П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2021 року місто Київ

справа № 361/2141/21
провадження №22-ц/824/12956/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.

сторони:
позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 липня 2021 року, ухвалене у складі судді Радзівіл А.Г.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини.
В обґрунтування своїх вимог зазначала, що , що 16 липня 2004 року між нею та ОСОБА_2 був укладений шлюб, який зареєстрований Білейківською сільською радою Козелецького району Чернігівської області. Рішенням Подільського районного суду м.Києва від 20 вересня 2013 року шлюб розірвано. Від шлюбу з відповідачем у них народилась донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після розірвання шлюбу залишилась проживати з нею. Після фактичного припинення відносин з ОСОБА_2 , останній приймав участь в утриманні доньки, але в кінці 2020 року припинив матеріально утримувати доньку. 26 листопада 2020 року вона надсилала відповідачу лист, у якому просила припинити порушувати права неповнолітньої доньки та почати виконувати свій батьківський обов`язок по сплаті аліментів на її утримання у розмірі 1/4 частину усіх видів заробітку (доходу) щомісяця. Попри те, що відповідач отримав зазначений лист 3 грудня 2020 року, останній продовжує ухилятись від виконання свого обов`язку по утриманню доньки, тому позивач вимушена була просити суд стягнути з відповідача аліменти і за минулий період.
Посилаючись на зазначені обставини, просила суд стягнути з ОСОБА_2 аліменти на її користь на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, проте, не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 26 листопада 2020 року, а також стягнути на її користь понесені нею судові витрати.
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 липня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову 13 березня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення з нього 1/6 частки з усіх видів доходів щомісячно та стягнути 1/14 частку від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 13 березня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення були неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи; невірно встановлені фактичні обставини справи. Суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції не взяв до уваги, те, що він на правах батька має утримувати ще трьох дітей, які проживають разом з ним та його дружиною ОСОБА_4 (третій шлюб).

Крім цього, рішенням Подільського районного суду м.Києва від 19 грудня 2017 року з нього стягнуто аліменти на користь ОСОБА_5 на утримання дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у вигляді 1/3 частки з усіх видів доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму. Наразі вирішується питання про зменшення розміру аліментів за цим рішенням суду.

Суд необґрунтовано зазначив в оскаржуваному рішенні про те, що він не надав доказів, що його дружина ОСОБА_4 перебуває у соціальній відпустці по догляду за дитиною, а також доказів про усиновлення двох дітей. Крім того, від шлюбу з ОСОБА_4 у них народився син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї. На час виходу у соціальну відпустку по догляду за дитиною, його дружина ОСОБА_4 не була офіційно працевлаштована, тому надати довідку перебування її у декретній відпустці немає змоги.

Також посилається на те, що суд не був позбавлений можливості отримати з Єдиного Державного реєстру судових рішень інформацію про ухвалення Солом`янським районним судом м.Києва 11 лютого 2021 року рішення, на підтвердження усиновлення ним дітей дружини - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_10 ,12 жовтня 2014 року.

Вважає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення було допущено неправильна оцінка доказів порушено принцип законності. Оскаржуване судове рішення відповідно до вимог ЦПК України не обґрунтоване, побудовано на неправильній оцінці доказів наданих відповідачем, суддею при ухваленні рішення було безпідставно надано перевагу позивачу (позивач до позову додав довідку про склад сім`ї, яка є неактуальною і повинна надаватись особою на ім`я якого вона зареєстрована для упередження надання тією чи іншою особою (особливо якщо ця довідка надається до правоохоронних органів/судів) неправдивої інформації), ігноруючи надані мною докази, рішення ухвалене з порушенням принципів пропорційності та рівноправності сторін цивільного процесу.

Позивач ОСОБА_1 своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 серпня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 5 жовтня 2021 року у складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Встановлено, що рішенням Подільського районного суду м.Києва від 20 вересня 2013 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 16 липня 2004 року виконавчим комітетом Білейківської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, актовий запис № 01. Під час перебування у зареєстрованому шлюбі у сторін народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З довідки від 3 вересня 2020 року, виданої військовою частиною НОМЕР_1 , у особовій справі полковника ОСОБА_2 значиться: дружина ОСОБА_5 - 1991 року народження, дочка - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочка ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дочка - ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
19 грудня 2017 року рішенням Подільського районного суду м.Києва розірвано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , зареєстрований 9 листопада 2013 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис №2148. Стягнуто з ОСОБА_14 на користь ОСОБА_5 на утримання дітей - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 25 липня 2017 року і до досягнення дітей повноліття.
Рішенням Подільського районного суду м.Києва від 2 березня 2021 року у справі за № 758/11830/17 частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. Визнано автомобіль Volkswagen Transporter, 2001 року випуску, спільною сумісною власністю подружжя; поділено автомобіль Volkswagen Transporter, 2001 року випуску, відступивши від рівності часток; виділено із спільної сумісної власності подружжя автомобіль Volkswagen Transporter, 2001 року випуску, у власність ОСОБА_2 ; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 125 200 грн.; а також стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 судові витрати на проведення оцінки автомобіля у розмірі 498 грн., а також судовий збір у розмірі 1 252 грн.. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
ОСОБА_2 є батьком дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що 1/3 частина заробітку відповідача ОСОБА_2 вже стягується на двох дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а враховуючи, що стягнення не може перевищувати 1/2 частину від всіх видів заробітку (доходу), тому на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягають стягненню аліменти в розмірі 1/6 частин від всіх видів заробітку (доходу) відповідача. При цьому, суд першої інстанції зазначив, що відповідачем не надано доказів, що підтверджують факт усиновлення ним двох дітей та народження у нього сина, а також не надав доказів , що його дружина ОСОБА_4 , з якою на даний час він перебуває в зареєстрованому шлюбу, перебуває у відпустці по догляду за дитиною.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він узгоджується з матеріалами справи та нормами чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини.
Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статей 51 Конституції України, ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішення суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Встановивши, що донька ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю, ОСОБА_2 є батьком неповнолітньої ОСОБА_11 , відповідно зобов`язаний утримувати та матеріально забезпечувати свою дитину, при цьому добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не досягнуто, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки.
Крім цього, суд визначив розмір аліментів у вигляді 1/6 частин врахувавши той факт, що з відповідача вже стягнуті аліменти на утримання двох дітей від попереднього шлюбу в розмірі 1/3 частин.
Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Згідно зі ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій ст. 83 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що суд не перевірив обставини, викладені ним у відзиві на позовну заяву, та не витребував належних доказів, є безпідставними та не ґрунтуються на вимогах процесуального закону.
Доводи апеляційної скарги про те, що при визначенні частки аліментів на утримання дитини в розмірі 1/6, суд першої інстанції не врахував, що загалом на його утриманні перебувають шестеро дітей та дружина, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, є безпідставними, оскільки виходячи із принципу змагальності та диспозитивності цивільного судочинства саме відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує свої заперечення на позов, а також його неможливість сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі.
Належних та допустимих доказів на підтвердження наявності інших обставин, які б унеможливлювали сплату відповідачем аліментів в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, останній, у передбаченому ст.ст.12,81 ЦПК України порядку, суду не надав.

На переконання суду, діти від різних шлюбів мають однакове право на утримання від батьків, незалежно від перебування таких в шлюбі, та батьки не мають компенсувати необхідність утримання однієї дитини в визначеному ними розмірі за рахунок зменшення обов`язку з утримання одних дітей, порівняно із іншими дітьми.
При цьому, слід зазначити, що визначення розміру аліментів на утримання доньки ОСОБА_11 в 1/14 частці з усіх видів доходів відповідача призведе до нерівного становища всіх його дітей (з врахуванням вже стягнутих аліментів у вигляді 1/3 частки на утримання доньок: ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ) та порушення гарантованого права доньки ОСОБА_11 на належне утримання від батька.
Доводи апеляційної скарги у цілому фактично зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.
Оцінюючи інтереси сторін з точки зору забезпечення їх справедливого балансу, колегія суддів визнає, що дотримання мінімальних інтересів неповнолітньої дитини на отримання гарантованого законом забезпечення переважають над інтересами відповідача.
Крім того, відповідач ОСОБА_2 не позбавлений права в майбутньому на звернення до суду з позовом про зменшення розміру аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану однієї з сторін, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення Броварського міськрайонного суду Київської області ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 369, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 липня 2021 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус