Справа № 199/8255/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2021 року м. Дніпро

Суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Якименко Л.Г., розглянувши заяву представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Базюкевича Євгена Вікторовича про забезпечення позову до пред`явлення позову, -

В С Т А Н О В И В:

Представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Базюкевич Є.В. звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до пред`явлення позову.

Вказана заява обґрунтована тим, що ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу від 08.12.1990 року придбала будинок по АДРЕСА_1 .

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 25.10.1994 за ОСОБА_2 визнано право власності на вказаний будинок. У липні 1994 року за ОСОБА_2 закріплена земельна ділянка за тією ж адресою приблизною площею 1671 м2, площа після уточнення і встановлення меж - 1722 м.кв.

ОСОБА_2 06.09.1999 року звернулась до виконкому Дніпропетровської міської ради із заявою про приватизацію земельної ділянки 0,1722 га по АДРЕСА_1 , за місцезнаходженням належного їй домоволодіння.

При розлученні позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 в порядку добровільного розподілу спільного майна подружжя, ОСОБА_2 04.10.2000 року подарувала позивачу домоволодіння по АДРЕСА_1 , про що укладений та нотаріально посвідчений відповідний договір.

Право власності позивача зареєстроване Дніпропетровським БТІ 06.11.2000 року, про що наявний напис на договорі. Водночас, маючи умисел на безкоштовне заволодіння земельною ділянкою, ОСОБА_2 не відкликала з органу місцевого самоврядування раніше подану заяву про її приватизацію.

У результаті цього, приховавши від виконавчого комітету факт дарування будинку позивачу, ОСОБА_2 отримала рішення виконкому №876 від 19.04.2001 про передачу їй у приватну власність земельної ділянки площею 1722 м.кв під домоволодінням по АДРЕСА_1 : 1000 м.кв під будинком, 722 м.кв - під присадибною ділянкою. Пізніше на підставі рішення вказаного ОСОБА_2 отримала державний акт на право приватної власності на землю І-ДП №014539 від 07.06.2001 року.

Позивач з метою захисту своїх інтересів звернувся до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська з позовом до Виконкому Дніпровської міської ради, Дніпропетровського міського управління земельних ресурсів, третя особа - ОСОБА_2 про визнання частково недійсним рішення виконкому та визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 23.04.2003 року у справі 2-2814/03 визнано недійсними рішення виконкому №876 від 19.04.2001 року та державний акт на право приватної власності на землю І-ДП №014539 від 07.06.2001 року, а також визнано за ОСОБА_1 право власності на вказану земельну ділянку та зобов`язано орган земельних ресурсів видати на ім`я ОСОБА_1 державний акт на право власності на земельну ділянку.

На підставі рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 23.04.2003 року у справі 2-2814/03 позивачу видані два державні акти на право власності окремо на дві земельні ділянки 0,1 га та 0,0722 га.

Однак, зі спливом 18 років ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 23.04.2003 року, заявляючи, що їй не було відомо про судовий розгляд і наявність рішення суду.

Дніпровський апеляційний суд поновив ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження, та постановою від 22.09.2021 року рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.03.2003 року - скасовано.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Виконкому Дніпровської міської ради, Дніпропетровського міського управління земельних ресурсів, третя особа - ОСОБА_2 про визнання частково недійсним рішення виконкому та визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю - відмовлено.

Позивачем ОСОБА_1 подано касаційну скаргу на вказане рішення апеляційного суду, однак інформація щодо її прийняття і розгляду наразі відсутня.

Скасовуючи рішення Бабушкінського районного суду від 23.04.2003 року Дніпровський апеляційний суд в постанові від 22.09.2021 року зазначив, що суд 1 інстанції не вирішив питання про залучення до участі у справі інших осіб в якості співвідповідачів, тому рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, що не позбавляє позивача права звертатися з відповідним позовом до належних відповідачів у передбачений законом спосіб та порядок.

Тому, ОСОБА_1 має намір звернутися до суду з відповідним позовом, у зв`язку з чим, заявник звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до пред`явлення позову та просив суд заборонити органам Держгеокадастру, державним кадастровим реєстраторам, державному реєстратору прав на нерухоме майно: реєструвати земельну ділянку в Державному земельному кадастрі, вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які дії (в тому числі реєстрацію та перереєстрацію права власності та інших прав, внесення записів про накладення арештів, заборон на відчуження, записів про іпотеку та інші дії щодо обтяження, обмеження), - окрім дій по виконанню ухвали суду про забезпечення позову по цій справі щодо нерухомого майна, а саме: земельної ділянки по АДРЕСА_1 , яка складається з двох земельних ділянок площею 0,1 га та 0,0722 га.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч.1,2 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Оскільки забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог, то розглядаючи заяву про забезпечення позову, з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, суд пересвідчується, зокрема, в тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясовує відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову необхідно встановити наявність зв`язку між вказаним заходом забезпечення позову і предметом спору, співрозмірність та адекватність заходу із заявленими позивачем вимогами.

З приписів норм цивільно-процесуального законодавства України вбачається, що процесуальне законодавство обумовлює допустимість застосування заходів із забезпечення позову наявністю обставин, які свідчать про те, що невжиття таких заходів може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Забезпечення позову застосовується як засіб запобігання можливим порушенням майнових чи охоронюваних законом інтересів особи.

Приймаючи до уваги, що невжиття заходів щодо забезпечення позову до його пред`явлення може перешкодити або взагалі зробити неможливим виконання рішення суду, вважаю заяву задовольнити та заборонити органам Держгеокадастру, державним кадастровим реєстраторам, державному реєстратору прав на нерухоме майно: реєструвати земельну ділянку в Державному земельному кадастрі, вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які дії (в тому числі реєстрацію та перереєстрацію права власності та інших прав, внесення записів про накладення арештів, заборон на відчуження, записів про іпотеку та інші дії щодо обтяження, обмеження), - окрім дій по виконанню ухвали суду про забезпечення позову по цій справі щодо нерухомого майна, а саме: земельної ділянки по АДРЕСА_1 , яка складається з двох земельних ділянок площею 0,1 га та 0,0722 га.

Крім того, суд роз`яснює, що відповідно до ч. 4 ст. 152 ЦПК України, заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 153 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Базюкевича Євгена Вікторовича про забезпечення позову до пред`явлення позову, - задовольнити.

Заборонити органам Держгеокадастру, державним кадастровим реєстраторам, державному реєстратору прав на нерухоме майно: реєструвати земельну ділянку в Державному земельному кадастрі, вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які дії (в тому числі реєстрацію та перереєстрацію права власності та інших прав, внесення записів про накладення арештів, заборон на відчуження, записів про іпотеку та інші дії щодо обтяження, обмеження), - окрім дій по виконанню ухвали суду про забезпечення позову по цій справі щодо нерухомого майна, а саме: земельної ділянки по АДРЕСА_1 , яка складається з двох земельних ділянок площею 0,1 га та 0,0722 га.

Ухвала набирає чинності з дня постановлення - 25.10.2021 року, але може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк пред`явлення ухвали до виконання три роки.

Суддя