ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2021 року м. Чернівці

справа № 727/4686/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Владичан А. І.

суддів: Височанської Н.К., Лисака І.Н.

секретар Тодоряк Г.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Балан Руслани Борисівни, третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення, за апеляційною скаргою приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Балан Руслани Борисівни на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 серпня 2021 року (головуючий у 1-й інстанції Чебан В.М.),-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Балан Руслани Борисівни, третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , який залишив заповіт, відповідно до якого, усе належне йому майно, де б воно не було, з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що на день його смерті буде йому належати і на що він за законом матиме право заповів, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

22 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Балан Русланою Борисівною за заявою ОСОБА_2 заведено спадкову справу №28/2020 року щодо майна померлого ОСОБА_3

29 березня 2021 року вона, як єдиний спадкоємець за заповітом, звернулась до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Балан Р.Б., із заявою про прийняття спадщини та оригіналом заповіту.

_____________________________________________________________________________________

Провадження 22ц/822/974/21

20 квітня 2021 року вона звернулась до приватного нотаріуса Балан Р.Б. із заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину за заповітом на майно померлого ОСОБА_3 , однак за результатами розгляду даної заяви 23 квітня 2021 року приватний нотаріус Балан Р.Б., посилаючись на ч.2 та ч.4 ст.42 Закону України «Про нотаріат», прийняла постанову про відмову у видачі ОСОБА_1 свідоцтв про право на спадщину до вирішення судом справи №686/7407/21.

Приймаючи оскаржувану постанову, відповідач виходила з того, що 16 квітня 2021 року до матеріалів спадкової справи було долучено заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Якобишеної Т.Д. про те, що ОСОБА_2 подав до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області позовну заяву про встановлення факту батьківства відносно ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадщину після смерті якого прийняв ОСОБА_3 . На підтвердження даних обставин нотаріусом самостійно отримано з Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 квітня 2021 року про відкриття провадження у справі та витяг з сайту «Судова влада України».

Посилалася на те, що її право на спадкове майно, як єдиної спадкоємиці за заповітом, ніким не оспорюється, із заявою про визнання права на обов`язкову частку у спадковому майні ОСОБА_2 до суду також не звертався, тому оскаржувана постанова нотаріуса щодо відмови у видачі їй свідоцтв про право на спадщину за заповітом прийнята нотаріусом без наявних на те підстав, є незаконною та підлягає скасуванню.

Зазначала, що зупинення вчинення нотаріальної дії можливе лише у випадку, якщо заінтересована особа оспорює саме право або факт, про посвідчення якого просить особа, яка звернулася до нотаріуса для вчинення нотаріальної дії, однак на заповіт ОСОБА_3 , ні її право як спадкоємиці не оспорюється, відповідачем не отримано повідомлення про надходження до суду позовної заяви про оспорення права на спадщину, тому підстав для зупинення вчинення нотаріальних дій у відповідача немає.

Просила визнати незаконною та скасувати постанову приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Балан Руслани Борисівни від 23 квітня 2021 року про відмову у видачі їй свідоцтв про право на спадщину за заповітом на майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 до вирішення судом справи №686/7404/21.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 серпня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду відповідач - приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Балан Руслана Борисівна, подала апеляційну скаргу, в якій вважає рішення суду першої інстанції неправомірним, таким що порушує норми матеріального та процесуального права, має місце неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, а висновки суду не відповідають їх фактичним обставинам, що є підставою для їх скасування.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що при вивченні матеріалів спадкової справи після смерті ОСОБА_3 за №28/2020, розпочатої провадженням 22 жовтня 2020 року за заявою ОСОБА_2 про прийняття спадщини, переконавшись в тому, що станом на дату звернення ОСОБА_1 існує спір між заінтересованими особами, які претендують на майно померлого, наявність цивільної справи у провадженні суду, з метою не порушення прав усіх заінтересованих осіб по спадковій справі, тому було правомірно відмовлено позивачу у видачі свідоцтв про право на спадщину.

Ухвалюючи рішення, судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_1 із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом звернулася 20 квітня 2021 року, після шестимісячного строку після смерті спадкодавця. Видача свідоцтва про спадщину за заповітом є вчиненням нотаріальної дії. Наслідком не видачі свідоцтва про право на спадщину є постанова, інших постанов передбачених законом України «Про нотаріат», окрім постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії немає. Перелік підстав для відмови нотаріусом у вчиненні нотаріальних дій, зазначений у ст.49 Закону України «Про нотаріат» не є вичерпним.

Посилається на те, що за наявності умов передбачених ст.49 Закону України «Про нотаріат» на нотаріуса покладається завдання, по перше відмовити у вчиненні нотаріальної дії, якщо вона суперечить вимогам чинного законодавства, по друге обґрунтувати своє рішення на підставі норм чинного законодавства. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову. Незважаючи на те, що в мотивувальній частині постанови від 23 квітня 2021 року є посилання на норми ч.4 ст.42 Закону України «Про нотаріат», постанова була прийнята на підставі статті 49 цього Закону, та в тому числі із врахуванням норм статей 42,50 Закону України «Про нотаріат», у якому такої постанови як зупинення вчинення нотаріальних дій не існує.

Зазначає, що норми статті 47 Закону України «Про нотаріат», на які суд посилається в рішенні не регламентують взагалі дії нотаріуса при прийнятті будь-яких рішень, а лише встановлює вимоги до документів, що подаються для вчинення нотаріальної дії. Фактично суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, вийшовши за межі своїх повноважень на власний розсуд трактує норми закону України «Про нотаріат».

Також вказує, що нею після отримання оскаржуваного рішення було подано звернення до Нотаріальної палати України щодо роз`яснення її дій в даній справі.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі. Вирішити питання розподілу судових витрат, в тому числі і витрат на правову допомогу у суді першої та апеляційної інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Поляк Марія Володимирівна, яка діє від імені ОСОБА_1 , вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим і підстав для його скасування немає.

Посилається на те, що із змісту апеляційної скарги не можливо встановити, які саме обставини, що мають значення для справи не з`ясовано судом першої інстанції, які норми процесуального права ним порушено та які норми матеріального права неправильно застосовано. Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди із рішенням суду першої інстанції та посилань на положення Закону України «Про нотаріат», які не спростовують висновків суду першої інстанції.

Вказує, що саме нотаріус при винесенні оскаржуваної постанови невірно застосував норми матеріального права, що вбачається безпосередньо з тексту самої постанови, наданих представником позивача пояснень та викладених в апеляційній скарзі доводів. У спірній постанові відсутні будь-які посилання на статтю 49 Закону України «Про нотаріат» або обґрунтування того, з яких саме підстав нотаріус постановив відмовити позивачці у вчиненні нотаріальної дії.

Разом з тим, як вірно встановив суд першої інстанції, на які посилалась відповідачка, а саме щодо наявності судового спору, заяви спадкоємця тощо, у відповідності до вимог статті 47 Закону України «Про нотаріат», може бути лише підставою для зупинення вчинення нотаріальних дій, однак не відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. При цьому зупинення вчинення нотаріальної дії можливе лише у випадку, якщо заінтересована особа оспорює саме те право або факт, про посвідчення якого просить особа, яка звернулася до нотаріуса для вчинення нотаріальної дії, однак такого спору немає.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання незаконною та скасування постанови приватного нотаріуса.

З письмових пояснень наданих представником третьої особи без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 - адвокатом Якобишеною Т.Д., вбачається, що вони погоджуються із доводами апеляційної скарги і просять її задовольнити, оскільки нотаріусом законно відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтв про право на спадщину. Дана відмова обґрунтована нотаріусом, яка вивчивши матеріали спадкової справи нотаріус, переконалась в існуванні спору між заінтересованими особами, які претендують на майно ОСОБА_3 .

Зазначає, що ОСОБА_2 погоджується із вказаним приватним нотаріусом Балан Р.Б., що чинним законодавством України прямо передбачений обов`язок нотаріуса зупинити нотаріальне провадження, тобто тимчасово зупинити вчинення нотаріальних дій до вирішення справи судом, за умови надходження від заінтересованої особи відповідної заяви та надання доказів звернення до суду з позовною заявою.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, ухвали суду, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо.

Рішення суду першої інстанції зазначеним нормам відповідає в повному обсязі.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено суду обставини, які свідчать про незаконність постанови приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Балан Руслани Борисівни від 23 квітня 2021 року про відмову у видачі ОСОБА_1 свідоцтв про право на спадщину за заповітом на майно, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 до вирішення судом справи №686/7407/21, оскільки факт наявності в провадженні Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області цивільної справи №686/7407/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , де третьою особою виступає ОСОБА_1 про встановлення факту батьківства, а саме стосовно померлого ОСОБА_4 , батьком якого був спадкодавець ОСОБА_3 , у відповідності до вимог ст.47 Закону України «Про нотаріат», може бути лише підставою для зупинення вчинення нотаріальних дій, однак не відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Оскаржувана постанова мотивована вимогами ч.2 та ч.4 ст.42 Закону України «Про нотаріат», яка передбачає відкладення та зупинення нотаріальної дії, в той час, як остаточне рішення нотаріуса прийняте на підставі ст.49 зазначеного Закону.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»).

Згідно з п.3 ст.34 Закону України «Про нотаріат» видача свідоцтва про право на спадщину є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси.

Відповідно до статті 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.13).

16.10.2020 року ОСОБА_3 залишив заповіт, відповідно до якого, усе належне йому майно, де б воно не було, з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що на день його смерті буде йому належати і на що він за законом матиме право заповів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а.с.14).

22 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Балан Русланою Борисівною заведено спадкову справу №28/2020 року щодо майна померлого ОСОБА_3 , що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №62174475 (а.с.15).

20 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Балан Р.Б. із заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину за заповітом на майно померлого ОСОБА_3 (а.с.16-19).

23 квітня 2021 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Балан Р.Б., винесено постанову № 28/02-31 про відмову у видачі ОСОБА_1 свідоцтв про право на спадщину за заповітом на майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , до вирішення справи судом (а.с.20).

У частині першій статті 49 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: 1) вчинення такої дії суперечить законодавству України; 2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; 3) дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; 4) є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; 5) з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; 6) правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; 7) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; 8) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов`язані з її вчиненням; 9) в інших випадках, передбачених законом.

Нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, не приймає для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у статті 47 цього Закону, або містять відомості, передбачені частиною третьою статті 47 цього Закону.

Нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії.

За наявності умов, передбачених 49 Закону України «Про нотаріат» на нотаріуса покладається завдання, по-перше, відмовити у вчиненні нотаріальної дії, якщо вона суперечить вимогам чинного законодавства; по-друге, обґрунтувати своє рішення на підставі норм чинного законодавства.

Аргументуючи відмову у вчиненні нотаріальної дії приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Балан Р.Б. посилається на ч.2 та ч.4 ст. 42 Закону України «Про нотаріат» та тим, що 16 квітня 2021 року до матеріалів спадкової справи було долучено заяву представника ОСОБА_2 ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_2 подав до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області позовну заяву про встановлення факту батьківства відносно батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадщину після смерті якого прийняв ОСОБА_3 , провадження по якій відкрито 13.04.2021 року, справа №686/7407/21, що підтверджується, отриманим нотаріусом 16.04.2021 року, витягом із сайту «Судова влада України» та отримання нею 20.04.2021 року з ЄДРСР ухвали Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13.04.2021 року про відкриття провадження у справі про встановлення факту батьківства (справа №686/7407/21, провадження 2/686/3438/21).

Тобто, посилаючись на норми статті 42 Закону України «Про нотаріат», які передбачають відкладення та зупинення нотаріальної дії, приватний нотаріус Балан Р.Б. за відсутності будь-яких посилань на положення статті 49 Закону України «Про нотаріат» та обґрунтувань застосування саме цих положень закону, постановив відмовити ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії.

На підтвердження вказаних порушень самим апелянтом в апеляційній скарзі зазначено, що незважаючи на те, що в мотивувальній частині постанови від 23 квітня 2021 року вона посилалась на норми ч. 4 ст.42 ЗУ «Про нотаріат», постанова була прийнята на підставі ст.49 ЗУ «Про нотаріат», що свідчить про невірне застосування норм матеріального права нотаріусом при винесення оскаржуваної постанови.

Наявність судового спору, а саме розгляд цивільної справи за позовом ОСОБА_2 про встановлення факту батьківства відносно батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадщину після смерті якого прийняв ОСОБА_3 , провадження по якій відкрито 13.04.2021 року, справа №686/7407/21, не може бути підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що обставини на які посилалась відповідачка, а саме щодо наявності судового спору, заяви спадкоємця тощо, у відповідності до вимог ст.47 Закону України «Про нотаріат», може бути лише підставою для зупинення вчинення нотаріальних дій, однак не відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що зупинення вчинення нотаріальної дії до вирішення спору судом допускається виключно за наявності всіх передбачених ч.4 ст.42 Закону України «Про нотаріат» елементів, а саме заяви заінтересованої особи, письмового повідомлення суду про надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша заінтересована особа. При цьому зупинення вчинення нотаріальної дії можливе лише у випадку, якщо заінтересована особа оспорює саме те право або факт, про посвідчення якого просить особа, яка звернулася до нотаріуса для вчинення нотаріальної дії.

Наявність судового розгляду справи в порядку окремого провадження щодо встановлення факту батьківства не можна віднести до категорії справ щодо оспорювання факту або права отримання ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за заповітом, тому такі вимоги не перешкоджають позивачу в оформленні її спадкових прав.

Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ із посиланням на Постанову Пленуму ВССУ «Про узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 № 2, наголошується можливість оскарження нотаріальних дій або відмови у їх вчиненні забезпечує законність нотаріального провадження і захист прав та інтересів учасників нотаріального процесу. Судовий контроль за діяльністю нотаріусів має забезпечити виправлення нотаріальних помилок, тлумачення чинного законодавства та сприяти дотриманню законності у сфері цивільних правовідносин, що виникають із вчинення нотаріальних дій.

Згідно з підпунктом 4.12 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів.

Згідно з пунктом 4.13. вказаного Порядку видача свідоцтва про право на спадщину може бути відкладена у разі: витребування нотаріусом відомостей або документів від фізичних або юридичних осіб, при цьому строк, на який може бути відкладено видачу свідоцтва про право на спадщину, не може перевищувати одного місяця; необхідності отримання нотаріусом від заінтересованих осіб згоди на подачу спадкоємцем, який пропустив строк для прийняття спадщини, заяви про прийняття спадщини згідно з вимогами частини другої статті 1272 ЦК України. За обґрунтованою письмовою заявою заінтересованої особи, яка звернулась до суду, та на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша заінтересована особа, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом.

Підставами для визнання нотаріальної дії незаконною є невідповідність здійснення такої дії чинному законодавству та порушення процедури здійснення нотаріальної дії.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватного нотаріуса Балан Р.Б. є такою що не відповідає чинному законодавству та підлягає скасуванню.

На спростування доводів апеляційної скарги про те, що в Законі України «Про нотаріат» такої постанови як зупинення вчинення нотаріальних дій не існує, колегія суддів зазначає, що на момент звернення заінтересованих осіб до нотаріуса з метою ініціювання вчинення нотаріальної дії - відсутність спору про право цивільне є обов`язковою умовою, а наявність спору у свою чергу унеможливлює вчинення нотаріальної дії і є перешкодою, яка утворює підстави для відкладення і зупинення нотаріального провадження (стаття 42 Закону України «Про нотаріат»).

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди із обставинами встановленими судом першої інстанції та необхідністю переоцінки доказів у справі, і не впливають на правильність оскаржуваного рішення. Судом першої інстанції виконано вимоги статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів і статті 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив і оцінив докази та встановив обставини у справі.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу колегія суддів зазначає наступне.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Дослідивши матеріали справи колегією суддів встановлено, що клопотання адвоката - Поляк М.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подано до суду 19 жовтня 2021 року, яким на підтвердження понесених позивачем ОСОБА_1 витрат на правову допомогу у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, було надано копію ордеру про надання правової допомоги, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, звіт (акт) про надані послуги у зв`язку із розглядом справи №727/4686/21 у суді апеляційної інстанції від 18 жовтня 2021 року, та копію квитанції до прибуткового касового ордера №19/10/2021 від 19.10.2021 року на суму 6000 гривень, що є належним доказом понесених витрат, які підлягають стягненню з відповідача приватного нотаріуса Балан Р.Б..

Надані документи відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України є належними доказами на підтвердження витрат за надання професійної правничої допомоги в справі.

Клопотання про зменшення витрат на правову допомогу відповідачем не заявлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Розмір судових витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги ОСОБА_1 у суді апеляційної інстанції становить 6000 гривень, які у зв`язку із безпідставністю апеляційної скарги підлягають відшкодуванню на користь позивача по справі.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційну скаргу приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Балан Руслани Борисівни залишено без задоволення, тому підстав для розподілу судових витрат в томі числі і витрат на правову допомогу, немає.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. Рішення суду ухвалено відповідно до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Балан Руслани Борисівни залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 серпня 2021 року залишити без змін.

Стягнути з приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Балан Руслани Борисівни на користь ОСОБА_1 6000 (шість тисяч) гривень, в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату послуг з надання професійної правничої допомоги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 28 жовтня 2021 року.

Головуючий А.І. Владичан

Судді: Н.К. Височанська

І.Н. Лисак