Справа № 182/3031/21
Провадження № 2/0182/2024/2021
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25.10.2021 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої - судді Багрової А.Г.

розглянув у м. Нікополі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Подільського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції( м. Київ), третя особа, що е заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Державна казначейська служба України, про стягнення шкоди.

Представник позивача - адвокат Довгаль Сергій Володимирович, що діє на підставі ордеру серія АЕ №1046062 від 26.12.2020 року(а.с.39), свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №2290 від 18.04.2011 року(а.с.40).

Заяви по суті справи:

Адвокат Довгаль С.В. звернувся до суду з позовною заявою в інтересах ОСОБА_1 до відповідачів та просить суд стягнути з Державного бюджету України та ОСОБА_2 солідарно на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 403158,95 грн.(а.с. 1-11).

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що внаслідок неправомірних дій державного виконавця з виконання рішення суду від 16.11.2009 року по справі № 2/3760/09 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання двох дітей безпідставно стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти в розмірі 403158,95 грн. Вказує, що зазначена переплата аліментів виникла через те, що державний виконавець в порушення ч.3 ст. 183 СК України з 01.11.2016 року, коли старший син ОСОБА_3 досяг повноліття, не закінчив виконавче провадження, не зменшив розмір належних до стягнення коштів з боржника та продовжив стягувати замість законних 1/6 - безпідставну 1/3 частину від усіх видів доходів позивача ОСОБА_1 на користь стягувача ОСОБА_2 . Вважає, що внаслідок неправомірних дій та бездіяльності державного виконавця та стягувача ОСОБА_2 позивачу завдана майнова шкода в розмірі 403158,95 грн., внаслідок чого на підставі ст. ст. 1172, 1173, 1174 ЦК України з Державного бюджету України та з відповідача ОСОБА_2 на підставі ст. 1212 ЦК України і відповідно до ст. 1190 ЦК України завдану шкоду слід стягнути солідарно на користь позивача.

Відповідач ОСОБА_2 подала відзив на позовну заяву(а.с. 79-84) та просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, оскільки вона отримувала аліменти на підставі рішення суду, позивачем не оскаржувалась нараховані державним виконавцем розмір аліментів та заборгованість по аліментам. Вказує, що до позовної заяви не надано жодного належного та допустимого доказу щодо спільного спричинення нею та державною виконавчою службою протиправних дій щодо позивача та спричинення останньому майнової шкоди. Протиправна бездіяльність державних виконавців також не підтверджена будь-якими доказами. Зазначила, що заперечує проти стягнення витрат позивача на правову допомогу в розмірі 6000 грн. та 10000 грн., оскільки такі витрати не підтверджені доказами.

Подільський районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції( м. Київ) відзив на позов не подавав.

Від позивача відповіді на відзив не надходило.

Інших заяв по суті справи від учасників справи не надходило.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 19.07.2021 року по справі відкрито провадження та постановлено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.64)

19.07.2021 року заяву представника позивача про витребування доказів задоволено частково, витребувано належним чином завірену копію виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2/3760/09 від 17.11.2009 року (а.с.66)

Судом встановлено.

На виконанні Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві перебуває виконавче провадження N 34808502 з примусового виконання виконавчого листа Нікопольського міськрайонного суду N 2-3760/09 від 17.11.2009 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку та доходів щомісячно , починаючи з 25.05.2009 року до досягнення дітьми повноліття.

Представник позивача у позовній заяві вказує, що позовна заява про відшкодування шкоди, заподіяна незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю державного виконавиця у АСВП №34808502 та безпідставним отриманням ОСОБА_2 аліментів, яка знала , що 31.10.2016 року старшому синові позивача виповнилось 18 років, що свідчить про спільні їх дії, а тому відповідачі повинні понести солідарну відповідальність перед позивачем.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Зазначаючи про те, що шкода позивачу заподіяна спільними діями державного службовця та ОСОБА_2 представник позивача суду не надав жодних доказів такому твердженню.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми права, відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

Застосовуючи статті1173,1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Матеріали справи не містять та позивачем і його представником не надано належних та допустимих доказів незаконності дій органу державної виконавчої служби.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 травня 2020 року в справі N 2-879/13 (провадження N 61-10802св18) зазначено, що "сторона має довести ті обставини, на які вона посилається, і саме такі належним чином вчинені дії позивача, за загальним правилом, є підставою для задоволення його позову.

Натомість відсутність належного спростування іншою стороною обставин, на які посилається сторона без належного їх доведення, сама по собі не є підставою для задоволення позову, оскільки суперечить загальним принципам доказування у цивільних справах, встановлених процесуальним законом".

Суду не надано доказів, що розрахунок заборгованості по аліментам , нарахування аліментів та їх стягнення відбувалось незаконно, що дії державного виконавця не відповідали вимогам закону. Відсутні також докази, що розрахунок заборгованості по аліментам визнаний судом неправомірним, як і дії та рішення державного виконавця щодо примусового стягнення аліментів.

Суд виходить із правомірності дій державного виконавця, при цьому державний виконавець діяв в межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України "Провиконавче провадження", Інструкцією з організації примусового виконання рішень, згідно постанови про арешт коштів боржника та на підставі платіжної вимоги щодо списання спірних коштів. Позивачем не доведено факт заподіяння йому шкоди виконавчою службою.

За статтею 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

ОСОБА_2 отримала аліменти зазначені в позові кошти правомірно, як стягувач за виконавчим провадженням, а тому відсутні підстави для задоволення позову до відповідача ОСОБА_2 .

Приймаючи рішення, суд виходить із недоведеності позивачем належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами неправомірності дій державного виконавця. Позивачем та його представником не доведено факт заподіяння йому шкоди, отримання ОСОБА_2 безпідставно частини аліментів на утримання дітей, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити за недоведеністю та необґрунтованістю.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Отже, встановлені судом обставини не доводять завдання позивачеві шкоди внаслідок неправомірних дій державного виконавця та безпідставного отримання коштів стягувачем за виконавчим провадженням.

Як вбачається з положень частини 1статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено порушення його прав відповідачами, внаслідок чого позов не підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат.

Враховуючи, що суд відмовляє у задоволенні позову, судовий збір в розмірі 4031 грн. 58 коп. компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст.ст.12,13,18,76,81,82,263-265, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити у повному обсязі.

На рішення може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду (м. Кривий Ріг) протягом тридцяти днів з дня його повного складення .

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 25.10.2021 року.

Дані про учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .;

відповідач - ОСОБА_2 - , 1977 року народження, РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

відповідач - Подільський районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), , місце знаходження за адресою: 04208, м. Київ, проспект Г.Гонгадзе, 5-Б.

Третя особа - Державна казначейська служба України, , місце знаходження за адресою: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна,6.

Суддя: А. Г. Багрова