КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2021 року м. Київ

Справа № 757/27567/21-ц

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Махлай Л.Д., Немировської О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на рішення Печерського районного суду м. Києва від 01 червня 2021 року,ухвалене у складі судді Ільєвої Т.Г.,

у справі за заявою ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_4 , заінтересована особа - ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису,

встановив:

У травні 2021 року ОСОБА_3 в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_4 звернулась до суду з заявою про видачу обмежувального припису.

Заява обґрунтована тим, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18.07.2013 року у справі №759/8232/13-ц розірвано шлюб, зареєстрований 30 липня 2004 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї (актовий запис №1405), укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Після розірвання шлюбу останній продовжував здійснювати відносно ОСОБА_3 та молодшої доньки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , психологічне насильство, що проявляється у постійних словесних образах, нецензурній лайці, приниженні, погрозах фізичною розправою, залякуванні, намаганні встановити контроль у пересуванні. Вважає, що вона та її дочка ОСОБА_4 є особами, які зазнали домашнього насильства.

Вказує, що починаючи з травня 2019 року вказані погрози посилилися. На телефонний номер заявника мало не щодня надходять повідомлення від ОСОБА_1 погрозливого змісту. Крім того, кривдник переслідує ОСОБА_3 на вулиці, інших громадських місцях, чатує біля офісу, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до висновку психологічного обстеження ОСОБА_3 , проведеного 18 квітня 2021 року, погрозливі телефонні дзвінки та сповіщення, які наразі продовжують надходити від колишнього чоловіка, тримають ОСОБА_3 у постійному стресі, що негативно впливає на емоційний стан особистості. Застосовує психологічне насильство ОСОБА_1 і стосовно неповнолітньої дитини, ОСОБА_4 . При цьому дочку кривдник залякує по телефону та під час відеозв`язку по месенджерах навіть коли дитина знаходиться не в Україні. Після спілкування з батьком дівчинка постійно відчуває стрес. Також у своєму висновку психолог наголошує, що зустріч доньки з батьком очно або у телефонному режими є небезпечною для психоемоційного стану ОСОБА_4 . Дитина є свідком психологічного та фізичного насилля батька ОСОБА_1 над мамою ОСОБА_3 , внаслідок чого має стійке хвилювання за життя та здоров`я своєї мами, що негативно впливає на психіку дитини.

Як відомо заявнику, ОСОБА_1 страждає хронічним алкоголізмом, що підтверджується записом відео, зробленим у присутності неповнолітньої дитини, та поясненнями ОСОБА_4 . Систематичність вказаних дій та поведінки кривдника підтверджується і змістом заяви про кримінальне правопорушення, поданої представником заявника до Святошинського відділу поліції 21.01.2020 року, в якій стверджується про те, що ОСОБА_1 намагається залякати заявника, вдаючись до погроз із застосуванням фізичного насильства як над нею, так і над її донькою.

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 18 серпня 2020 року у справі №759/12219/20 уповноважених осіб Святошинського УП ГУНП в м. Києві зобов`язано внести до ЄРДР відомості, які викладені в заяві адвоката Іщука Є.М., поданої в інтересах ОСОБА_3 21.01.2020 року. З огляду на зазначене, є підстави стверджувати, що заявник та неповнолітня дитина, ОСОБА_4 , є особами, які зазнали домашнього насильства.

Тому, для забезпечення дієвого та ефективного способу захисту від повторного вчинення домашнього насильства, просить видати обмежувальний припис на строк шість місяців відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого АДРЕСА_2 , заборонивши останньому наближатися ближче ніж на 100 метрів до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалих ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ; особистого і через третіх осіб розшукувати їх, переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними; вести листування, телефонні переговори з ними або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 01 червня 2021 року заяву задоволено.

Видано обмежувальний припис, яким протягом шести місяців, а саме з 01.06.2021 року по 01.12.2021 року:

- заборонено ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), уродженцю с. Грудки, Камінь-Каширський р-н, Волинська обл., адреса місця проживання якого АДРЕСА_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) наближатися ближче ніж на 100 метрів до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса місця проживання: АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 ) та ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , паспорт громадянина США № НОМЕР_3 , виданий 02.02.2017 року Державним департаментом США).

- заборонено ОСОБА_1 особистого і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса місця проживання: АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 ) та ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , паспорт громадянина США № НОМЕР_3 , виданий 02.02.2017 року Державним департаментом США), переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними;

- заборонено ОСОБА_1 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_3 у видачі обмежувального припису, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що судом порушено вимоги ст.128 ЦПК України та фактично позбавлено заінтересовану особу права на захист своїх прав та інтересів безпосередньо у суді. Звертає увагу на те, що на офіційному веб - сайті Печерського районного суду м. Києва відсутні будь - які оголошення про призначення цієї справи № 757/27567/21-ц до розгляду і виклику учасників сторін, а також, у матеріалах справи, відсутні дані про направлення судової повістки-виклику заінтересованій особі ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції в порушення вимог ст.ст. 77,78 ЦПК України не надав належну оцінку належності та допустимості доказів, що наявні у матеріалах справи, зокрема встановивши із копій документів наданих заявницею, що ОСОБА_3 зверталася до правоохоронних органів щодо протиправної поведінки ОСОБА_1 21 січня 2020 року до Святошинського УП ГУНП в м. Києві та нею подано заяву-повідомлення про злочин, передбачений ч.2 ст.189 КК України та ч.1 ст.129 КК України, лише констатував зазначений факт, але не перевірив, чи оголошено підозру ОСОБА_1 у зазначених кримінальних злочинах, на якій стадії знаходиться кримінальне провадження, чи вживались будь-які запобіжні заходи щодо забезпечення кримінального провадження відносно заінтересованої особи у межах предмету кримінального переслідування, яке триває більше року.

Вказує, що ОСОБА_1 про підозру у вчиненні вказаного правопорушення не повідомлялося, до адміністративної чи кримінальної відповідальності у будь-якому вигляді за вказаним фактом не притягався, будь-яких доказів на підтвердження нанесення тілесних ушкоджень або вчинення ним психологічного насильства матеріали справи не містять, на даний час про будь яку кримінальну справу, порушену проти нього він не знає.

Крім того, суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні посилається на те, що на телефонний номер заявника ОСОБА_3 у справі надходять повідомлення про погрози від кривдника ОСОБА_1 . Однак, за наявності у матеріалах справи фотокопій екрану невідомого телефону, жодних доказів (даних) про належність цього телефону заявниці або встановлення, з якого (чийого) телефону на телефон заявниці надходять повідомлення і чи належить цей телефон ОСОБА_1 , у матеріалах справи не має.

Зазначене свідчить про порушення судом першої інстанції вимог ст.77, 78 ЦПК України в частині належності та допустимості доказів, а також ст.79 ЦПК України щодо достовірності доказів наданих суду. Жодне фото екрану телефону, на яких видно смс, не вказує на дату надходження смс, адресата відправки, а самі смс не містять погроз життю та здоров`ю ні самій заявниці, ні третім особам.

Щодо наявності у матеріалах справи висновків психологічного дослідження від 18.04.2021 року відносно психоемоційного стану заявниці ОСОБА_3 та висновку психологічного дослідження ОСОБА_4 від 29.04.2021 року зазначає, що вказане у висновках психолога не містить вказівок на дати вчинення ОСОБА_1 так званого насильства, більше того навіть не констатує таких фактів при чому у минулому часі (до 2019). При цьому відносно ОСОБА_4 здійснено у відео режимі. ОСОБА_4 взагалі не вказує на будь які погрози з боку батька, що свідчили б про примушування її до якихось дій проти її волі, а висновки психолога зроблені лише зі слів заявниці.

Висновки психолога свідчать про те, що ОСОБА_1 , жодним чином , протягом тривалого часу (з 2017 року) не спілкується із заявницею і своєю донькою, незважаючи на те, що донька приїжджає до матері із Канади. Крім того висновок психолога не є експертним, а судом першої інстанції позбавлено заінтересовану особу ОСОБА_1 можливості подання альтернативних доказів та взагалі надання будь яких доказів для повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи.

Факти вчинення будь - якого насильства зі свого боку до заявниці, а також до своєї дочки, ОСОБА_1 заперечує, зауважує, що фактично не спілкувався з ними протягом близько чотирьох років. При цьому заявниця не надала жодних доказів згідно яких можна визнати її постраждалою також не надано доказів про вчинення насильства взагалі, щонайменше протягом 2017-2021 років.

Вказує, що сам факт звернення заявника до органів поліції свідчить про наявність конфлікту між колишнім подружжям та жодним чином не підтверджує факт вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 - ОСОБА_7 , вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим, постановленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду залишити без змін.

В судовому засіданні заінтересована особа ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтримали доводи апеляційної скарги, просили рішення суду скасувати.

Представник заявника ОСОБА_8 заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи та його представника, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з 30 липня 2004 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Святошинського районного суду м. Києва у справі №759/8232/13-ц від 18.07.2013 року.

Від шлюбу сторони мають дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

21 січня 2020 року адвокатом Іщуком Є.М. в інтересах ОСОБА_3 до Святошинського УП ГУНП в м. Києві подано заяву-повідомлення про злочин, передбачений ч.2 ст.189 КК України та ч.1 ст.129 КК України, вчинений ОСОБА_1 .

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 19.08.2020 у справі №759/12219/20 зобов`язано уповноважених осіб Святошинського УП ГУНП в м. Києві внести до ЄРДР відомості, які викладені в заяві адвоката Іщука Є.М. від 21.01.2020 року.

У матеріалах справи наявні висновки психологічного обстеження постраждалих від домашнього насильства.

Так, у висновку від 18.04.2021 року психологічного обстеження ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ) зазначено, що психоемоційний стан останньої є вкрай тривожним, причиною чого став психологічний тиск та агресія з боку колишнього чоловіка ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), який надсилає загрозливі сповіщення та періодично з`являється під вікнами офісу. Іншим джерелом сильних страхів ОСОБА_3 є погрози кривдника у бік доньки ОСОБА_4 . Тривога за свою безпеку та безпеку своїх доньок, через агресивну поведінку ОСОБА_1 , викликає приступи панічних страхів у ОСОБА_3 та провокує психосоматичні прояви.

У висновку від 29.04.2021 року психологічного дослідження ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) вказано, що будь-які спогади про батька викликають у ОСОБА_4 прояви нервового напруження; зустріч доньки з батьком очно або у телефонному режимі є небезпечною для її психоемоційного стану. Зокрема, зазначено, що ОСОБА_1 часто телефонує ОСОБА_4 з погрозами та маніпуляціями. ОСОБА_4 є свідком психологічного та фізичного насилля батька ОСОБА_1 над мамою ОСОБА_3 , внаслідок чого має стійке хвилювання за життя та здоров`я своєї мами, власну безпеку.

Задовольняючи заяву про видачу обмежувального припису, суд першої інстанції при визначенні реальності погроз прийняв до уваги їх форму погроз, характер, місце, час, обстановку їх висловлення, характер попередніх взаємовідносин між винним і потерпілим. Особливе значення для суду має при цьому сприйняття погроз ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Суд першої інстанції, проаналізувавши докази у сукупності, дійшов висновку, що погрози та слова кривдника заявник сприймає реально.

З таким висновком суду колегія суддів не погоджується, враховуючи наступне.

Питання видачі обмежувального припису регулюється Цивільним процесуальним Кодексом України та Законом України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» (Закон № 2229-VIII).

Відповідно до ст.350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу.

Пунктом 1 ч.1 ст. 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису (ч.1 ст.350-3 ЦПК України).

Згідно з п.п.3, 14, 17 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Відповідно до пункту 2 частини 1 ст. 24 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, серед іншого, належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За приписами п.1 ч.1 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: постраждала особа або її представник.

Згідно ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Частиною 3 статті 26 цього Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Згідно з правовими позиціями викладеними Верховним Судом, зокрема, в постановах від 27 листопада 2019 року у справі №753/23624/18, від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18, від 18 грудня 2019 року у справі № 754/9263/19, від 14 січня 2019 року у справі № 754/6995/19, від 06 лютого 2020 року у справі № 753/8626/19 під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Відповідно до правового висновку у справі з подібними правовідносинами, висловленого Верховним Судом у постанові від 08 квітня 2020 року у справі № 336/5627/19 (провадження № 61-1585св20), сам факт звернення заявника до органів поліції та внесення відомостей про кримінальні провадження до ЄРДР не підтверджує факт вчинення насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Терміновий заборонний припис стосовно кривдника - спеціальний захід протидії домашньому насильству, що вживається уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України як реагування на факт домашнього насильства та спрямований на негайне припинення домашнього насильства, усунення небезпеки для життя і здоров`я постраждалих осіб та недопущення продовження чи повторного вчинення такого насильства (п.16 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - батьки (мати, батько), дитина (діти), подружжя, колишнє подружжя.

Необхідною умовою для застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що підлягає доказуванню.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (п. 7 ч. 1 ст. 1 цього Закону).

Оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 цього Закону).

Згідно з ч. 3 ст. 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Частиною 3 статті 12, частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77, ч.2 ст. 78, ч.1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.6 ст. 81, ч.1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з заявою про видачу обмежувального припису, заявник ОСОБА_3 посилалась на те, що відносно неї та її дочки зі сторони ОСОБА_1 вчиняється психологічне насильство, що проявилось у отриманні нею на телефон погроз наступного змісту: «Чому гроші не переслала?», « ОСОБА_10 не балуйся» , « ОСОБА_11 умова 2 $ і я не чіпаю», «ставлю в стойло, «Тобі та твоїй доньці це просто так не минеться. Все втратите і здоров`я також. Кровавими сльозами заплачите, от побачиш , і ніхто тобі не допоможе. Ви дуже пошкодуєте, будете стояти на колінах».

Також заявник ОСОБА_3 вказує, що психологічне насильство зі сторони ОСОБА_1 виявляється у постійних словесних образах, нецензурній лайці, приниженні, погрозах фізичною розправою, залякуванні, намаганні встановити контроль у пересуванні, а тому вона і дочка ОСОБА_4 є особами, які зазнали домашнього насильства.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 пояснив, що з колишньою дружиною ОСОБА_3 він не спілкується з 2018 року, з донькою також бачився останній раз у грудні 2018 року. Після розірвання шлюбу між колишнім подружжям мали місце спори з приводу спільного майна, ОСОБА_3 також пред`являла до нього позов про стягнення коштів за розпискою на суму 1500 000 грн., яку він вважає підробленою. Однак в результаті розгляду цієї справи йому довелось переоформити на ОСОБА_3 вісім земельних ділянок, що йому належали. Крім того, в 2019 році було порушено кримінальні провадження з приводу незаконного переоформлення ОСОБА_3 автомобіля, що належав ОСОБА_1 .

В обґрунтування вищевказаних обставин заяви ОСОБА_3 надано копію заяви-повідомлення про злочин до правоохоронних органів, скрін-шоти повідомлень з телефону у мобільному додатку Viber, та висновки психологічного обстеження.

В наданих до матеріалів справи скрін-шотах повідомлень з телефону у мобільному додатку Viber відображені вищевказані повідомлення.

Разом з тим, зазначені скрін-шоти не можуть бути прийняті судом як належні та допустимі докази вчинення ОСОБА_1 психологічного насильства по відношенню до ОСОБА_3 , оскільки заявником не доведено, що зазначена переписка відбулась з телефонів ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Належних та допустимих доказів тих обставин, що вказані погрози були надіслані саме ОСОБА_1 - заявником не надано.

Крім того, проаналізувавши зміст фраз, лексику та характер використання мовних засобів, які застосовані у переписці, суд апеляційної інстанції вважає, що між особами, які ведуть переписку, існують особисті неприязні відносини та виникли конфліктні ситуації з приводу грошових коштів.

Щодо інших посилань заявника про те, що психологічне насильство з боку ОСОБА_1 виражається в постійних словесних образах, нецензурній лайці, приниженні, погрозах фізичною розправою, залякуванні, намаганні встановити контроль у пересуванні, то ні зі змісту заяви, ні з наданих позивачем доказів не вбачається даних про конкретні обставини та події, за яких ОСОБА_1 переслідував заявника та її дочку ОСОБА_4 , погрожував їм фізичною розправою чи вчиняв інші дії, які можливо було б кваліфікувати як домашнє насильство. Посилання у заяві на «постійні словесні образи, нецензурну лайку, приниження, погрози фізичною розправою, залякування» носять узагальнюючий характер та не містять жодних даних про фактичні обставини, за яких відбулось зазначене психологічне насильство.

Крім того, заявницею не надано будь-яких доказів, що підтверджують факт вчинення ОСОБА_12 психологічного насильства щодо малолітньої ОСОБА_4 , яка є громадянкою США та на даний період часу проживає та навчається в Канаді.

Наявні в матеріалах справи висновки психолога не є самі по собі доказами вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства щодо колишньої дружини ОСОБА_3 та своєї дочки ОСОБА_4 в розумінні Закону № 2229-VIII.

При цьому, висновок психологічного обстеження ОСОБА_4 , не підтверджує факт вчинення домашнього психологічного насильства щодо малолітньої дитини, а свідчить про наявність негативного ставлення до батька танебажання спілкуватись і зустрічатись з ним, що не є достатньою підставою для видачі обмежувального припису.

Виходячи із наявних у матеріалах справи доказів та пояснень, колегія суддів вважає, що наявність тривалих конфліктних відносин між колишнім подружжям, про які наголошує ОСОБА_3 у заяві про видачу обмежувального припису, не підтверджує, що ОСОБА_1 вчиняє стосовно заявника домашнє насильство, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству.

Таким чином, надані ОСОБА_3 в обґрунтування заявлених вимог докази не вказують безумовно на вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства відносно заявника та неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , не визначають ризиків продовження чи повторного вчинення домашнього насильства та чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству.

Сам факт звернення ОСОБА_3 до правоохоронних органів стосовно неправомірних дій ОСОБА_12 не підтверджує факт того, що останній вчинив по відношенню до заявника та її дочки психологічне насильство, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Крім того, будь-яких даних про притягнення ОСОБА_1 за заявами ОСОБА_3 до будь-якого виду юридичної відповідальності, матеріали справи не містять.

Виходячи з аналізу вищезазначених норм закону, встановивши, що докази, надані заявником в обґрунтування заявлених вимог, не вказують безумовно на вчинення ОСОБА_1 навмисного домашнього психологічного насильства, не визначають ризиків продовження чи повторного вчинення домашнього насильства та чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а свідчать лише про наявність тривалого конфлікту між колишнім подружжям з приводу майна, апеляційний суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви про видачу обмежувального припису.

З огляду на викладене вище, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції на вище зазначене уваги не звернув, що наведені ОСОБА_3 обставини не містять ознак застосування відносно неї та дочки ОСОБА_4 заінтересованою особою у справі фізичного та психологічного насильства у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», не встановив обставини, від яких залежить правильне вирішення спору, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення заяви про видачу обмежувального припису.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги та наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення і ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір, сплачений при поданні апеляційної скарги в сумі 681 грн.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374-376, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 01 червня 2021 року - скасувати та прийняти постанову:

У задоволенні заяви ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_4 , заінтересована особа - ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 26 жовтня 2021 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Махлай Л.Д.

Немировська О.В.