23.10.2021 Справа № 756/8044/21
Унікальний № 756/8044/21
Провадження № 2/756/4734/21
I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 жовтня 2021 року Оболонський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді - Белоконної І.В.,
за участю секретаря - Мушкетик І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дітей, -
Позивач ОСОБА_1 через свого представника у травні 2021 року звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_1 .
У обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що з відповідачем вона має малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
З моменту народження діти проживають разом з матір`ю. На даний час діти разом з позивачем проживають у її квартирі АДРЕСА_1 .
Відповідач проживає окремо. Згоди щодо місця проживання дітей сторони не дійшли.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 03 червня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження по справі.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.
Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнавав, зазначив, що діти від народження проживали разом з матір`ю та батьком. На даний час діти почергово проживають зі сторонами по справі, відтак спору про їхнє місце проживання немає. Між сторонами існує лише спір щодо порядку участі кожного з батьків у спілкуванні з дітьми, який вирішується у іншому судовому провадженні.
Представник третьої особи у судове засідання не з`явилася, про час та місце повідомлялася належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі, а також Висновок про визначення місця проживання дітей від 16.09.2021.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити з огляду на таке.
Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Згідно зі свідоцтвом про народження № НОМЕР_1 ОСОБА_2 (відповідач) та ОСОБА_1 (позивач) є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно зі свідоцтвом про народження № НОМЕР_2 ОСОБА_2 (відповідач) та ОСОБА_1 (позивач) є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Діти зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 , але фактично проживають за адресою: АДРЕСА_3 . Службою у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації проведено обстеження умов проживання та встановлено, що для проживання та виховання дітей створені належні умови. Діти забезпечені одягом, взуттям, іграшками та книжками за віком.
Відповідач надав документи на підтвердження ним участі у вихованні та спілкуванні з дітьми та матеріальному забезпеченні.
З висновку Оболонської РДА в м. Києві № 104-7588 від 16.09.2021 про визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлено, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини були присутні обоє батьки. Мати дітей підтримала своє бажання визначити місце проживання дітей разом з нею. Батько повідомив, що не заперечує проти того, щоб діти проживали з матір`ю, проте заперечує аби це було визначено рішенням суду, оскільки це надасть матері право вивозити дітей за кордон без його згоди.
Із наведеного вище Висновку вбачається, що Оболонська районна в місті Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування, вважає, що відсутні правові підстави щодо визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно з ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Частиною ст. 161 СК України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Статтями 15, 16 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
При вирішенні даної справи суд вважає доцільним звернутись до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.
Аналіз вказаних положень національного законодавства вказує на те, що втручання суду у вирішення питання щодо місця проживання дитини має відбуватись у крайніх випадках, за наявності спору між батьками, задля сторонньої оцінки обставин, що визначені ч. 2 ст. 161 СК України.
При розгляді даного спору, суд звертає увагу також на те, що чинним законодавством передбачено ряд гарантій неповнолітніх дітей, які мають бути дотримуватись як їх батьками так і органами державної влади, при вирішенні спорів між ними.
Зокрема, статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини» визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Згідно ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» контакт з дитиною це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.
Згідно ч. 1, 2 ст. 12 «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Судом встановлено, що обидві сторони по справі беруть активну участь у житті дітей, займаються вихованням, утримують матеріально. Всі рішення намагаються приймати, дбаючи про найкращі інтереси спільних дітей.
На думку суду, визначення місця проживання дітей з одним з батьків може негативно вплинути на їхні інтереси, які в даний час забезпечуються обома батьками. У подальшому, у зв`язку зі змінами у ставленні когось з батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, зміна прихильності дітей до когось одного з батьків питання про визначення місця проживання дітей може бути предметом повторного розгляду органу опіки та піклування чи суду.
Враховуючи вищенаведені норми законодавства та встановлені факти, беручи до уваги висновок Служби у справах дітей та сім`ї, суд вважає правильним та доцільним у задоволенні позовних вимог відмовити.
На підставі викладеного, ст. 19, 141, 153, 161 СК України, ст. 1, 12, 15, 16 Закону України «Про охорону дитинства», керуючись ст. 4-5, 12-13, 263-265, ЦПК України, суд -
У задоволенні позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційному суду через Оболонський районний суд міста Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 23 жовтня 2021 року.

Суддя І.В. Белоконна