Провадження № 2-с/263/90/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2021 року місто Маріуполь

Суддя Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області Соловйов О.Л., ознайомившись із заявою ОСОБА_1 про скасування судового наказу від 30 вересня 2019 року № 263/12493/19, виданого Жовтневим районним судом міста Маріуполя Донецької області про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» заборгованості за користування послугами централізованого опалення та гарячого водопостачання,

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області 21 жовтня 2021 року надійшла заява ОСОБА_1 про скасування судового наказу від 30 вересня 2019 року № 263/12493/19, виданого Жовтневим районним судом міста Маріуполя Донецької області про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» заборгованості за користування послугами централізованого опалення та гарячого водопостачання.

Одночасно ОСОБА_1 заявлене клопотання про поновлення строку звернення до суду із заявою про скасування судового наказу, посилаючись на те, що про існування оскаржуваного судового наказу їй стало відомо лише у травні 2021 року після того, як остання вирішила зняти гроші зі своєї картки та в подальшому після відвідування виконавчої служби, де було повідомлено, що відносно неї відкрито виконавче провадження.

Ознайомившись із клопотанням заявника та матеріалами заяви, суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до п. 4, 5 ч. 1 ст. 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 ЦПК України заява боржника про скасування судового наказу, подана після закінчення строку, встановленого частиною першою статті 170 цього Кодексу, повертається, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку для подання цієї заяви.

Інститут процесуальних строків спрямований на впорядкування цивільного процесу, забезпечення своєчасного розгляду і вирішення цивільних справ, а метою обмеження процесуальних прав строками є впорядкування і прискорення провадження, а також перешкоджання затягуванню вирішення справи.

При цьому, варто зазначити, що Європейський Суд з прав людини у своїй прецедентній практиці щодо України неодноразово звертав увагу на норми ЦПК України, що стосуються процесуальних строків, але в аспекті порушення принципу правової визначеності у контексті п.1 ст. 6 Європейської конвенції з прав людини.

Так, у справі Melnik v. Ukraine Європейський Суд з прав людини зазначив, що норми, які регулюють строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані.

В іншій справі, Ponomaryov v. Ukraine, Європейський Суд з прав людини зазначив, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом із тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі плином значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності, так як перегляд в порядку нагляду. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими.

Європейський Суд з прав людини звертав особливу увагу, що у кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків.

У справі Ustimenko v. Ukraine, Європейський Суд вказав, що національні суди, вирішивши поновити пропущений строк оскарження остаточної постанови у справі заявника без наведення відповідних причин та скасувавши в подальшому постанову суду, порушили принцип правової визначеності та право заявника на справедливий судовий розгляд за статтею 6 Конвенції.

Так, судом встановлено, що із заявою про скасування судового наказу від 30 вересня 2019 року у справі № 263/12493/19 ОСОБА_1 звернулась до суду, який видав вказаний судовий наказ, через 2 роки після його видачі.

Звертаючись до суду із вказаною заявою ОСОБА_1 зазначає, що про наявність грошової вимоги, яка виникла на підставі судового наказу, їй стало відомо в травні 2021 року коли хотіла зняти гроші зі своєї картки та при відвідуванні виконавчої служби, де було повідомлено, що відносно неї відкрито виконавче провадження, проте доказів на підтвердження вказаних обставин не надала.

Аналізуючи обставини даної справи судом враховується, що стягнута на підставі судового наказу від 30 вересня 2019 року з ОСОБА_1 заборгованість виникла у зв`язку з невиконанням обов`язків щодо оплати послуг за користування централізованим опаленням та гарячого водопостачання.

При цьому, суд враховує, що ОСОБА_1 мала бути обізнаною про стан виконання нею зобов`язань по оплаті послуг за користування централізованим опаленням та гарячого водопостачання.

Відповідно до ч.1 ст. 169 ЦПК України, передбачено, що після видачі судового наказу суд не пізніше наступного дня надсилає його копію (текст), що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень, боржникові на його офіційну електронну адресу або рекомендованим листом із повідомленням про вручення, чи цінним листом з описом вкладеного, якщо офіційної електронної адреси боржник не має. Одночасно з копією судового наказу боржникові надсилається копія заяви стягувача з копіями доданих до неї документів.

Разом з тим, як слідує з матеріалів справи, оспорюваний судовий наказ від 30 вересня 2019 року у той же день надсилався судом боржникам за адресою їх реєстрації, яка зазначена заявниками у поданій заяві про скасування вказаного судового наказу та отримана останніми 04 жовтня 2019 року, про що свідчить повідомлення про вручення почтового відправлення (а.с.17).

Виконання обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту заяви про скасування судового наказу, покладається на особу, яка має намір її подати, а тому остання повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї для цього дії.

Прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого Королівства» від 28.10.98 та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001. У них зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду, за своєю природою, потребує регулювання з боку держави.

Якщо в законі визначено порядок учинення певних дій, такий порядок у силу вимог законодавства повинен дисциплінувати осіб, котрі звертаються до суду, та не допускати входження процесу в безладний рух, оскільки право на суд не є абсолютним.

При цьому незнання про порушення через байдужість до своїх прав або нереалізація своїх прав на оскарження дій чи бездіяльності не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Разом з тим, поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, та пов`язані дійсно з істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

У своїй прецедентній практиці Європейський суд з прав людини вказував на поняття давності, яке забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігає несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (див. справа «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії», п. 570).

За наведених обставин, враховуючи тривалість строку, що минув з моменту видачі оспорюваного судового наказу від 30 вересня 2019 року у справі № 263/12493/19, який становить більше 2 років, відсутність доказів того, що ОСОБА_1 не могла знати про наявність заборгованості по оплаті послуг за користування централізованим опаленням та гарячого водопостачання, а також відсутністю жодних належних та допустимих доказів щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду, які б унеможливлювали і не залежали б від волі заявника своєчасно звернутися до суду із відповідною заявою, та відповідно судом не встановлено обставин, які б вказували про наявність об`єктивних перешкод для подання заяви у встановлений цивільним процесуальним законодавством строк.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для поновлення строку для подання заяви про скасування судового наказу, оскільки останнє становитиме невиправдане втручання у принцип res judicata та неминуче призведе до порушення прав стягувача, який має легітимні очікування щодо набуття судовим наказом від 30 вересня 2019 року статусу остаточного судового рішення, у зв`язку з чим у стягувача виникло беззаперечне «право на майно» у розумінні статті 1 Протоколу Першого до Європейської конвенції з прав людини.

Згідно з ч. 2 ст. 171 ЦПК України заява боржника про скасування судового наказу, подана після закінчення строку, встановленого частиною першою статті 170 цього Кодексу, повертається, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку для подання цієї заяви.

На підставі викладеного, необхідно дійти висновку, що заява про скасування судового наказу подана після закінчення строку, встановленого на оскарження такого та підлягає поверненню заявнику на підставі ч. 2 ст. 171 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 3, 170,171 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку на подачу заяви про скасування судового наказу від 30 вересня 2019 року відмовити.

Заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу від 30 вересня 2019 року № 263/12493/19, виданого Жовтневим районним судом міста Маріуполя Донецької області про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» заборгованості за користування послугами централізованого опалення та гарячого водопостачання, - повернути заявнику.

Ухвала може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду протягом 15 днів з дня складання повного тексту ухвали суду, шляхом подачі її до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.Л. Соловйов