського районного суду Одеської області 27 листопада 2018 р. № 1.

Заявник звернувся до Ренійського районного суду Одеської області суду, де отримав інформацію про те, що жодної постанови про тимчасове обмеження не приймалось. Враховуючи зазначену інформацію, ОСОБА_2 звернувся до ДПС України та з`ясував, що така постанова могла бути винесена в межах виконавчого провадження. Оскільки ОСОБА_2 є стороною виконавчого провадження (боржником) у справі щодо стягнення з нього аліментів на утримання дитини, останній звернувся до Ренійського районного відділу ДВС ГТУЮ, та отримав копію постанов державного виконавця від 13 листопада 2018 р. та 26 червня 2019 р. про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, згідно якої ОСОБА_2 було обмежено виїзд за межі України у зв`язку із наявністю заборгованості станом на 13 листопада 2018 р. в розмірі 173 618,64 грн., та станом на 26 червня 2019 р. - в розмірі 134298,64 грн.

Ухвалою Ренійського районного суду Одеської області від 19 серпня 2019 року скаргу ОСОБА_2 було задоволено. Визнано неправомірною та скасовано постанову державного виконавця Ренійського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Кошовєй І.Ф. від 13 листопада 2018 р. серії ВП № 55172505 про встановлення тимчасового обмеження боржнику у праві виїзду за межі України, якою встановлено громадянину України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно виконавчого листа №2-1161/11, виданого 14 листопада 2017 року Ренійським районним судом Одеської області. Визнано неправомірною та скасовано постанову державного виконавця Ренійського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Кошовєй І.Ф. серії ВП № 55172505 про встановлення тимчасового обмеження боржнику у праві виїзду за межі України, якою встановлено громадянину України ОСОБА_2 , тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно виконавчого листа №2-1161/11, виданого 14 листопада 2017 року Ренійським районним судом Одеської області. Зобов`язано державного виконавця Ренійського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Кошовєй І.Ф. поновити порушене право ОСОБА_2 (а.с. 14-15).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні скарги відмовити, посилаючись на порушення судом норм процесуального права (а.с. 19-24).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 13 листопада 2018р. та 26 червня 2019 р. було відкрите виконавче провадження за виконавчим листом №2-1161/11 від 14 листопада 2017р., виданим Ренійським районним суду Одеської області на виконання рішення Ренійського районного суду Одеської області від 27 червня 2017 року про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , 2003 р.н., у розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з 28 червня 2017 р. до ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто до досягнення повноліття сином ОСОБА_3 , на загальну суму боргу по аліментам на суму 200 844,79 грн.

Згідно частини п`ятої статті 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно з пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (частина перша статті 18 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», чинного на час винесення оскаржуваної постанови) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

При виконанні судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою в порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця. Відповідно до змісту скарги та заявлених вимог заявник, зокрема, не погоджується з винесеними державним виконавцем постановами про встановлення тимчасового обмеження його прав.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статті 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Щодо оскарження постанов про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України; у праві керування транспортними засобами, у праві полювання, у праві користування вогнепальною, мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії

Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України, в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», порядок стягнення аліментів визначається законом.

Відповідно до пунктів 1 - 4 частини дев`ятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Згідно з частиною четвертою статті 11 Закону України «Про виконавче провадження», cтрок обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частин дев`ятої, дванадцятої статті 71 цього Закону, обчислюється з наступного робочого дня після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Матеріалами справи встановлено, що 13 листопада 2018р. та 26 червня 2019 р. було відкрите виконавче провадження за виконавчим листом №2-1161/11 від 14 листопада 2017р., виданим Ренійським районним суду Одеської області на виконання рішення Ренійського районного суду Одеської області від 27 червня 2017 року.

Відповідно до частини десятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано в разі: 1) якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування; 2) використання боржником транспортного засобу у зв`язку з інвалідністю чи перебуванням на утриманні боржника особи з інвалідністю I, II групи, визнаної в установленому порядку, або дитини з інвалідністю; 3) проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях; 4) розстрочення або відстрочення сплати заборгованості за аліментами у порядку, встановленому законом.

Відповідно до статей 76, 77, 78, 79, 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Колегією суддів встановилено, що ОСОБА_2 доказів, які б підтверджували незаконність винесення оскаржуваних постанов, суду першої інстанції не надав.

Таким чином, колегоія суддів доходить висновку про те, що державний виконавець, який діяв виключно в межах своїх повноважень та вимог Закону України «Про виконавче провадження», зобов`язаний вживати заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Встановивши, що за боржником рахується заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини, розмір якої перевищує сукупну суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець правомірно виніс постанови про обмеження боржника у встановленні тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Аналіз норм права, якими керувався державний виконавець при винесенні оскаржуваних постанов, дає підстави дійти висновку, що достатньою підставою для застосування тимчасових обмежень є встановлення факту наявності заборгованості за певний період, передбачений законом та у певному розмірі.

Верховний Суд у постанові від 22 травня 2019 року у справі № 639/1140/18-ц, провадження № 61-6208 св 19, дійшов висновку, що оскільки закон зворотної дії в часі не має, то посилання на те, що строк несплати аліментів за шість місяців для винесення постанови державного виконавця повинен був обчислюватися з дня набрання чинності Закону у відповідній редакції, тобто з 06 лютого 2018 року, не заслуговують на увагу, так як підставами для винесення постанови, передбачених пунктами 1 - 4 частини дев`ятої статті 71 Закону є саме наявність заборгованості зі сплати аліментів, яка утворилася після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців.

Колегія суддів звуважує, що визначення розміру заборгованості, за наявності якої до боржника застосовуються відповідні обмеження, є саме порядком визначення заборгованості, а не встановленням відповідальності боржника, а згідно з частиною четвертою статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» строк для застосування обмежень, передбачених частиною дев`ятою статті 71 цього Закону, обчислюється з наступного робочого дня після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а не з дня набрання чинності Законом № 2234-VIII.

Вказане коресподується із правовим висновком, зробленим Верховним Судом у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 635/11120/13-ц.

При викладених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не у повному обсязі визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку із чим ухвала Ренійського районного суду Одеської області від 19 серпня 2019 року підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Ренійського районного суду Одеської області від 19 серпня 2019 року скасувати.

У задоволенні скарги ОСОБА_2 на постанову державного виконавця Ренійського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про встановлення тимчасового обмеження боржнику у праві виїзду за межі України відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 26 жовтня 2021 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді О.В. Князюк

О.М. Таварткіладзе