Справа № 740/2193/21
Провадження № 2/740/863/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2021 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Шевченко І. М.,

за участю секретаря судового засідання Лазоренко Л. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Лосинівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про визнання права власності на нерухоме майно,

установив:

У квітні 2021 року позивачка звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила визнати за нею право власності на 1/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , як за колишнім членом колгоспного двору та на 2/3 частини у порядку спадкування за заповітом після смерті її чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначила, що житловий будинок з приналежними до нього будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відноситься до суспільної групи господарств - колгоспний двір. Станом на 15.04.1991 року у вказаному будинку були зареєстровані ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_1 , а отже, майно колгоспного двору належало їм на праві спільної сумісної власності.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, у тому числі на 1/3 частини вказаного будинку. За життя ОСОБА_4 склав заповіт, згідно з яким земельну ділянку площею 1,72 га, кадастровий номер :06:001:0794, заповів ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , земельну ділянку площею 1,82 га, кадастровий номер :06:001:0794, заповів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а решту майна, на яке за законом мав право, заповів дружині ОСОБА_1 .

Позивачка фактично прийняла спадщину, оскільки на день відкриття спадщини постійно проживала зі спадкодавцем та фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Проте, звернувшись до нотаріуса за видачею свідоцтва про прийняття спадщини за заповітом на частку в зазначеному будинку, вона отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове майно, який підтверджував би належність ОСОБА_4 житлового будинку АДРЕСА_1 .

Оформити право власності на належну у порядку спадкування частку вказаного будинку позивачка на цей час не може, оскільки реєстрація права власності на такий об`єкт нерухомого майна, як колгоспний двір, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не передбачена.

Таким чином, позивачка позбавлена можливості реалізувати своє право на оформлення спадкових прав і вимушена звернутися до суду.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду від 05 травня 2021 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження; підготовче судове засідання у справі призначено на 09 червня 2021 року.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 09 червня 2021 року відмовлено у прийнятті визнання відповідачем Лосинівською селищною радою Ніжинського району Чернігівської області позову ОСОБА_1 ; підготовче засідання у справі відкладено на 15-00 год. 07 липня 2021 року.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 07 липня 2021 року строк підготовчого провадження у справі продовжено на 30 днів; підготовче засідання відкладене на 09-00 год. 02 серпня 2021 року.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 02 серпня 2021 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду на 14-00 год. 15 вересня 2021 року, яке в подальшому відкладено на 08-30 год. 19 жовтня 2021 року.

У судове засідання сторони не з`явилися.

Позивачка подала до суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги та просила розглянути справу за її відсутності.

Від представника Лосинівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області Стрільця А. надійшла до суду заява про визнання позовних вимог та розгляд справи за відсутності відповідача.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, - ОСОБА_3 та ОСОБА_3 також подали заяви про розгляд справи без їхньої участі.

Статтею 206 ЦПК України встановлено, що відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалося.

Перевіривши зміст позову, дослідивши наявні у справі докази, кожного окремо та в сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, керуючись законом, суд дійшов таких висновків.

Судом установлено, що згідно з технічним паспортом ФОП ОСОБА_6 «Наше БТІ» м. Ніжина від 13 жовтня 2020 року, довідкою від 22 жовтня 2020 року № 650, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований вцілому на праві особистої власності за колгоспним двором, голова якого ОСОБА_5 , що підтверджується також копією свідоцтва на право власності на житловий будинок (а. с. 13 - 18).

Відповідно до виписки з погосподарської книги стосовно об`єкта нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок НОМЕР_1 , станом на 15 квітня 1991 року в указаному будинковолодінні проживали: ОСОБА_5 - голова двору, ІНФОРМАЦІЯ_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_4 - син, ІНФОРМАЦІЯ_6 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_1 - невістка, ІНФОРМАЦІЯ_7 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а. с. 12).

Після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , Ніжинською районною державною нотаріальною конторою Чернігівської області 30 вересня 2010 року заведена спадкова справа № 660 за 2010 рік за заявою її сина ОСОБА_4 . Отже, ОСОБА_4 прийняв спадщину після своєї матері, але не оформив своїх спадкових прав.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до наданої Ніжинською районною державною нотаріальною конторою копії спадкової справи, спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняла ОСОБА_1 .

З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії вих. №1469/02-31 від 05.12.2020 року вбачається, що позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину за заповітом на спадкове майно - житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , що належав ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцем якої на підставі заповіту був ОСОБА_4 , який прийняв спадщину, але за життя не оформив своїх спадкових прав.

Крім того, у матеріалах справи міститься копія спадкової справи № 218/2020, надана виконуючою обов`язки завідувача Ніжинської районної державної нотаріальної контори-завідувачкою Другої державної нотаріальної контори Кравченко А. щодо майна померлого ОСОБА_4 , у якій наявна заява ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про прийняття спадщини, та копія спадкової справи № 86/1999, надана Державним нотаріальним архівом Чернігівської області, щодо майна померлої ОСОБА_5 , у якій наявна заява померлого ОСОБА_4 про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР; у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно із ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5 (далі - Вказівки № 112/5), а згодом - аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за № 5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69 (далі - Вказівки № 69).

За змістом Вказівок № 112/5 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.

Відповідно до абз. 2 п. 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників.

Після введення в дію Закону України «Про власність» 15 квітня 1991 року у всіх членів колгоспного двору виникло право власності на все його майно в рівних частинах, в тому числі і на будинок з господарськими спорудами, які відносилися до цього колгоспного двору.

З урахуванням викладеного, а також копій паспортів громадян України - третіх осіб, установлено, що власниками майна, що належить колгоспному двору, є ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , які станом на 15 квітня 1991 року не втратили права на вказане будинковолодіння; їхні частки є рівними - по 1/3.

У п. 23 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Статтями 1216, 1217, 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Положеннями ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права.

Таким чином, право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову нотаріуса у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину, не може бути захищене в інший спосіб.

Вказаний спір підлягає розгляду в судовому порядку, оскільки іншим шляхом його вирішити неможливо, а в силу вимог ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Оскільки позивачка ОСОБА_1 прийняла спадщину в установленому законом порядку після смерті чоловіка ОСОБА_4 , але отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом у порядку спадкування на вказане будинковолодіння не може, тому суд вважає наявними правові підстави для визнання за позивачкою права власності на 2/3 частини в зазначеному будинковолодінні в порядку спадкування за заповітом після смерті чоловіка.

При цьому ОСОБА_1 не втратила права на 1/3 частини вказаного будинковолодіння, як колишній член суспільної групи господарств - колгоспний двір.

Зі справи не вбачається, що набуття позивачкою права на зазначене будинковолодіння порушує права та законні інтереси інших осіб.

Керуючись ст. 2, 4, 12, 13, 76 - 81, 89, 206, 247, 263 - 265, 273 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Лосинівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання права власності на нерухоме майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ) право власності на 2/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ) право власності на 1/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , як за колишнім членом суспільної групи господарств - колгоспний двір.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення складене і підписане 26 жовтня 2021 року.

Суддя І. М. Шевченко