ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2021 року м. Херсон

справа № 766/17891/20

провадження № 22-ц/819/1789/21

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач)Пузанової Л.В.,
суддів:Склярської І.В.,
Чорної Т.Г.,
секретарСавицька А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» на рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Войцеховської Я.В. від 14 липня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» про відшкодування шкоди,

встановив:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» про відшкодування шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 21 листопада 2018 року в районі будинку №72 по вул. Івана Богуна у м. Херсоні за участі автомобіля DAEWOO SENS, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої її батьку - ОСОБА_4 спричинені тяжкі тілесні ушкодження, від яких він ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.

Відповідальність водія транспортного засобу DAEWOO SENS на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди застрахована у ПрАТ «СК «Перша».

15 червня 2020 року нею на адресу відповідача було направлено заяву про виплату страхового відшкодування - моральної шкоди у розмірі 44 676, грн, розрахованої відповідно до пункту 27.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Листом від 24 червня 2020 року відповідачем повідомлено про відсутність правових підстав для виплати страхового відшкодування через відсутність рішення у кримінальній справі за наведеним фактом.

Посилаючись на те, що вона має право на відшкодування завданої джерелом підвищеної небезпеки шкоди незалежно від наявності вини заподіювача, а також на невиконання страховою компанією зобов`язань з виплати страхового відшкодування у визначений законом строк, позивач, уточнивши в процесі розгляду справи позовні вимоги просила суд стягнути з відповідача страхове відшкодування - моральну шкоду у розмірі 44 676 грн, пеню за прострочення виконання зобов`язань у розмірі 2 815,72 грн, три відсотки річних у розмірі 705,02 грн, інфляційні втрати в сумі 2 277,91 грн, розраховані за період з 14 вересня 2020 року по 23 березня 2021 року, та судові витрати на правову допомогу в сумі 7 500 грн.

Рішенням суду від 14 липня 2021 року позов задоволено. Суд вирішив питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Перша» просить рішення суду скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що висновки суду щодо наявності підстав для покладення на страховика обв`язку з відшкодування завданої шкоди та щодо неналежного виконання обов`язків за страховим полісом, за відсутності належних доказів, не відповідають обставинам справи, зокрема, зроблені без врахування передбачених законом підстав для призупинення строку виплати відшкодування в зв`язку із розглядом дорожньо-транспортної пригоди у кримінальній справі та за наявності спору між сторонами, до вирішення якого страхова компанія не може нести майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення виплат, зроблені передчасно та суперечать положенням Цивільного кодексу України та Закону України « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що регулюють спірні правовідносини.

Порушення норм процесуального права вбачає в тому, що всупереч пункту 4 частини першої статті 257 ЦПК України суд прийняв до розгляду та розглянув по суті позовну заяву ОСОБА_1 , в той час, як нею заявлено аналогічний цивільний позов у кримінальному провадженні. Вказує на невчинення судом такої процесуальної дії, як залучення до участі в справі в якості третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_3 , чия цивільно-правова відповідальність була застрахована ПАТ «Страхова компанія «Перша» та за участі якого сталася дорожньо-транспортна пригода.

Обставини справи щодо об`єму прав позивачки у спірних правовідносинах товариство вважає неповно дослідженими та встановленими, зокрема в частині з`ясування наявності у потерпілого інших дітей, які з врахуванням визначеного на користь позивачки максимально граничного розміру відшкодування, будуть позбавлені можливості реалізувати свої право на отримання страхового відшкодування.

Неналежно дослідженими, на думку скаржника, є обставини, наявність яких може бути підставою для застосування до спірних правовідносин положень статті 1193 ЦК України щодо зменшення розміру відшкодування шкоди, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди.

Звернення до суду вважає передчасним, здійсненим через помилкове трактування норм чинного законодавства, недостатній аналіз всіх обставин ДТП, тому витрати позивачки на правову допомогу повинні залишатися за позивачкою.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 її доводи не визнала, рішення суду просить залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачкою доведено факт заподіяння їй смертю батька, яка настала в результаті діяльності застрахованого транспортного засобу, моральної шкоди, а відсутність рішення у кримінальному провадженні щодо винної особи, не перешкоджає здійсненню на її користь страхової виплати відповідно до статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Суд вважав, що відповідач допустив прострочення виплати страхового відшкодування, тому зобов`язаний сплатити на користь позивачки пеню, інфляційні втрати та три відсотки річних від простроченої суми у загальному розмірі 5 798,65грн.

В процесі розгляду справи суд встановив, що 21.11.2018 року сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем Daewoo Sens, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. І. Богуна, 72 у м. Херсоні, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , який від отриманих травм помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Daewoo Sens, реєстраційний номер НОМЕР_1 , згідно із полісом № АМ2280077, діючим станом на 21.11.2018 року (день настання події) була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Перша»(а.с.12).

В провадженні Херсонського міського суду Херсонської області перебуває кримінальне провадження ( справа № 766/10971/19) за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України за фактом наїзду автомобіля Deewoo sens, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 на пішохода ОСОБА_4 .

Цивільним позивачем в зазначеній справі є ОСОБА_1 , а ухвалою від 03.06.2020 року про призначення судового розгляду та визнання юридичної особи цивільним відповідачем суд визнав цивільним відповідачем ПАТ «Страхова компанія «Перша».

Цивільний позов, заявлений ОСОБА_1 в рамках вказаного кримінального провадження до ПАТ «СК «Перша», не стосується предмета позову, який розглядається в цій цивільній справі. Предметом заявлених позовних вимог в рамках кримінального провадження є витрати на поховання (а.с.80-84).

15.06.2020 року представник ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «СК «Перша» із заявою про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька, у розмірі 44 676,00 грн(а.с.5).

Листом від 24.06.2020 року страховик повідомив про те, що 04.02.2018 року між ПрАТ «СК «Перша» та страхувальником було укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ2280077 відносно транспортного засобу Daewoo Sens, реєстраційний номер НОМЕР_1 , згідно з яким ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становить 200 000грн. Для подальшого розгляду заяви для прийняття рішення про відшкодування завданої шкоди товариство просило надати довідку про склад сім`ї загиблого та довідку РНОКПП ОСОБА_1 . Разом з тим, у листі зазначено, що на даний час відсутні правові підстави проведення розрахунку та прийняття рішення про виплату страхового відшкодування, оскільки ДТП розглядається в кримінальній справі, тому відповідне рішення буде прийнято після отримання ПрАТ «СК «Перша» рішення суду(а.с16).

Заявою від 07.08.2020 року представником позивача виконано вимоги страховика та направлено для долучення до матеріалів страхової справи витребувані ним документи (а.с.17).

18.09.2020 року до відповідача надіслана досудова вимога про виплату страхового відшкодування - моральної шкоди у розмірі 44 676 грн, яка відповідачем не виконана (а.с.20).

Згідно зі статтями 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним нормативно-правовим актом та регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

За змістом Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до статті 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Дорожньо-транспортна пригода відповідно до визначення наведеного у законі це подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки.

Згідно з пунктом 27.3 статті 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

У відповідності до пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:

-у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

-у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення.

Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відмовляючи позивачу у прийнятті рішення щодо здійснення виплати страхового відшкодування відповідач посилається на абзац четвертий пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якого якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону - МТСБУ) стане відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. Тобто до того часу поки судовим рішенням не буде встановлено особу, винну у дорожньо-транспортній пригоді, у відповідача відсутній обов`язок здійснювати страхове відшкодування.

Враховуючи, що за загальним правилом, визначеним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язок страховика щодо відшкодування шкоди, завданої за участю забезпеченого транспортного засобу, настає за умови, що є правові підстави для цивільно-правової відповідальності особи, відповідальність якої застрахована, та зважаючи на те, що предметом спору, що виник між сторонами, є відшкодування моральної шкоди, колегія суддів вважає правильним застосування до цих відносин вимог статті 1167 ЦК України, відповідно до частини другої якої моральна шкода відшкодовується незалежно від вини, зокрема фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

При цьому, за приписами частини п`ятої статті 1187 ЦК України, яка регулює відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави зробити висновок про те, що лише доведення факту настання смерті потерпілого внаслідок непереборної сили або його умислу може бути підставою для звільнення ОСОБА_3 від відповідальності за завдану позивачці шкоду, а звідси- для звільнення страховика від обов`язку здійснити виплату витребуваного нею в судовому порядку страхового відшкодування.

Оскільки ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу визнано відповідачем страховим випадком, а позивачка у встановлені законом строки виконала свій обов`язок та подала страховику пакет документів, передбачений статтею 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» , колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість заявлених нею до відповідача вимог та висновок суду про відсутність передбачених законом підстав для зупинення строку вирішення страховиком питання про виплату страхового відшкодування у спірних правовідносинах вважає правильним.

При цьому колегія суддів враховує, що дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу сталася ще в листопаді 2018 року (три роки тому), а питання щодо кримінальної відповідальності ОСОБА_3 до цього часу судом не вирішено, що призвело до триваючого порушення права позивачки на відшкодування завданої їй, в тому числі, моральної шкоди та необхідності здійснювати захист цього права в судовому порядку.

Колегія суддів вважає, що позивачка достатньо часу очікувала результату розгляду кримінальної справи судом та звернулася до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування майже через два роки після ДТП (у червні 2020 року), тому зупинення відповідачем розгляду питання щодо здійснення страхової виплати порушує принцип пропорційності у цивільному судочинстві, в той час як ухвалене судом першої інстанції рішення про задоволення позову забезпечує розумний баланс між приватними інтересами кожної із сторін та враховує особливість предмета спору, значення розгляду справи для учасників, а також відсутність правових підстав вважати, що в результаті розгляду кримінальної справи відпадуть підстави для відшкодування відповідачем моральної шкоди, завданої позивачці смертю батька.

Висновки суду відповідають обставинам справи, що з`ясовані судом повно та всебічно, на підставі наданих сторонами доказів, які були досліджені в судовому засіданні, та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, належних та достатніх доказах і як такі, що висновків суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Зокрема, доводи скаржника про наявність підстав для закриття провадження у справі відповідно до пункту 4 частини першої статті 257 ЦПК України із посиланням на заявлений позивачкою цивільний позов у кримінальному провадженні, колегія суддів вважає юридично неспроможними, оскільки вони спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається, що позовні вимоги ОСОБА_1 стосуються іншого предмета спору, а саме: відшкодування витрат на поховання.

Та обставина, що нормами КПК України (статтею 128) передбачено право потерпілого від кримінального правопорушення пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, не може бути врахована судом, так як наведена норма права передбачає право, а не обов`язок потерпілого, пред`явити цивільний позов під час кримінального провадження та не позбавляє останнього права пред`явити позов на загальних підставах у цивільному судочинстві.

Єдиним передбаченим нормами процесуального права обмеженням у цьому випадку є одночасне пред`явлення тотожних позовів, тобто позовів у спорах між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що у спірних правовідносинах не встановлено.

Необґрунтованими колегія суддів вважає також доводи апеляційної скарги про те, що суд дійшов висновку про безпідставну відмову страховика виплатити позивачці страхове відшкодування і це, на думку скаржника, свідчить, що між сторонами існує спір з приводу наявності підстав для виплати страхового відшкодування, до вирішення якого страхова компанія не може нести майнової відповідальності за несвоєчасне здійснення страхової виплати. Наведене твердження спростовано викладеними в судовому рішенні висновками, відповідно до яких суд вважав саме припинення строку розгляду заяви позивачки щодо відшкодування моральної шкоди таким, що суперечить нормам цивільного законодавства та порушує право позивачки на отримання страхового відшкодування. При цьому початком нарахування пені за прострочення виплати страхового відшкодування та застосування положень статті 625 ЦК України щодо відповідальності за порушення грошового зобов`язання позивачка вважала 14 вересня 2020 року, відрахувавши 90 днів з дня її звернення до відповідача із заявою про відшкодування моральної шкоди (14.06.2020). Будь-яких зауважень щодо розміру визначеної до стягнення суми пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних апеляційна скарга не містить.

Не ґрунтуються на нормах матеріального права також твердження скаржника про те, що складовою умов, за яких у спірних правовідносинах наступає цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди та страховика, є вина особи, яка заподіяла шкоди. Мотиви відхилення судом цього аргументу скаржника наведені вище, тому не потребують додаткового наведення.

Непідтвердженими доказами є доводи апеляційної скарги і щодо можливого встановлення у кримінальному провадженні факту наявності грубої необережності та порушення законодавства пішоходом ОСОБА_4 (загиблим), що стало наслідком настання ДТП, оскільки ці доводи носять характер припущення, в той час, як відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Висновки суду щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн, на думку колегії суддів, відповідають положенням статтей133, 137 ЦПК України, є документально підтвердженими та надані адвокатом, повноваження якого підтверджені з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства та Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»

При визначенні розміру судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, суд правильно виходив з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Доводи апеляційної скарги в частині стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на правову допомогу ґрунтуються на тому, що скаржник вважає трактування позивачкою (її представником) норм чинного законодавства помилковим, аналіз всіх обставин справи недостатнім, а судження щодо наявності підстав для звернення із заявленими вимогами до суду хибним та таким, що призвело до передчасного звернення до суду без жодних правових підстав.

Наведені доводи скаржника спростовані висновками суду щодо обґрунтованості позову та не можуть бути врахованими судом, оскільки відповідно до положень статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані із розглядом справи, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» залишити без задоволення, а рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 14 липня 2021 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий Л. В. Пузанова

Судді: І. В. Склярська

Т. Г. Чорна

Повний текст постанови складено 28 жовтня 2021 року

Суддя Л. В. Пузанова