Справа № 265/7297/21
Провадження № 2/265/1618/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

20 жовтня 2021 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді - Козлова Д. О.,

при секретарі - Дрьомовій О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу № 265/7297/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та додаткових витрат на дитину,

за участі позивача - ОСОБА_1 , -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду із вказаним позовом до відповідача, в обґрунтування якого посилалась на те, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 22 липня 2021 року, яке набрало законної сили 25 серпня 2021 року, було розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Від шлюбу у сторін народились діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які після розірвання шлюбу залишились проживати із позивачкою по АДРЕСА_1 . Наразі вона самостійно несе всі витрати з утримання спільних із відповідачем дітей, який участі в утриманні дітей не приймає. Відповідач є моряком та систематично ходить у рейси. Належний рівень життя дітей позивачка одна не може забезпечити, тому батько дітей, який є здоровим та працездатним, може сплачувати аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку, бо має постійний дохід більше 20000 грн. на місяць. Додавала, що уваги додаткової потребує донька сторін, ОСОБА_3 , яка є дитиною з інвалідністю з діагнозом ДЦП, внаслідок чого слід стягувати на неї з відповідача додаткові витрати на її лікування, оскільки дитина потребує постійного догляду та особливого утримання, бо за медичною карткою потребує контролю з боку педіатра, прийому лікарських препаратів, проходження курсів масажу та ЛФК, придбання спеціального ортопедичного взуття, проходження курсів реабілітації та санаторно-курортного лікування не менше ніж двічі на рік. Підтримання та реабілітація малолітньої ОСОБА_3 потребує багато витрат. Отже окрім сплати аліментів відповідач повинен сплачувати додаткові витрати на утримання доньки ОСОБА_3 , яка є інвалідом з дитинства, які позивачка оцінила у 3000 грн. на місяць, бо щомісячно на медикаментозне та реабілітаційне утримання доньки, ОСОБА_3 , позивача витрачає близька 6000 грн. Таким чином оскільки державної соціальної допомоги по інвалідності не вистачає на повноцінне утримання дитини сторін, ОСОБА_3 , то вважала, що відповідач повинен забезпечувати та приймати участь у заходах щодо підтримання та реабілітації ОСОБА_3 шляхом попередньої компенсації додаткових витрат на її утримання позивачці. На підставі викладеного просила суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь аліменти на утримання дітей, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки від всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно починаючи з дати звернення до суду та до досягнення дітьми повноліття. Також просила суд стягнути з відповідача на свою користь додаткові витрати на утримання доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 3000 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду.

Позивачка, ОСОБА_1 , у судовому засіданні заявлені нею вимоги підтримала у повному обсязі, які просила суд задовольнити, надавши пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві.

Відповідач, ОСОБА_2 , у судове засідання не з`явився за невідомих суду причин повторно, будучи повідомленим про час та місце слухання справи належним чином, не надавши суду заяву з проханням вирішити спір у його відсутність.

За ч. 4 ст. 223 ЦПК суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом за матеріалами встановлено, що за свідоцтвом про народження, виданим 2 серпня 2014 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 652, вбачається, що ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьками якого зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а. с. 6).

Відповідно до свідоцтва про народження, виданого 15 травня 2012 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 412, вбачається, що ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьками якої зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а. с. 7).

Згідно із рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 22 липня 2021 року по справі № 265/7515/20 вбачається, що шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , укладений 17 квітня 2010 року, актовий запис № 59, було розірвано 25 серпня 2021 року (а. с. 27-29).

За довідкою від 16 грудня 2018 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 1413- вбачається, що ОСОБА_4 , 2014 р. н., зареєстрований по АДРЕСА_1 разом із матір`ю, ОСОБА_1 , що вбачається із довідки від 19 січня 2018 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 1413-8641.

За довідкою від 16 грудня 2018 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 1413- вбачається, що ОСОБА_3 , 2012 р. н., зареєстрована по АДРЕСА_1 разом із матір`ю, ОСОБА_1 , що вбачається із довідки від 19 січня 2018 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 1413-8641.

Відповідно до виписки стаціонарного хворого КЗ «МТМОЗДтЖ» вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала на лікуванні у стаціонарі з 4 грудня 2018 року по 17 грудня 2018 року, якій було поставлено діагноз: ДЦП, діплегична форма з нижнім спастичним прапарезом із стійкими порушеннями функції ходи, а також альтеруюча гіперекзотропія переважно правого ока, внаслідок чого дитині був призначений курс лікування. Також у виписці зазначено, що ОСОБА_3 хворіє з народження, є інвалідом з дитинства, регулярно отримує курси реабілітації, а також дитині рекомендовано проходження 2-3 рази на рік курси реабілітації та 1 раз на рік санаторне лікування (а. с. 22-23).

Необхідність тривалого лікування та реабілітації ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підтверджується також консультативним висновком спеціаліста від 16 грудня 2013 року, випискою стаціонарного хворого № 10961-1367 від 17 грудня 2013 року, протоколом комісії лікарів № 197 від 24 грудня 2013 року, випискою стаціонарного хворого від 16 листопада 2018 року, випискою стаціонарного хворого № 8637-1240 від 17 грудня 2018 року, випискою з історії хвороби ОСОБА_3 від 8 листопада 2019 року, виписками амбулаторного хворого № 25365 від 16 лютого 2018 року та від 23 жовтня 2015 року, виписним епікризом № 424 від 23 червня 2017 року, випискою з історії хвороби ОСОБА_3 від 26 грудня 2014 року, випискою з історії хвороби ОСОБА_3 № 410, медичними висновками від 7 лютого 2014 року, від 27 березня 2015 року та від 22 липня 2016 року, довідками № 32823, 32823, а також від 1 березня 2019 року

Відповідно до записів з медичної карти ОСОБА_3 , яка є інвалідом з дитинства з 23 грудня 2013 року, вбачається, що дитині продовжено проходження курсів реабілітації внаслідок інвалідності до кінця 2023 року з правом отримання державної соціальної допомоги (а. с. 24-26).

З посвідчення НОМЕР_1 , виданого 12 серпня 2021 року департаментом соціального захисту населення Маріупольської міської ради, вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дитиною з інвалідністю, якій призначено державну соціальну допомогу в розмірі 1834 грн. на місяць з 1 січня 2019 року по 30 грудня 2023 року.

Витрати на проходження реабілітації в ТОВ «Міжнародна реабілітаційна клініка Козявкіна» ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 28 жовтня 2019 року по 8 листопада 2019 року в сумі 16000 грн. підтверджується калькуляцією вказаного товариства.

За змістом ст. 18 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 27 Конвенції ООН про права дитини кожна дитина має право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

На підставі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

За змістом ст. 141 Сімейного кодексу України (далі - СК) мати, батько мають рівні обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, а розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із ст. 180 СК батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ст. 181 СК на утримання дитини за рішенням суду присуджуються у частці від доходу платника аліментів і (або) у твердій грошовій сумі.

За п. 1-4 ч. 1 ст. 182 СК при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 липня 2021 року - 2510 грн.

При цьому за ч. 2 ст. 182 СК розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Так мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (для дитини у віці від 6 до 18 років з 1 липня 2021 року становить - 2510 х 50 / 100 = 1255 грн.), а мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (для дитини у віці від 6 до 18 років з 1 липня 2021 року становить - 2510 грн.).

За таких фактичних обставин, встановлених судом, враховуючи, що на утриманні позивачки перебувають двоє малолітніх дітей віком від 6 років, яких відповідач зобов`язаний утримувати до досягнення ними повноліття, то незважаючи на розмір доходу відповідач зобов`язаний забезпечувати належне утримання своїх дітей та сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 7 листопада 2018 року по справі № 355/511/17.

Також суд зазначає, що за ч. 1 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

В цьому сенсі судом було враховано, що за відомостями Головного управління статистики у Донецькій області середньомісячна заробітна плата на одного працівника у Донецькій області за серпень 2021 року становила 14848 грн., тому виходячи з таких даних суд зазначає, що 1/3 частка від середньомісячного доходу на одного працівника в Донецькому регіоні становитиме близька 4949,33 грн., що майже відповідає мінімальному рекомендованому розміру аліментів на двох дітей (в даному випадку 5020 грн. на місяць на двох дітей).

Виходячи з викладеного вмотивування, враховуючи рівність батьків по утриманню своїх дітей та зважаючи на загально визначений розмір аліментів, що стягуються на двох дітей, який дорівнює 1/3 частки від доходів боржника (ст. 161 ЦПК), то суд вважає можливим задовольнити в цій частині позовні вимоги ОСОБА_1 повністю, стягнувши з ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки від усіх видів доходу відповідача щомісячно до досягнення повноліття.

Суд також зазначає, що відповідно до ст. 185 СК той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Виходячи з аналізу ст. 185 СК, додаткові витрати присуджуються на дитину в разі понесення одним із батьків, з яким проживає дитина, таких витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Понесення таких витрат має довести особа, що заявляє відповідні вимоги. Ці витрати є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків як аліменти, тому йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, які необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 17 січня 2019 року по справі № 720/1119/17.

На підставі наведених правових норм, враховуючи рівність обов`язку обох батьків утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття незалежно від проживання одного з батьків окремо від дитини, та встановлених судом обставин справи, зважаючи, що з відповідача стягнуто аліменти на спільну для сторін дитину, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 зобов`язаний брати участь також у додаткових витратах на свою доньку, ОСОБА_3 , що викликані її хворобою та інвалідністю.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 21 лютого 2018 року по справі № 127/16614/15-ц.

При цьому судом було узято до уваги розмір державної соціальної допомоги, що її отримує позивачка на ОСОБА_3 в розмірі 1834 грн. на місяць, висновки комісії лікарів щодо продовження терміну інвалідності такої дитини до кінця 2023 року, доведеність позивачкою перед судом необхідність періодичного несення додаткових витрат на утримання ОСОБА_3 внаслідок її захворювання, що підтверджується численними медичними документами, долученими до справи, зважаючи на заявлений щомісячний розмір таких витрат ОСОБА_1 на реабілітацію доньки в сумі 6000 грн., дійшов висновку про можливість задовольнити позовні вимоги щодо стягнення на користь позивачки додаткових витрат на утримання доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з відповідача саме в розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду та до 30 грудня 2023 року, вважаючи такий розмір обґрунтованим відносно до особливих потреб дитини.

Суд також при вирішенні справи врахував середній дохід на одного працівника в Донецькій області за відсутності підтвердження офіційного заробітку ОСОБА_2 , а також прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2021 рік» з 1 липня 2021 року у розмірі 2379 грн.

Отже, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 має змогу сплачувати аліменти на своїх малолітніх дітей, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , у розмірі 1/3 частки від усіх видів доходів та нести додаткові витрати на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок необхідності лікування такої дитини в розмірі 2000 грн., оскільки після відрахування вказаних витрат, дохід відповідача залишатиметься вищим як за прожитковий мінімум, так й за мінімальну заробітну плату, встановлену в Україні (14848 - 4949,33 - 2000 = 7898,67 грн., що є більше ніж 2379 грн. та більше ніж 6000 грн.).

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 28 лютого 2018 року по справі № 766/47/16-ц.

Таким чином суд, враховуючи, що обов`язок утримувати дитину в рівній мірі несуть обидва з батьків малолітньої ОСОБА_3 , то на підставі встановлених обставин справи вважає за необхідне задовольнити частково позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення періодично (щомісячно) з моменту подання до суду такого позову на її користь додаткових витрат з відповідача на спільну доньку сторін, яка проживає зі своєю матір`ю, тобто у сумі 2000 грн., виходячи з розміру доведених в суді позивачкою додаткових витрат на дитину внаслідок лікування ОСОБА_3 , 2012 р. н.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

На підставі ст. 141 ЦПК з відповідача на користь держави суд також стягує судовий збір в сумі 908 грн.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 223, 259, 263-265, 280-282, 430 ЦПК, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та додаткових витрат на дитину - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20 вересня 2021 року та до досягнення старшою дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно в сумі 2000 грн., починаючи з 20 вересня 2021 року та до 30 грудня 2023 року.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

У задоволені решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 908 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте відповідачем шляхом подачі письмової заяви протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом 20 (двадцяти) днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено та підписано 20 жовтня 2021 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка мешкає в АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , який мешкає в АДРЕСА_2 .

Суддя