Справа № 466/6721/20 Головуючий у 1 інстанції: Зима І.Є.
Провадження № 22-ц/811/1148/21 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. та Шеремети Н.О.,

за участю секретаря Івасюти М.В.,

позивача ОСОБА_1

та його представника - адвоката Кравчука П.І.;

адвоката Оприска М.В. - представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 01 березня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

01 березня 2021 року ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою, в якій просив скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 23.09.2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 шляхом накладення арешту на все майно та грошові кошти, що належать згаданому відповідачу на праві власності, в межах ціни позову - 75 000 доларів США.

Заява обгрунтовувалася тим, що (зокрема) накладення арешту на майно та кошти відповідача у справі перешкоджає можливості ведення ним підприємницької діяльності, оскільки арешт блокує можливість безготівкових розрахунків.

Також зазначалося, що у іншій справі, № 466/143/19, за заявою ОСОБА_1 вже було накладено арешт на майно ОСОБА_2 , однак в кінцевому підсумку у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 було відмовлено, але ОСОБА_2 в результаті забезпечення згаданого позову зазнав майнових збитків, сума яких є співмірною з ціною даного позову і відшкодування яких на даний час є предметом позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 ще в одній цивільній справі (а.с. 45-47).

Оскаржуваною ухвалою вищезгадану заяву представника ОСОБА_2 задоволено та скасовано заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 23.09.2020 року у вигляді накладення арешту на все майно та грошові кошти, що належать згаданому відповідачу на праві власності, в межах ціни позову - 75 000 доларів США (а.с. 54).

Дану ухвалу оскаржив позивач ОСОБА_1 .

Апелянт просить оскаржувану ухвалу скасувати, покликаючись на порушення норм процесуального права.

Стверджує, що «існує реальна небезпека, що у випадку скасування заходів забезпечення позову на даному етапі може унеможливити виконання рішення суду за скаргою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу» (а.с. 55-57).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та його представника на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони представника відповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові N 6-605цс16 від 25.05.2016 року, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Таким чином забезпечення позову покликане забезпечити належне виконання можливого рішення суду про задоволення позову, тобто вплинути на можливе утруднення його виконання чи сприяти уникненню можливості його невиконання. Вказані заходи не стосуються інших можливих подальших наслідків, що можуть виникнути внаслідок задоволення позовних вимог.

При цьому цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути ухвалено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» встановлено, що ухвала про забезпечення позову повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали.

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містить, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Положеннями статті 152 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, тощо.

Відповідно до частини третьої статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків (пункт 4 Постанова Пленуму Верховного Суду України

від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Як встановлено судом, стверджується матеріалами справи та визнається (не заперечується) сторонами даного спору, між цими ж сторонами вже було та ще є ряд спорів, в тому числі - і таких, у яких судами було відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог майнового характеру до ОСОБА_2 .

Також в провадженні судів є позови ОСОБА_2 до ОСОБА_1 з майновими вимогами - даний факт останнім також не заперечується.

Так само позивачем не заперечується той факт, що відповідач є підприємцем.

За вищенаведених обставин в їх сукупності суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача (в тому числі) блокує підприємницьку діяльність останнього, що може мати вкрай негативні наслідки для ОСОБА_2 .

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні і апеляційну скаргу на неї, доводи якої висновків оскаржуваної ухвали не спростовують, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 01 березня 2021 року - без змін.

Постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Повну постанову складено 07 жовтня 2021 року.

Головуючий: Цяцяк Р. П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.