ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/988/21 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Бершадська Г. В., Шевчук Г. М.,

з участю секретаря - Іванюта О.М.

сторін:

апелянта ОСОБА_1 ,

представника апелянта ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/17298/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 липня 2021 року (постановлену суддею Грицай К.М.) про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Тернопільського міськрайонного суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя; зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя.

В липні 2021 року заявник ОСОБА_5 подав суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення заборони на відчуження (арешт) будь-яким шляхом, будь-яким особам, у будь-який спосіб, у тому числі внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме на:

- 2-х кімнатну квартиру АДРЕСА_1 ;

- криту стоянку для автомобіля (гараж) № НОМЕР_1 по АДРЕСА_2 ;

- 1-кімнатну квартиру АДРЕСА_3 ;

- гараж № НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_4 , гаражний кооператив « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

В обґрунтування заяви зазначив, що сторони не можуть дійти згоди щодо розподілу вищевказаного спільного майна. Оскільки шлюб між сторонами розірвано 30 березня 2021 року і той факт, що право власності на всю їх спільну нерухомість (придбану за грошові кошти із ведення спільного сімейного бізнесу) зареєстровано на ОСОБА_1 , яка має намір продати все спільно набуте майно, тому заявник змушений просити суд накласти на нього арешт. Вказує, що предметом спору є поділ майна подружжя та невжиття заходів щодо забезпечення позову може перешкодити або взагалі зробити неможливим виконання рішення суду, тому просив забезпечити позов та не застосовувати зустрічне забезпечення, оскільки відсутні підстави для його застосування.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 липня 2021 року заяву ОСОБА_5 про забезпечення позову задоволено частково.

Заборонено вчиняти будь-які дії щодо відчуження нерухомого майна, в тому числі шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме:

- 2-х кімнатної квартири АДРЕСА_5 , яка на праві власності належить ОСОБА_1 ;

- критої стоянки для автомобіля (гараж) № НОМЕР_1 по АДРЕСА_2 , яка на праві власності належить ОСОБА_1 ;

- 1-кімнатної квартири АДРЕСА_3 , яка на праві власності належить ОСОБА_1 ;

- гаража № НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_4 , гаражний кооператив « ІНФОРМАЦІЯ_1 », яка на праві власності належить ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що 2-х кімнатна квартира АДРЕСА_5 , крита стоянка для автомобіля (гараж) № НОМЕР_1 по АДРЕСА_2 та гараж № НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_4 , гаражний кооператив « ІНФОРМАЦІЯ_1 », є особистою приватною власністю ОСОБА_1 та не може бути предметом спору про поділ майна подружжя. Крім того, ухвалою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 03 червня 2011 року справа №2 693/11 визнано мирову угоду між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , згідно якої ОСОБА_1 виділено: гараж № НОМЕР_2 у гаражному кооперативі «Промінь» у місті Тернопіль Тернопільської області, майнові права на незавершене будівництво двохкімнатної квартири АДРЕСА_5 та криту стоянку для автомобілів (гараж) № НОМЕР_1 у будинку АДРЕСА_2 . Вважає, що позовні вимоги щодо вищенаведеного майна в позові про поділ майна подружжя є неприпустимі, оскільки даний предмет спору із тими ж сторонами вже розглядався судом і є рішення, яке набрало законної сили. Звертає увагу на те, що ОСОБА_1 визнає у відзиві на позов спільно нажитим майном 1-кімнатну квартиру АДРЕСА_3 , також вона обтяжена нотаріально завіреною заявою-згодою чоловіка на її придбання,

У зв`язку з викладеним просить ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 липня 2021 року скасувати.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників по справі до суду не надходив.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 та її представник - адвокат Заводовська М.П. апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на мотиви викладені у ній.

Інші учасники по справі в судове засідання не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про день і час слухання справи.

Крім того 20 жовтня 2021 року на адресу Тернопільського апеляційного суду надійшло клопотання позивача ОСОБА_5 про відкладення розгляду справи, у зв`язку із відсутністю в місті Тернопіль, погіршенням стану здоров`я та надання можливості для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Колегія суддів вважає, що вказане клопотання до задоволення не підлягає виходячи з наступного.

06 вересня 2021 року ухвалою Тернопільського апеляційного суду відкрито апеляційне провадження у даній справі.

Відповідно до статті 371 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

У виняткових випадках за клопотанням сторони з урахуванням особливостей розгляду справи суд апеляційної інстанції може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє відповідну ухвалу.

З аналізу матеріалів справи слідує, що строк розгляду апеляційної скарги в даній справі з урахуванням його продовження закінчується 21 жовтня 2021 року.

Крім того, позивач не з`явився у судове засідання, призначене на 11 жовтня 2021 року, хоча був належним чином повідомлений про день і час слухання справи. В цей же день позивач ОСОБА_5 подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із погіршенням стану здоров`я.

З метою не допущення порушення процесуальний строків розгляду апеляційна скарга, колегія суддів, вважає що в задоволенні клопотання про відкадення розгляду справи слід відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що скарга до задоволення не підлягає виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Однією із причин, в зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, може бути припущення особи щодо обставин, що несуть загрозу невиконання або утруднення виконання можливого рішення.

При цьому закон не вимагає надання будь-яких доказів існування можливості утруднення чи неможливості виконання рішення суду, а лише вимагає подання відповідної заяви про це у вигляді, передбаченому ч.1 ст.149 ЦПК України.

З точки зору закону, значення цих заходів полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Частиною 1 ст.150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується шляхом забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму ВСУ №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25 травня 2016 року, прийнятої за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м.Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

З матеріалів справи вбачається, що предметом позову в даній справі є поділ майна подружжя, а саме: 2-х кімнатної квартири АДРЕСА_5 ; критої стоянки для автомобіля (гараж) № НОМЕР_1 по АДРЕСА_2 ; 1-кімнатної квартири АДРЕСА_3 ; гаража АДРЕСА_6 , гаражний кооператив « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Судом вірно встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Спірне майно зареєстровано за відповідачкою.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що між сторонами дійсно виник спір з приводу поділу вищевказаного спільного майна подружжя. Відповідач ОСОБА_1 на даний час є власником спірного майна та має реальну можливість розпоряджатися ним, а тому невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Також апеляційний суд враховує, що згідно договору купівлі-продажу від 29 червня 2021 року відповідачка ОСОБА_1 відчужила ОСОБА_6 спірну 2-х кімнатну квартиру АДРЕСА_5 , яка є предметом спору.

Таким чином наявні достатні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення може ускладнити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо необґрунтованості заяви про забезпечення позову, оскільки з наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що спірне майно може бути і далі відчужене, що в свою чергу, призведе до утруднення чи взагалі зробить неможливим виконання рішення суду у майбутньому.

Твердження апелянта про те, що спірне майно є особистою приватною власністю ОСОБА_1 та не може бути предметом спору про поділ майна подружжя, суд апеляційної інстанції не приймає, оскільки застосовані судом обмеження стосуються лише заборони відповідачу вчиняти дії щодо розпорядження та відчуження спірної квартири, не позбавляють його права власності та носять тимчасовий характер.

Посилання апелянта про те, що ухвалою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 03 червня 2011 року справа №2 693/11 визнано мирову угоду між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , згідно якої ОСОБА_1 виділено майно, на яке судом накладено заборону вчиняти будь-які дії щодо відчуження, колегія суддів не приймає, оскільки ухвалою про визнання мирової угоди відповідачці виділено майнові права на незавершені будівництвом 2-х кімнатну квартиру АДРЕСА_5 та криту стоянку для автомобіля (гараж) № НОМЕР_1 по АДРЕСА_2

Натомість, предметом спору по даній справі є 2-х кімнатна квартира АДРЕСА_5 та крит стоянка для автомобіля (гараж) № НОМЕР_1 по АДРЕСА_2 , як обєкти нерухомого майна, що не є тотожним із майновими првавами.

Тій обставинині, що спірний гараж № НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_4 , гаражний кооператив « ІНФОРМАЦІЯ_1 », згідно вказаної вище мирової угоди виділений відповідачці ОСОБА_1 , буде надана відповідна правова оцінка судом першої інстанції при розгляді справи по суті.

Отже, нерухоме майно, яке суд першої інстанції заборонив до завершення розгляду справи по суті відчужувати третім особам, є майном, з приводу якого виник спір.

Апеляційний суд зазначає, що судом встановлено такий захід забезпечення позову, який є менш обтяжливим для обох сторін, виходячи із змісту позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином забезпечив вимоги позивача по спору про поділ майна подружжя, що відповідає принципам співмірності та пропорційності застосування заходів забезпечення позову, які полягають в дотриманні балансу вимог позивачів з можливими негативними наслідками для відповідачів та третіх осіб.

У відповідності до ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно ч.1 ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином колегія суддів вважає, що ухвала Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 липня 2021 року є законною та обґрунтованою.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 25 жовтня 2021 року.

Головуючий

Судді