Житомирський апеляційний суд
Справа №295/268/21 Головуючий у 1-й інст. Зосименко О. М.
Категорія 39 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б, Павицької Т.М.

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу № 282/102/20 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Кредобанк» про визнання незаконним нарахувань за кредитним договором

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 12 березня 2021 року, яке ухвалено суддею Зосименко О.М.

в с т а н о в и в:

У січні 2021 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, на обґрунтування якого зазначив, що 11.07.2016 року між Акціонерним товариством «Кредобанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №2649/2016.

На початку 2019 року позивач отримав досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань №27-54682/18 від 26.12.2018, згідно якої відповідач вимагав достроково повернути кредит у повній непогашеній сумі та сплатити всі нараховані і несплачені проценти за користування кредитом, комісії, а також штрафні санкції, а саме 223156,05 грн, з яких: 172831,62 грн. - заборгованість по основному боргу, в т.ч. прострочена 96096,86 грн; 27544,08 грн. - прострочені проценти; 2262,88 грн. - нараховані проценти; 20517,47 грн. - нарахована пеня.

Крім того, у вересні 2019 відповідач звернувся до Богунського районного суду м.Житомира з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором станом на 12.07.2019 в розмірі 269860,24 грн, з яких 172831,62 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 46769,55 грн. заборгованість по сплаті відсотків, 50259,07 - пеня.

Враховуючи, що після досудової вимоги про дострокове повернення кредиту щодо всієї суми заборгованості, право АТ «Кредобанк» нараховувати передбачені договором проценти та пеню припинилося, через зміну строку виконання основаного зобов`язання, позивач просить визнати незаконними дії АТ «Кредобанк» по нарахуванню відсотків та пені, починаючи з 27.12.2018 та зобов`язати АТ «Кредобанк» здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором №2649/2016 від 11.07.2016.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове судове рішення про задоволення вимог ОСОБА_1 в повному обсязі. Апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Ухвалюючи оскаржуване рішення судом першої інстанції не було взято до уваги, що АТ «Кредобанк» використав своє право на дострокове повернення всієї суми кредиту і вважав строк виконання кредитного договору таким, що настав, направивши повивачу відповідну вимогу від 26.12.2018. Таким чином, після досудової вимоги про дострокове повернення кредиту щодо всієї суми заборгованості, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та пеню за кредитом припинилося, оскільки змінився строк виконання основного зобов`язання. Разом з тим, наведене не було враховано судом першої інстанції під час розгляду справи, що призвело, на думку апелянта, до ухвалення незаконного рішення.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просив апеляційну скаргу відповідача відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. При цьому зазначив, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки суд першої інстанції під час розгляду справи вірно встановив обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з нормами чинного законодавства.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11 липня 2016 року між Акціонерним товариством «Кредобанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №2649/2016.

На початку 2019 року позивачем було отримано досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань №27-54682/18 від 26.12.2018, згідно якої відповідач вимагав достроково повернути кредит у повній непогашеній сумі та сплатити всі нараховані і несплачені проценти за користування кредитом, комісії, а також штрафні санкції, а саме 223156,05 грн, з яких: 172831,62 грн. - заборгованість по основному боргу, в т.ч. прострочена 96096,86 грн.; 27544,08 грн. - прострочені проценти; 2262,88 грн. - нараховані проценти; 20517,47 грн. - нарахована пеня.

03 вересня 2019 року відповідач звернувся до Богунського районного суду м.Житомира з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором станом на 12.07.2019 в розмірі 269860,24 грн, з яких 172831,62 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 46769,55 грн. заборгованість по сплаті відсотків, 50259,07 - пеня.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (стаття 3 ЦПК України).

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. (статті 11, 15 ЦК України).

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Згідно статті 16 ЦК України захист цивільних прав та інтересів здійснюється у встановленому порядку судом шляхом: визнання цих прав; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусового виконання обов`язку в натурі; зміни правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та іншими способами відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до частини першої та другої статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Аналіз частини другої статті 14 ЦК України свідчить, що критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.10.2019 року у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18) зроблено висновок, що критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта. Тлумачення статей 14, 16 ЦК України дозволяє зробити висновок, що не є ефективним способом захисту вимоги про визнання неправомірними дій в частині не зарахування сплати, зобов`язання зарахувати перераховані щомісячні платежі, скасування та списання безнадійної заборгованості, зобов`язання скасувати суму пені, заборона здійснювати подальше нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитним договором, зобов`язання вчинити дії із скасування нарахування відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій, зобов`язання скасувати незаконно нараховані штрафні санкції за несвоєчасно здійснену оплату, оскільки не передбачають відповідного обов`язку іншого суб`єкта цивільного правовідношення та не забезпечують відновлення прав особи, що заявляє такі вимоги.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи ту обставину, що позовна вимога про визнання незаконними дій АТ «Кредобанк» по нарахуванню відсотків та пені з 27.12.2018 та зобов`язання АТ «Кредобанк» здійснити перерахунок заборгованості є неефективним способом захисту, оскільки не відновлює порушене право позивача, зважаючи на наявність в провадженні районного суду цивільної справи про стягнення кредитної заборгованості з позивача, у якій питання нарахування відсотків та пені є предметом дослідження, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 через обрання останнім невірного способу захисту своїх порушених прав.

Таким чином доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду, вони були предметом дослідження в судовому засіданні, суд дав їм належну оцінку і вони не містять підстав для скасування чи зміни рішення суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 12 березня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді