П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2021 року

м. Рівне

Справа № 570/2615/17

Провадження № 22-ц/4815/1122/21

Головуючий у Рівненському районному суді

Рівненської області: суддя Красовський О.О.

Рішення суду першої інстанції

(вступна і резолютивна частини) ухвалено:

о 12 год. 16 хв. 26.05.2021 у м. Рівне

Рівненської області

Повний текст рішення складено: 06.06.2021

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Боймиструк С.В., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач1: ОСОБА_2 ;

відповідач2: ОСОБА_3 ;

відповідач3: державний реєстратор Управління надання адміністративних послуг Рівненської міської ради Панасюк Валерія Олексіївна;

відповідач4: Корнинська сільська рада Рівненського району Рівненської області;

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору,: Управління надання адміністративних послуг Рівненської міської ради і ОСОБА_4 ;

за участі: представників сторін - адвокатів Ошурка Йосипа Миколайовича та Феріка Рустема Миколайовича ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ошурка Йосипа Миколайовича на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 26 травня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , державного реєстратора Управління надання адміністративних послуг Рівненської міської ради Панасюк Валерії Олексіївни, Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору,: Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради і ОСОБА_4 ; про визнання незаконним рішення органу сільського самоврядування, недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки, визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора,

в с т а н о в и в:

У червні 2017 року в суд звернувся ОСОБА_1 через свого представника - Ошурка Й.М. з позовом до ОСОБА_7 і ОСОБА_2 про визнання недійсними державного акту на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер: :02:005:0743, що виданий ОСОБА_7 , та державного акту на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер: :02:005:0321, що виданий ОСОБА_2 .

В подальшому, 26 вересня 2018 року, позивач уточнив позов, пред`явивши вимоги до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , державного реєстратора Управління надання адміністративних послуг Рівненської міської ради Панасюк В.О., Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору,: Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради і ОСОБА_4 ; про визнання незаконним рішення органу сільського самоврядування, недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки, визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора. Мотивуючи їх, вказувалося, що ОСОБА_2 здійснила поділ земельної ділянки площею 0, 2010 га на дві земельні ділянки: ділянка № 1 площею 0, 1506 га, кадастровий номер: :02:005:1451 та ділянка № 2 площею 0, 0504 га, кадастровий номер: :02:005:1450. Державним реєстратором Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради Панасюк В.О. (далі - державний реєстратор Панасюк В.О.) 05 грудня 2016 року прийнято рішення про державну реєстрацію прав (з відкриттям розділу) за відповідачем1 на земельну ділянку площею 0, 0504 га, кадастровий номер: :02:005:1450, що розташована у с. Колоденка Рівненського району Рівненської області, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 246, номер запису про право власності: 17828447, індексний номер: 32734131.

Згодом, 07 грудня 2016 року, державним реєстратором Панасюк В.О. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) за ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0, 1506 га, кадастровий номер: :02:005:1451, що розташована у с. Колоденка Рівненського району Рівненської області, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 246, номер запису про право власності: 17870344, індексний номер: 32774237.

Вважаючи, що частина господарських будівель, які належать позивачу, знаходяться на земельних ділянках, що належать відповідачу1, тобто відбулося накладення земельної ділянки ОСОБА_2 , кадастровий номер: :02:005:0321, на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , яку може отримати у власність, просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 26 травня 2021 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позову до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , державного реєстратора Панасюк В.О., Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору,: Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради і ОСОБА_4 ; про визнання незаконним рішення органу сільського самоврядування, недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки, визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора.

У поданій через свого представника - адвоката Ошурка Й.М. апеляційній скарзі позивач, вважаючи оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, фактично покликається на неправильне застосування норм матеріального права і невідповідність висновків суду обставинам справи.

На її обґрунтування зазначалося про помилковість висновків суду щодо спливу позовної давності без поважних причин, що призвело до відмови в задоволенні позову, тоді як про обставину порушення свого права ОСОБА_1 дізнався у березні 2016 року з кадастрового знімання, проведеного ТОВ "Фірма-Рівнеприватзем".

Заявник посилався на відсутність погодження з позивачем меж земельних ділянок ОСОБА_2 при виготовленні нею технічної документації на земельну ділянку в с. Колоденка Рівненського району Рівненської області площею 0, 2010 га, де в протоколі обстеження меж земельної ділянки міститься лише підпис позивача без зазначення ініціалів підписанта, а на момент смерті ОСОБА_8 за її господарством обліковувалася ділянка площею 0, 16 га. Тому ці факти в сукупності перешкодили ОСОБА_1 звернутися до суду в межах позовної давності.

Вважає, що судом не застосовано норми матеріального права, які підлягали застосуванню, а саме ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", ст.ст. 17, 22 ЗК України 1990 року, ст.ст. 3, 13, 15, 16, 190, 316-317 ЦК України, ст.ст. 26, 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ст.ст. 118, 155, 198 ЗК України.

Щодо хибності тверджень суду, то вказував про необхідність захисту порушеного права позивача, оскільки земельна ділянка, яка належить на праві власності відповідачу, накладається на земельну ділянку, яка знаходиться у користуванні позивача, а саме частина господарських будівель, які належать позивачу, знаходяться на земельних ділянках відповідача.

З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції, задовольнивши вимоги позивача повністю.

У поданому відзиві державний реєстратор Панасюк В.О., вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із відсутності фактів порушення суб`єктивних прав позивача на землю, оскільки після смерті матері у 2003 році він прийняв спадщину. Право власності на спадщину у виді Ѕ частини житлового будинку та надвірних будівель і споруд по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 зареєстрував на ці об`єкти цивільного права 27 січня 2016 року на підставі рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 15 жовтня 2015 року. Щодо земельної ділянки, на якій розташовані Ѕ частини житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, то титульне речове право на неї у позивача не виникло, а до органу сільського самоврядування про передачу її на праві користування чи власності він не звертався.

З приводу незгоди ОСОБА_1 із змістом протоколу обстеження і погодження меж земельної ділянки від 08.12.2005, то він підписаний в т.ч. й позивачем, який був сусіднім землекористувачем після прийняття спадщини, будь-яких заперечень чи зауважень не висловлював, а зазначений протокол їх не містить.

При цьому суд звернув увагу на те, що позовна давність ОСОБА_1 при пред`явленні позову пропущена, адже спадкове майно він прийняв у 2003 році після смерті матері, а зареєстрував своє право на нього у 2016 році. До суду ж він звернувся у 2017 році, тобто позовна давність спливла.

Оскільки позовні вимоги не підлягали до задоволення через їх необґрунтованість, тому підстав для відмови в позові за пропуском позовної давності суд не встановив.

З такими висновками погоджується і колегія суддів.

Як з`ясовано судом, заочним рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 15 жовтня 2015 року, що набрало законної сили, визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частини житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (номер реєстраційної довідки: 52181132) вбачається, що право власності ОСОБА_1 на зазначене спадкове майно зареєстроване 27 січня 2016 року на підставі заочного рішення Рівненського районного суду від 15 жовтня 2015 року.

Рішенням Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 16 грудня 2005 року №400 вирішено безоплатно передати у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0, 814 га, в т.ч. для ведення особистого селянського господарства 0, 614 га і для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд 0, 20 га в с. Колоденка Рівненського району Рівненської області на користь ОСОБА_2 .

Державним реєстратором Панасюк В.О. 07 грудня 2016 року прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) за ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0, 1506 га, кадастровий номер: :02:005:1451, яка розташована у с. Колоденка Рівненського району Рівненської області, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 246, номер запису про право власності: 17870344, індексний номер: 32774237.

В подальшому, 21 грудня 2016 року, між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 укладено договір дарування земельної ділянки площею 0, 0504 га, що посвідчений приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Самсонюком Ф.П. та зареєстровано в реєстрі за №1315.

Вважаючи, що його суб`єктивне право на землю порушується тим, що частина господарської будівлі - сараю розташована на земельній ділянці, яка належить на праві власності ОСОБА_2 , тобто відбулося накладення земельної ділянки, яка належить на праві власності відповідачу1, на земельну ділянку, якою користується ОСОБА_1 , у червні 2017 року в суд звернувся позивач з позовом до ОСОБА_7 і ОСОБА_2 , в подальшому уточнивши склад відповідачів, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, та розмір вимог, вимагаючи визнати незаконним рішення Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 16 грудня 2005 року №400; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер: :02:005:1451, серії ЯБ №602654; визнати протиправним і скасувати рішення державного реєстратора Панасюк В.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) за ОСОБА_2 на земельну ділянку 0, 0504; визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Панасюк В.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) за ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0, 1506 га; визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0, 0504 га, що укладений між відповідачем1 і відповідачем2 21 грудня 2016 року т а посвідчений приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Самсонюком Ф.П. (зареєстровано в реєстрі за №1315).

Повно і правильно з`ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин до застосування не підлягають норми матеріального права, на застосуванні яких наполягав позивач, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Згідно із ст. 791, 81, 95, 116, 118, 120 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі:

а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами;

б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності;

в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування;

г) прийняття спадщини;

ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право:

а) самостійно господарювати на землі;

б) власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію;

в) використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, ліси, водні об`єкти, а також інші корисні властивості землі;

г) на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом;

ґ) споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди.

Порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Громадянин, заінтересований у приватизації земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації, що перебуває у його користуванні, у тому числі земельної ділянки, на якій розташовані жилий будинок, господарські будівлі, споруди, що перебувають у його власності, подає клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Приходячи до переконання про залишення оскаржуваного рішення без змін, колегія суддів бере до уваги й те, що позивачем особисто підписано протокол обстеження і погодження меж земельної ділянки від 08.12.2005, а сторонами при цьому не заперечувалося те, що будівництво будинку та господарських будівель і споруд, які належали батькам, як спадкодавцям ОСОБА_1 , було проведено на земельній ділянці, яка не була їм виділена в натурі (на місцевості).

Також дефект у наявності меж між земельними ділянками призвів до домовленості між спадкодавцями позивача, а згодом і самим ОСОБА_1 , про те, що частина земельної ділянки, на якій розташована частина сараю, переходить ОСОБА_2 як суміжному землекористувачу.

При цьому враховується, що відсутність вказівки у технічній документації при передачі у власність земельної ділянки відповідачу1 сараю, частина якого розташована на земельній ділянці, яка підлягала приватизації, не може бути підставою для визнання незаконним рішення органу сільського самоврядування про передачу у власність земельної ділянки на користь ОСОБА_2 і визнання недійсним оспорюваного державного акта на право власності на земельну ділянку, адже земельна ділянка була передана їй у тому ж розмірі, який знаходився у її користуванні.

Отже, аргументи заявника у цій частині не заслуговують на увагу через їх необґрунтованість.

Щодо доводів апеляційної скарги про помилковість висновків суду при відмові у задоволенні позову про визнання протиправними і скасування рішень державного реєстратора Панасюк В.О., то вони є юридично неспроможними.

Так, норми статей 2, 10, 18 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень" вказують, що державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав.

Державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, в т.ч. відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації. Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Крім того, для внесення до Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про право власності на земельну ділянку площею 0, 0504 га, кадастровий номер: :02:005:1450, ОСОБА_2 надала необхідні документи, що передбачені пунктом 54 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, а саме державний акт на право власності на земельну ділянку та витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, серія та номер НВ-016, що виданий 15 листопада 2016 року Управлінням Держгеокадастру у Рівненському районі. При цьому при внесенні запису державний реєстратор Панасюк О.В. правильно встановила відсутність будь-яких обтяжень на земельну ділянку в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Щодо оспорення запису про право власності на земельну ділянку площею 0, 1506 га, кадастровий номер: 0:02:005:1451, то ця вимога є необґрунтованою через те, що даний запис до Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно вносився не державним реєстратором Панасюк О.В. Тому в цій частині відповідач3 також жодним чином суб`єктивних прав позивача не порушила.

Більше того, вимоги ОСОБА_1 до державного реєстратора Панасюк В.О. вбачаються похідними від вимог про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку. Тобто у разі відмови позову в основній частині похідні вимоги, які є взаємопов`язаними із попередніми, також підлягають залишенню без задоволення.

Не встановлено підстав і для задоволення вимоги позивача про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки площею 0, 0504 га, кадастровий номер :02:005:1450, що укладений 21 грудня 2016 року між відповідачем1 і відповідачем2 та посвідчений приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Самсонюком Ф.П. (зареєстровано у реєстрі за №1315). Відповідні висновки про це наведено в оскаржуваному рішенні, з якими погоджується й апеляційний суд.

Спростовуються правильністю висновків суду і покликання заявника про поважність пропуску позовної давності, оскільки в задоволенні позову відмовлено з підстав необґрунтованості, а тому обставини, на які посилається представник позивача - адвокат Ошурко Й.М. жодним чином не впливають на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Решта доводів апеляційної скарги також на увагу колегії суддів не заслуговують і тому відхиляються.

Підставою для залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є ухвалення його з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З наведених міркувань в силу правил ст. 141 ЦПК України понесені заявником судові витрати йому повернуті бути не можуть.

Керуючись ст. ст. 368, 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ошурка Йосипа Миколайовича залишити без задоволення, а рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 26 травня 2021 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 20.10.2021

Головуючий : С.В. Хилевич

Судді: С.В.Боймиструк

Н.М.Ковальчук