ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 754/6565/16
провадження № 2/753/4317/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Гусак О.С.,

з секретарем Осадчуком С.В.,

за участю відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку "Правекс-Банк", правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У травні 2016 року ПАТ КБ «Правекс-Банк» звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх позовних вимог ПАТ КБ «Правекс-Банк» посилається на те, що 30 травня 2007 року між АКБ «ПРАВЕКС-БАНК», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК», та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 569-009/07Р, за умовами якого позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 33877,00 Євро зі сплатою 9,99 % річних для своєчасної оплати останньою вартості автомобіля та сплати страхових платежів за договорами страхування автомобіля. 20 грудня 2010 року з метою проведення реструктуризації поточної заборгованості відповідача за Кредитним договором між сторонами було укладено договір про внесення змін та доповнень до Кредитного договору.

Проте, станом на 17 червня 2015 року відповідачем неналежним чином виконуються зобов`язання за Кредитним договором щодо сплати щомісячних внесків за кредитом та процентів за користування кредитом, внаслідок чого утворилась заборгованість у загальному розмірі 18730.98 Євро, у тому числі: заборгованість за кредитом у розмірі 5776,00 Євро; заборгованість за процентами у розмірі 4623,66 Євро. Крім того, існує заборгованість зі сплати штрафних санкцій за порушення відповідачем взятих на себе грошових зобов`язань, а саме: неустойка (пеня) за кредитом - 5807,03 Євро; неустойка (пеня) за процентами - 2524,29 Євро.

Посилаючись на наведене, просило стягнути з відповідача на користь позивача 5776,00 Євро заборгованості за кредитом та 4623,66 Євро заборгованості за процентами.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 5 вересня 2018 року, залучено до участі у справі правонаступника позивача ПАТ КБ «Правекс-Банк» - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

5 вересня 2018 року Деснянським районним судом м. Києва ухвалено заочне рішення у справі № 754/6565/16, яким позов задоволено у повному обсязі та вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2020 року задоволено заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 5 вересня 2018 року у вказаній справі, скасовано зазначене заочне рішення, справу призначено до розгляду в загальному позовному провадженні та призначено підготовче судове засідання.

11 листопада 2020 року відповідач подала до Деснянського районного суду м. Києва відзив на позовну заяву у якому просила закрити провадження у справі. У відзиві відповідач зазначила, що 30 травня 2007 року між нею та ПАТ КБ «Правекс-банк» був укладений Кредитний договір № 569-009/07, за умовами якого вона отримала кредит на загальну суму 33 877 Євро для оплати вартості автомобіля Mitsubishi Pajero. До середини 2010 року вона належним чином виконувала взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, а у подальшому у зв`язку зі зміною матеріального положення та девальвацією гривні вона була не в змозі належним чином погашати заборгованість. У зв`язку з цим вона розпочала перемовини з банком та запропонувала ПАТ КБ «Правекс-банк» для вирішення питання щодо погашення суми боргу за кредитним договором шляхом добровільної реалізації заставного майна - автомобіля. Процес перемовин проходив шляхом листування між працівниками банку та відповідачем. 22 листопада 2013 року відповідачем від Банку було отримано Рішення ПАТ КБ «Правекс-банк», про що їй надано лист № 4326/9704 від 20 листопада 2013 року за підписом начальника відділу реструктуризації кредитів ПАТ КБ «Правекс-банк» щодо надання згоди на продаж автомобілю за ціною в сумі 22000 євро і продаж залишку частини заборгованості факторинговій компанії (яка буде визначена пізніше) щонайменше за 5% від цього боргу. Вказане рішення було отримано на лист відповідача до ПАТ КБ «Правекс-банк» з проханням/пропозицією добровільної реалізації заставного майна і закриття кредитної заборгованості за визначеним вище кредитним договором. 13 грудня 2013 року автомобіль було продано, кредитним комітетом Банку було прийнято Рішення щодо добровільної реалізації заставного майна в сумі 20000 євро, про що ОСОБА_1 надано лист ПАТ КБ «Правекс-банк» № 26803/9704 від 18 грудня 2013 року - автомобіля марки MITSUBISHI PAJERO, що є забезпеченням за Кредитним договором № 569-009/07Р від 30 травня 2007 року на наступних умовах: всі кошти, що отримані від реалізації вищенаведеного заставного майна, у розмірі не менше 20 000 доларів США були спрямованні на погашення простроченої заборгованості за Кредитним договором № 569-009/07Р від 30 травня 2007 року; після виведення із застави Банку вищевказаного майна, решта незабезпеченого боргу, що буде розрахована на дату підписання відповідних договорів повинна бути продана факторинговій компанії (яка буде визначена пізніше) щонайменше за 5% від цього боргу. Однак отримана сума від реалізації заставного майна не покрила всю суму заборгованості. Відповідач зазначає, що сама добровільно запропонувала здійснити заставний автомобіль з метою закриття кредитної заборгованості, однак банк не дотримався умов, які були досягнуті між ними під час листування. Стверджує, що позов є безпідставним.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 11 листопада 2020 року цивільну справу за позовною заявою публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Правекс - Банк» правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, передано на розгляд Дарницькому районному суду м. Києва за підсудністю.

22 січня 2021 року матеріали вказаної цивільної справи надійшли до Дарницького районного суду м. Києва та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями переданні на розгляд судді Гусак О.С.

Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 1 лютого 2021 року прийнято до провадження позовну заяву публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Правекс - Банк» правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та постановлено розгляд справи проводити за правилами загального провадження та призначено підготовче засідання.

Підготовчі судові засіданні неодноразово відкладалися як за клопотаннями представника позивача, так і відповідача.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 15 червня 2021 року підготовче провадження у вказаній справі закрито та призначено розгляд справи по суті на 12 липня 2021 року.

12 липня 2021 року до суду надійшли пояснення від ОСОБА_1 . Неможливість подання вказаних пояснень у підготовчих судових засіданнях пояснювала тим, що вона істину позицію представника позивача про підтримання позовних вимог щодо неї, зрозуміла у останньому підготовчому засіданні, яке відбулося 15 червня 2021 року.

Суд долучив вказані пояснення до матеріалів справи. Оскільки представник позивача зазначив, що йому необхідний час для ознайомлення з вказаними поясненнями ОСОБА_1 , в судовому засіданні було оголошено перерву до 27 серпня 2021 року.

16 липня 2021 року до суду від представника товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» Могиліна С.С. надійшло клопотання про застосування заходів процесуального примусу до ОСОБА_1

27 серпня 2021 року в судове засідання з`явився представник позивача Могилін С.С.

ОСОБА_1 не прибула в судове засідання, подала клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючи на те, що низка подій, які відбулися 26 серпня 2021 року призвели до підвищення напруження організму, на яке організм відреагував стресом. Як доказ надала копію листка виклику бригади швидкої допомоги відділення 1 КНП "Цент ЕМД та МК", зі змісту якого вбачається, що попередній діагноз було встановлено "гостра реакція на стрес".

Суд, незважаючи на те, що представник позивача заперечував проти відкладення розгляду справи, оскільки вважав, що відповідач зловживає процесуальними правами, визнав причину неявки в судове засідання ОСОБА_1 поважною, і оголосив перерву до 30 вересня 2021 року.

30 вересня 2021 року справу було знято з розгляду у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді. Наступне судове засідання призначено на 12 жовтня 2021 року.

30 вересня 2021 року ОСОБА_1 були подані заперечення проти клопотання представника позивача про застосування заходів процесуального примусу, та подано клопотання про застосування заходів процесуального примусу до товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія».

У судове засідання 12 жовтня 2021 року представник позивача не з`явився, на електронну адресу суду направив клопотання про розгляд справи у відсутність представника. Також, зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнала, при ухвалені рішення просила врахувати її позицію викладену у відзиві від 11 листопада 2020 року, який вона подавала до Деснянського районного суду м. Києва та просила відмовити у задоволені позову в повному обсязі.

Протокольними ухвалами суду в судовому засіданні відмовлено у задоволенні клопотань про застосування заходів процесуального примусу.

Суд, заслухавши учасників справи та дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 30 травня 2007 року між АКБ «ПРАВЕКС-БАНК», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК», та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № 569-009/07Р, за умовами якого банк надав відповідачу грошові кошти у розмірі 33877,00 Євро зі сплатою 9,99 % річних для своєчасної оплати останньою вартості автомобіля та сплати страхових платежів за договорами страхування автомобіля.

Відповідно до п. 1.2. Кредитного договору, Кредит надається Позичальникові строком з 30 травня 2007 року до 30 травня 2014 року.

Право банку на здійснення банківських кредитних операцій з розміщення іноземної валюти на валютному ринку України підтверджується банківською ліцензією № 7, виданою Національним банком України 03 грудня 2001 року, на право здійснювати банківські операції, визначені частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»; дозволом № 7-1 від 03 грудня 2001 року на право здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 частини другої та частиною четвертою статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» згідно з додатком до дозволу № 7-1 від 03 грудня 2001 року.

Пунктом 4.4. Кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом шляхом внесення коштів рівними частинами в сумі 404,00 Євро щомісяця до 10-го числа наступного місяця.

20 грудня 2010 року з метою проведення реструктуризації поточної заборгованості відповідача за Кредитним договором між сторонами було укладено договір про внесення змін та доповнень до Кредитного договору.

Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

У ст. 629 ЦК України зазначено про те, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається зі змісту ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.ст. 1046, 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відсотки за користування кредитом відповідно до пункту 4.5. Кредитного договору підлягають сплаті позичальником щомісяця (за час фактичного користування грошовими коштами протягом календарного місяця) у строк до 10-го числа місяця, наступного за місяцем нарахування відсотків, а також у момент припинення дії Кредитного договору (повернення кредиту), зазначеного в пункті 1.2. Кредитного договору.

Як вбачається зі змісту ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 10.1 Кредитного договору передбачено, що за порушення термінів погашення заборгованості за кредитом або внесення відсотків за користування коштами позичальник сплачує пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної процентної ставки, зазначеної в пункті 1.2. Кредитного договору, що діяла в період прострочення, від суми заборгованості за весь період прострочення.

Відповідно до ст.ст. 550, 624 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Проценти на неустойку не нараховуються. Якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Із долученого до справи розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 17 червня 2015 року відповідачем неналежним чином виконуються зобов`язання за Кредитним договором щодо сплати щомісячних внесків за кредитом та процентів за користування кредитом, внаслідок чого утворилась заборгованість у загальному розмірі 18730.98 Євро, у тому числі: заборгованість за кредитом - 5776,00 Євро; заборгованість за процентами - 4623,66 Євро; неустойка (пеня) за кредитом - 5807,03 Євро; неустойка (пеня) за процентами - 2524,29 Євро.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Така правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від від 04 липня 2018 по справі № 14-134цс18 та від 16 січня 2019 по справі № 373/2054/16-ц.

Таким чином судом було встановлено, що між ПАТ КБ «Правекс-Банк», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір, умови якого ПАТ КБ «Правекс-Банк» були виконані шляхом надання відповідачу кредитних коштів, остання взяті на себе зобов`язання не виконує, будь-яких доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Що стосується тверджень відповідача про те, що позов є безпідставним, оскільки відповідно до перемовин з ПАТ КБ «Правекс-Банк», останній мав повністю закрити кредитну заборгованість після реалізації заставного майна, однак через зволікання з боку його працівників цього не було зроблено, то суд вважає ці твердження необґрунтованими. У відзиві на позовну заяву і в судовому засіданні ОСОБА_1 не заперечувала факту того, що після реалізації автомобіля заборгованість повністю погашена за кредитним договором нею не була.

З огляду на результат розгляду справи суд відповідно до вимог статті 141 ЦПК України покладає на відповідача понесені позивачем судові витрати, які складаються з витрат на сплату судового збору у розмірі 3874,71 грн.

Керуючись статтями 11, 509, 525, 526, 530, 546, 549, 550, 610, 611, 624, 625, 629, 1046, 1048-1049, 1050, 1054 ЦК України; ст.ст. 3-5, 7-13,17, 43, 49, 76-81, 141, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 280, 352 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» заборгованість за кредитним договором 569-009/07Р від 30 травня 2007 року у розмірі 10399,66 Євро.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» судовий збір у розмірі 3874 грн.71 коп.

Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», , IBAN НОМЕР_1 , юридична адреса: м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, оф. 32;

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.С. Гусак

Повний текст рішення складено 25 жовтня 2021 року.