Єд. унік. № 243/9810/21
Провадження № 2/243/2847/2021
19 жовтня 2021 року м. Слов`янськ
Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Мінаєва І.М.,
за участю секретаря судового засідання Добродум Д.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_4 , за участю заінтересованої особи Служби у справах дітей Слов`янської міської ради,
вимоги позивача: про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,
учасники справи: не з`явилися,
негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:
І. Виклад позиції позивача.
1. ОСОБА_1 звернулася до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_4 , за участю заінтересованої особи - Служби у справах дітей Слов`янської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Мурадовою С.Г. 14.09.2001 року. Місце проживання відповідача ОСОБА_2 та малолітньої ОСОБА_4 , які є сином та онукою позивачки, зареєстроване у зазначеній квартирі, однак ОСОБА_2 з 2007 року, а онука ОСОБА_4 з моменту свого народження, за місцем реєстрації не проживають, у квартирі відсутні їх особисті речі, поштова кореспонденція на їх ім`я не надходить.
Просить суд визнати ОСОБА_2 та малолітню ОСОБА_4 , які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 , такими, що втратили право користування цим житловим приміщенням.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.
2. Позивачка та її представник адвокат Керанчук В.Б., який діє на підставі ордеру серії ДН № 153067 від 13.09.2021, в судове засідання не з`явилися, надали суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності, зазначили, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просять їх задовольнити, проти ухвалення судом заочного рішення заперечень не мають.
3. Представник заінтересованої особи надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначив, що має заперечення щодо задоволення позовних вимог стосовно малолітньої ОСОБА_4 , оскільки задоволення позову в цій частині негативно вплине на права малолітньої дитини.
ІІІ. Процесуальні дії у справі.
4. Відповідно до ухвали суду від 16.09.2021 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_4 , за участю заінтересованої особи Служби у справах дітей Слов`янської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, та відкрито спрощене позовне провадження у справі, запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк подати відзив на позов, позивачеві у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання відзиву подати відповідь на відзив, по справі призначено судове засідання (а.с.18).
5. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання (стаття 128 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК), в судове засідання не з`явився без поважних причин, а позивач не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК.
6. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
IV. Фактичні обставини, встановлені судом.
7. Відповідно до договору купівлі - продажу квартири від 14 вересня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Мурадовою С.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 7454, ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_1 купила квартиру АДРЕСА_1 (а.с.7).
8. Відповідно до довідки ТОВ «Керуюча компанія «Ліра ЛТД» від 08.09.2021 у квартирі АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.10). Зазначені відомості щодо реєстрації відповідача підтверджуються відомостями відділу з ведення реєстраційного обліку місця проживання та місця перебування фізичних осіб від 20.09.2021, наданими на запит суду (а.с.23,40).
9. Згідно акту, затвердженого керівником комітету мікрорайону «Центр-1» м. Слов`янська Калмиковою В. від 27.08.2021, комісією встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 , однак з 01.01.2007 року по теперішній час за зазначеною адресою не мешкають (а.с.11).
10. З висновку органу опіки та піклування від 30.09.2021 вбачається, що орган опіки та піклування Слов`янської міської ради вважає, що недоцільно визнати особою, що втратили право користування житловим приміщенням малолітню дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.26).
11. Як вбачається з довідки КП «БТІ» від 06.10.2021 ОСОБА_1 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 , станом на 31.12.2012 р. зареєстроване за нею: 1/1 частка - на підставі договору купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Мурадовою С.Г. від 14.09.2001 року (а.с.41-43).
V. Оцінка суду.
А. Загальні принципи.
12. В даній ситуації суд звертає увагу, що статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантовано кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
А, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.
13. В свою чергу в силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів).
14. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (пункт 41 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України»).
Отже, в даній конкретній ситуації визнання відповідача та дитини такими, що втратили право користування жилим приміщенням, охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у їх право на повагу до свого житла, яке в свою чергу не є абсолютним.
15. Окремо суд звертає увагу, що питання щодо позбавлення житла в багатьох випадках можуть охоплюватись і змістом статті 1 Протоколу 1 Конвенції, які стосуються захисту права власності.
Але враховуючи конкретні обставини справи, зміст позовних вимог та надані сторонами докази, суд вважає за недоцільне розглядати питання обґрунтованості втручання у право відповідача в контексті статті 1 Протоколу 1 Конвенції.
16. Таким чином, втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (пункт 47 рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»).
Б. Застосування вказаних принципів в даній справі.
1). Чи здійснювалось втручання «згідно із законом».
17. Досліджуючи питання чи «передбачено втручання у право відповідача законом» суд враховує, що право членів сім`ї власника житла на користування цим житлом врегульовано нормами Цивільного кодексу України, а порядок збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами регламентовано нормами Житлового кодексу України.
Зокрема, відповідно до положення частини другої статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Так, в даній ситуації втручання у право відповідача здійснюється на підставі статті 405 ЦК, оскільки виходячи із матеріалів справи відповідач є членом сім`ї власника житла (позивача), а положення статті 71 ЖК регулюють правовідносини щодо збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами і стосуються наймача або членів його сім`ї.
Тому, для суду є беззаперечним те, що втручання у право відповідача має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається.
2). Чи відповідало втручання цілям передбаченим в пункті 2 статті 8 Конвенції.
18. Обговорюючи питання чи відповідало втручання у право відповідача «цілям», про які йдеться в пункті 2 статті 8 Конвенції (інтереси національної та громадської безпеки; економічний добробут країни; запобігання заворушенням чи злочинам; захист здоров`я чи моралі, захист прав і свобод інших осіб) Суд приходить до переконання, що в даних правовідносинах втручання у право відповідача здійснюється з метою захисту прав і свобод позивача (його права власності, права на житло, вільне користуванням житловим приміщенням, про що ним зазначено в позовній заяві), що підпадає під виняток, передбачений пунктом 2 статті 8 Конвенції і підтверджує наявність вимоги щодо «законної мети».
3). Чи було втручання «необхідним в демократичному суспільстві» (пропорційним).
19. Визначаючи, чи був захід по втручанню у права відповідача, «необхідним в демократичному суспільстві», суд, беручи до уваги справу в цілому, буде розглядати підстави, наведені для виправдання застосованого заходу, на предмет їх відповідності та обґрунтованості відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції.
20. Отже, суд при співставленні «балансу інтересів» враховує, що спірна квартира має статус приватного житлового фонду, користування жилими приміщеннями, в якому регулюється главою 6 ЖК та відповідними нормами ЦК.
Відповідач та малолітня дитина є членами сім?ї позивача і не проживають у квартирі з 2007 року, будь-яких угод про порядок користування жилим приміщенням між сторонами не укладалось.
21. При розгляді зазначеної справи судом береться до уваги необхідність належного захисту прав малолітньої ОСОБА_4 , про визнання якої втратившою право користування житлом просить позивач.
Так, відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження.
Відповідно до ч.1 ст.3 частини І вищезазначеної Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
22. Відповідно до статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Статтями 15, 16, 20 ЦК України передбачено право особи на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення.
Зі змісту частини першої статті 317 ЦК України, проживання у будинку, що є об`єктом права приватної власності, за своєю юридичною природою є складовою права користування нею як об`єктом власності.
Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
23. Проте, як було зазначено вище, відповідно до вимог частини другої статті 405 ЦК, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
24. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Так, матеріалами справи підтверджується, що відповідач не проживає в спірній квартирі більше одного року.
Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для визнання відповідача та дитини, такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
З іншої сторони відповідачем в судове засідання не надано доказів, що він та малолітня дитина проживають в спірній квартирі, користуються нею, доказів, які б підтверджували поважність причин не проживання в спірній квартирі.
25 . При цьому, тривала відсутність відповідача (більше чотирнадцяти років) свідчить про те, що він має інше місце проживання, а матеріали справи свідчать проте, що відповідач не є власником житла, в якому проживає позивач, а тому визнання відповідача втратившим право на користування жилим приміщенням, не буде свідчити про втрату ним житла взагалі і, в свою чергу, буде захищати права власника такого приміщення (позивача), що в сукупності з наведеним вище є свідченням того, що «втручання у право відповідача» є співрозмірним із переслідуваною законною метою, а відповідно є «необхідним у демократичному суспільстві».
26. Відповідно до ст. 29 ч. 3 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. З огляду на вищенаведене місцем проживання ОСОБА_4 повинно бути визнано місце проживання її батьків.
Отже, з огляду на те, що батько ОСОБА_4 у цій квартирі не проживає більше чотирнадцяти років, а місцем проживання ОСОБА_4 повинно бути визнано місце проживання її батьків, в той час як місце проживання її матері не було зареєстроване у спірній квартирі, тому суд зазначає, що у випадку задоволення позовних вимог у цій частині фактично право дитини на житло не буде порушене, адже ОСОБА_4 з моменту свого народження не мешкає за місцем реєстрації, а мешкає з батьками (або одним з них) в іншому житловому приміщенні.
27. За наведених обставин суд не погоджується з встановленою органом опіки та піклування недоцільністю визнання малолітньої дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
28. Виходячи з вищевикладеного, суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, приходить до висновку, що відповідач з 01 січня 2007 року, а малолітня дитина від дня народження, не мешкають у належній позивачеві квартирі, їх особисті речі у квартирі відсутні, вони мають інше місце проживання, в той час як їх формальна реєстрація в квартирі перешкоджає позивачеві належним чином користуватися своєю власністю, тому рішення про задоволення позовних вимог збалансовуватиме інтереси позивача як власника квартири та інтереси відповідача і дитини, які хоча і зареєстровані у цій квартирі, але втратили інтерес до цієї квартири, мають інше місце проживання, де мешкають вже більше десяти років. За наведених обставин позовні вимоги підлягають задоволенню.
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.
29. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
30. Позивачем при зверненні до суду із зазначеним позовом було сплачено 908,00 грн. судового збору, тому з огляду на задоволення позовних вимог з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у сумі 908,00 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст. 156 ЖК України, ст.ст. 4, 12, 14, 81, 82, 89, ч. 4 ст. 223, 259, 263 265, 273 ЦПК України суд, -
1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_4 , за участю заінтересованої особи Служби у справах дітей Слов`янської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, - задовольнити.
2. Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .
3. Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .
4. Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Суддя
Слов`янського міськрайонного суду І.М. Мінаєв