Справа № 638/224/19
Провадження № 2/638/1483/21
РІШЕННЯ

Іменем України

28 вересня 2021 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Шишкіна О.В.,

за участю секретаря судового засідання Олейник О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Стрельченко Олени Володимирівни, треті особи: АТ «Альфа-Банк», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання поновити запис про право власності, вселення,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Стрельченко Олени Володимирівни, треті особи: АТ «Альфа-Банк», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання поновити запис про право власності, в обґрунтування якого зазначила, що 24.12.2015 р. між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Малаховою Г.І., зареєстрований в реєстрі за №1971, з метою забезпечення виконання зобов`язання, що виникло у іпотекодавця і ОСОБА_3 за договором позики, укладеним між іпотекодержателем і боржниками в простій письмовій формі 24.12.2015, за яким боржники солідарно отримали від іпотекодержателя валютні цінності в вигляді і в натурі на суму 72450 доларів США і строком виконання не пізніше 24.06.2016 в порядку і строки, передбачені в договорі позики, іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 135,1 кв.м., житловою площею 88,9 кв.м.

30 жовтня 2018 р. у справі № 638/19488/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та інших про усунення перешкод в користування нерухомим майном, шляхом виселення з неї відповідачів, а також інших осіб, які проживають там з їх дозволу чи згоди або без такого дозволу (згоди), а також звільнення будинку від їх речей і майна, з одночасним вселенням до квартири позивача було ухвалене заочне рішення, яким позовні вимоги, із врахуванням уточнення, задоволено; вирішено вселити ОСОБА_2 до квартири АДРЕСА_1 .

Позивач вважає, що перехід права власності на квартиру, реєстрація якого відбулась на підставі рішення нотаріуса від 22.10.2016 р., є незаконним, а рішення та запис про право власності повинні бути скасовані судом, як такі, що суперечать закону та договору іпотеки, оскільки здійснюючи реєстраційні дії, нотаріус порушив порядок їх вчинення шляхом недодержання вимог закону щодо розмежування суб`єктів реєстраційних дій. Здійснюючи реєстраційні дії, нотаріус порушив порядок їх вчинення, провівши державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру за відсутності необхідних правових підстав, а саме, що не пересвідчився про отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору та/або повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, як це вимагає законодавство.

Позивач також вважає, що рішення нотаріуса про державну реєстрацію права власності на квартиру за ОСОБА_2 порушує норми Закону України «Про мораторіїв на стягнення, майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Позивач просила суд визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 29.10.2016 р. про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , винесеного приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко Оленою Володимирівною; та зобов`язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Стрельченко Олену Володимирівну поновити запис про право власності ОСОБА_1 на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

У березні 2020 року позивачка подала заяву про зміну предмету позову, уточнення позовних вимог, в якій додатково зазначила, що 01 грудня 2016 р. ОСОБА_2 звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом про усунення власникові перешкод у користуванні нерухомим майном, в якому просила виселити з квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . 12 січня 2017 р. 29 травня 2017 р. ОСОБА_2 звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з уточненою позовною заявою від 24 травня 2017 р., в якій від вимог про виселення відмовилась та просили вселити її до зазначеної квартири. До цього часу рішення у зазначеній справі законної сили не набуло. Тобто як зазначає позивач ОСОБА_2 фактично визнала право позивача та членів сім`ї на користування квартирою АДРЕСА_1 . Однак ОСОБА_2 , змінивши замки вхідних дверей до квартири, не пустила позивача додому. В квартирі залишились речі, предмети особистої гігієни, предмети побуту, побутова техніка, меблі та наше інше майно, грошові кошти. Сім`я позивача змушена перебувати у батьків фактично без особистих речей. ОСОБА_2 перешкоджає користуванню зазначеною квартирою.

З урахуванням збільшених позовних вимог позивачка просила суд, окрім заявлених раніше позовних вимог, вселити в квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог просила відмовити у повному обсязі та зазначила, що позичальники ОСОБА_3 та ОСОБА_1 грубо порушили взяті на себе за Договором позики зобов`язання з повернення позичених коштів, здійснивши лише одне часткове повернення позичених коштів на суму 1575 доларів США. Не повернутими залишились кошти в сумі 70875 (сімдесят тисяч вісімсот сімдесят п`ять) доларів США.

У зв`язку з цим, задля повернення коштів в позасудовому порядку, 13 травня 2016 року кредитор ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку направила на всі відомі їй поштові адреси боржників ОСОБА_3 , ОСОБА_1 письмову вимогу про усунення порушення виконання зобов`язань з повернення боргу за Договором позики, з викладом їх стислого змісту та вимогою про їх виконання у тридцятиденний строк, з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі її невиконання, а також з Вимогою про добровільне виселення з майна, що є предметом іпотеки. Задля підвищення ймовірності отримання боржниками Вимоги про повернення ними позичених коштів, ОСОБА_2 їм було направлено цю Вимогу ще й рекомендованою кореспонденцією.

ОСОБА_1 проігнорувала факт надходження на адресу місця і реєстрації одного цінного та одного рекомендованого листів від ОСОБА_2 із вимогою, у зв`язку з чим вказані листи були повернуті оператором поштового зв`язку на адресу відправника з відміткою про причини такого повернення - «за закінченням терміну зберігання». Один цінний та один рекомендований листи були отримані за адресою іпотечного майна солідарним боржником ОСОБА_3 20 та 21 травня 2016 року. Однак, боржники проігнорували вказану письмову вимогу ОСОБА_2 , у наданий кредитором тридцятиденний термін добровільного виконання умов вказаної вимоги жодних коштів в рахунок погашення своєї заборгованості не повернули та добровільно не звільнили іпотечне майно.

Оскільки боржники ОСОБА_3 , ОСОБА_1 грубо порушили взяті на себе зобов`язання і борг кредитору ОСОБА_2 у повному обсязі не повернули, з метою задоволення своїх вимог за Договором позики від 24 грудня 2015 року, керуючись ст. ст. 7,37 Закону України «Про іпотеку» та п. 9 іпотечного договору, 22 жовтня 2016 року ОСОБА_8 звернулась до нотаріуса, як державного реєстратора, із заявою про державну реєстрацію нею права власності на предмет іпотеки.

Окрім того ОСОБА_2 зазначає, що відповідно до положення п. п. 5 п. 2 укладеного між сторонами Договору позики сторони дійшли згоди про те, що будь-яка кореспонденція на ім`я боржників має надсилатися на зазначені в цьому договорі адреси їхнього проживання цінними листами з повідомленнями про вручення. Така кореспонденція має вважатися отриманою ними в день її надходження на будь-яке з поштових відділень, що обслуговують ці адреси, незалежно від того, хто з боржників її* отримав та чи отримав її будь-хто з них взагалі. Достатнім доказом отримання ними кореспонденції від позикодавця та/або від нотаріуса (з приводу іпотеки в забезпечення зобов`язань боржників за договором позики) має сприйматися будь який поштовий документ, що підтвердить її надходження до зазначених поштових відділень. А поштовий документ, згідно якого боржники або будь- хто з них не проживає за вказаними ними в договорі позики адресами або який повернувся з відміткою «За закінченням строку зберігання», має сприйматися - крім того - достатнім доказом їхньої відмови від виконання зобов`язань за договором позики, невиконання вимоги про дострокове повернення всієї позики, виникнення у позикодавця права дострокового повернення всієї позики і права звернення стягнення на іпотечне майно.

Аналогічної згоди сторони дійшли і у п. 6 Іпотечного договору від 24 грудня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г. І. за реєстровим № 1971.

22 жовтня 2016 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Стрельченко О. В., зареєструвала право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 . Таким чином відповідачем було задоволено вимоги кредитора в позасудовому порядку - шляхом набуття нею права власності на предмет іпотеки, і тепер вона є законним власником вказаної квартири.

Відповідач вважає, що оспорюване позивачем рішення приватного нотаріуса, як державного реєстратора, жодним чином не порушує права позивача і прийняте виключно з метою захисту законних прав ОСОБА_2 як кредитора та іпотекодержателя у борговому зобов`язанні, за яким солідарні боржники належним чином не виконали своїх зобов`язань і повинні понести за це відповідні правові наслідки. Позовні вимоги ОСОБА_1 вважає безпідставними та надуманими, оскільки законних та обґрунтованих підстав для скасування рішення приварного нотаріуса про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на спірну квартиру немає, а отже у задоволенні має бути відмовлено у повному обсязі.

Відповідач ПН КМНО Стрельченко О.В. у задоволенні позовних вимог просила відмовити з тих підстав, що рішення приватного нотаріуса, як державного реєстратора, жодним чином не порушує права позивача і прийняте виключно з метою захисту законних прав ОСОБА_2 як кредитора та іпотекодержателя у борговому зобов`язанні, за яким солідарні боржники належним чином не виконали своїх зобов`язань і повинні понести за це відповідні правові наслідки. Позовні вимоги ОСОБА_1 вважає безпідставними та надуманими, оскільки законних та обґрунтованих підстав для скасування рішення приварного нотаріуса про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на спірну квартиру немає.

У відзиві на заяву від 02.03.2020 ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог просила відмовити у повному обсязі.

Третя особа АТ «Альфа-Банк» у письмових поясненнях від 14.07.2020 щодо заяви від 02.03.2020 просила позовні вимоги задовольнити частково, та відмовити у задоволенні позовних вимог про вселення.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутністю.

Суд, дослідивши письмові доводи сторін, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що відповідно до Договору позики від 24 грудня 2015 року ОСОБА_3 , ОСОБА_1 позичили у ОСОБА_2 у сумі 72450 (сімдесят дві тисячі чотириста п`ятдесят) доларів США, та зобов`язалися повернути частинами по 1575 доларів в строк до 24 травня 2016 року, а остаточне повернення в сумі 64575 доларів США здійснити не пізніше 24 червня 2016 року (т.1 а.с. 74-75).

З метою забезпечення виконання зобов`язання за Договором позики від 24 грудня 2015 року, того ж дня між ОСОБА_1 із ОСОБА_2 було укладено Іпотечний договір від 24 грудня 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г. І. за реєстровим №1971 (т. 1 а.с. 76-78).

За умовами Іпотечного договору, в забезпечення виконання зобов`язань позичальників з повернення ОСОБА_2 боргу за Договором позики, ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 .

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №71759178 від 29.10.2016 вбачається, що 22.10.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В. прийнято рішення за номером 32007467реєстрацію права власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_3 за ОСОБА_2 (підстава виникнення права власності: іпотечний договір за реєстр. №1971, посвідчений 24.12.2015 року приватним нотаріусом ХМНО Малаховою Г.І.) (т. 1 а.с. 148-150).

З долучених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В. до відзиву на позовну заяву доказів вбачається, що зазначене рішення було прийнято на підставі таких документів: договору позики від 24 грудня 2015 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , Іпотечного договору від 24 грудня 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Малаховою Г. 1. за реєстровим № 1971, Свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 4029 від 20 вересня 2012 року; Витягу про державну реєстрацію прав № 35800732 від 10 жовтня 2012 року. Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 50791576 від 24 грудня 2015 року, Технічного паспорту від 25 червня 2012 року на квартиру АДРЕСА_4 ; Заяви ОСОБА_3 від 24 грудня 2015 року, посвідчена приватним нотаріусом ХМНО Малаховою Г. І. за реєстровим № 1969; Довідки про осіб зареєстрованих за адресою іпотечного майна ТОВ «Підприємство з експлуатації і обслуговування житлових будинків «Авантаж» за Мі 1944-с від 24 грудня 2015 року; Звіту від 18 липня 2016 року про оцінку трикімнатної квартири АДРЕСА_5 , ідентифікатор за базою ФДМУ1197272_1807201б_015-1807201б, Вимоги ОСОБА_2 від 13 травня 2016 року по cm. 35 ЗУ «Про Іпотеку» з двома описами вкладення в цінний лист, чотирма квитанціями за поштове відправлення, двома рекомендованими повідомленнями з відміткою про вручення та двома конвертами повернутими відправнику за закінченням терміну зберігання; Вимоги (повторно) ОСОБА_2 від 20 липня 2016 року по ст. 35 ЗУ «Про Іпотеку» з двома описами вкладення в цінний лист, чотирма квитанціями за поштове відправлення, одним рекомендованим повідомленням з відміткою про вручення та трьома конвертами повернутими відправнику за закінченням терміну зберігання.

Відповідно до ст. 575 ЦК України та ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

У відповідності до вимог ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов`язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ст. 20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» заява на проведення реєстраційних дій та оригінали документів, необхідних для проведення таких дій, подаються заявником у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених законодавством. Про подання/отримання заяви на проведення реєстраційних дій державний реєстратор невідкладно повідомляє власника об`єкта нерухомого майна, щодо якого подано заяву.

Порядок подання заяв у сфері державної реєстрації прав та повідомлення власника об`єкта нерухомого майна про подані заяви визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

У п.п. 3,4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам Закону та подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок), визначено процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Згідно з пунктом 61 Порядку у редакції, чинній на час проведення реєстрації права власності, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Матеріали справи не місять відомостей щодо отримання іпотекодавцем ОСОБА_1 вимоги ОСОБА_2 від 13 травня 2016 року та Вимоги (повторно) ОСОБА_2 від 20 липня 2016 року, на підставі яких нотаріусом прийнято рішення №17110275 від 22.10.2016.

Визначена у частині першій статті 35 Закону України «Про іпотеку» процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 червня 2019 року у справі № 205/578/14-ц, провадження № 14-48цс19).

Пунктом 61 Порядку визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і державний реєстратор у ході її проведення приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Іпотекодержатель на підтвердження факту направлення й отримання іпотекодавцем вимоги про порушення основного зобов`язання та звернення стягнення на предмет іпотеки у силу зазначених норм матеріального права зобов`язаний надати державному реєстратору докази отримання іпотекодавцем такої вимоги разом із заявою про державну реєстрацію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 638/20000/16-ц, провадження № 14-2цс19).

Підтвердженням надіслання іпотекодержателем іпотекодавцю письмової вимоги щодо усунення виконання договору позики, а отже, й завершення 30-денного строку з моменту її отримання, є повідомлення про вручення поштового відправлення, вручене та оформлене відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270, та Порядку пересилання поштових відправлень, затвердженого наказом Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» від 12 травня 2006 року № 211.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, докази отримання іпотекодавцем вимоги ОСОБА_2 разом із іншими документами для проведення державної реєстрації права не подав. Наявні копії конвертів та рекомендованих повідомлень з відміткою про невручення у зв`язку з «закінченням терміну зберігання» не є такими доказами. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 139/929/17.

Тобто вимоги Порядку щодо надання документа, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя, ОСОБА_2 не виконано.

Таким чином, іпотекодержатель всупереч вимогам ч. 1 ст. 81 ЦПК України, яка передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не довів направлення копії вимоги до ОСОБА_1 та не надав доказів дотримання передбаченої законом процедури і порядку звернення стягнення іпотекодержателем позасудовим шляхом, що унеможливлює набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Доводи ОСОБА_2 про те, що відповідно до п. 6 Іпотечного договору від 24 грудня 2015 року сторони дійшли згоди про те, що достатнім доказом отримання ними кореспонденції від позикодавця та/або від нотаріуса (з приводу іпотеки в забезпечення зобов`язань боржників за договором позики) має сприйматися будь який поштовий документ, що підтвердить її надходження до зазначених поштових відділень, а поштовий документ, згідно якого боржники або будь- хто з них не проживає за вказаними ними в договорі позики адресами або який повернувся з відміткою «За закінченням строку зберігання», має сприйматися - крім того - достатнім доказом їхньої відмови від виконання зобов`язань за договором позики, невиконання вимоги про дострокове повернення всієї позики, виникнення у позикодавця права дострокового повернення всієї позики і права звернення стягнення на іпотечне майно, незалежно від того, хто з боржників її отримав та чи отримав її будь-хто з них взагалі, суд відхиляє з тих підстав, що Пунктом 61 Порядку визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором. Водночас даний порядок не передбачає альтернативного порядку регулювання цього питання положеннями іпотечного договору.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що державна реєстрація права власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_3 за ОСОБА_2 (підстава виникнення права власності: іпотечний договір за реєстр. №1971, посвідчений 24.12.2015 року приватним нотаріусом ХМНО Малаховою Г.І.) (т. 1 а.с. 148-150), за відсутності документів, передбачених пунктом 61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, проведена державним реєстратором без дотримання Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а тому відповідне рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності підлягає скасуванню, запис про право власності на квартиру поновленню за ОСОБА_1 .

Щодо позовних вимог про вселення в квартиру, суд зазначає наступне.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 08.08.2018 року №133632554 існують наступні записи: 1) реєстраційний запис до Державного реєстру іпотек за реєстраційним номером 4521913, зареєстрований приватним нотаріусом Левковець О.Л. 20.02.2007 року, підстава обтяження: іпотечний договір, іпотекодержатель: Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк»; 2) реєстраційний запис до Державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером 4521635, зареєстрований приватним нотаріусом Левковець О.Л. 20.02.2007 року, підстава обтяження: іпотечний договір, об`єкт обтяження: квартира ,майнові права на незакінчену будівництвом трикімнатну квартиру, загальною площею 138, 23 кв. м. на 14 поверсі, будівельна адреса: АДРЕСА_6 , будівельний номер квартири АДРЕСА_7 , тип обтяження: заборона на нерухоме майно.

20 лютого 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» в особі начальника Азовсько-Донського відділення ХОФ АКБ «Укрсоцбанк» Масленнікова Єгора Валерійовича та Громадянкою України ОСОБА_1 був укладений договір кредиту № 839/3/27/38/7-48. Згідно цього договору кредиту позивач надав відповідачу у тимчасове користування на умовах строковості, платності та цільового характеру використання Позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 99 000,00 (дев`яносто дев`ять тисяч) доларів США 00 центів, зі сплатою 12,25 (дванадцять цілих двадцять п`ять сотих) процентів річних, за користування кредитними коштами з щомісячним погашенням основної заборгованості до 10 числа кожного місяця згідно графіку, який вказаний в п.п. 1.1.1. Договору кредиту та кінцевим терміном погашення 10 лютого 2022 року.

В якості забезпечення виконання зобов`язань за Договором кредиту №839/3/27/38/7-48 від 20 лютого 2007 року, між Позивачем та ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір № 839/4/27/38/7-96, надалі за текстом «іпотечний договір», посвідчений 27.02.2007 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Левковець О.Л., зареєстрований в реєстрі № 202.

Предметом іпотеки за іпотечним договором є майнові права на незакінчену будівництвом трикімнатну квартиру, будівельний номер 85 (вісімдесят п`ять), загальною площею 138,23 (сто тридцять вісім цілих двадцять три сотих) метрів квадратних, що будується на АДРЕСА_8 , та належить Іпотекодавцю на підставі Договору пайової участі № 98-85/1 від 22.09.2006 року, укладеним Іпотекодавцем з Споживчим товариством «Житлово-будівельний кооператив «Авантаж», квитанція б/н від 25.09.2006 року, квитанція б/н від 19.02.2007 року, що підтверджує часткове фінансування Іпотекодавцем будівництва за рахунок власних коштів.

Зазначені обставини не підтверджуються заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.08.2016, яке набрало законної сили 08.09.2017, та відповідно до вимог ч.2 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Згідно рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.08.2016 року по справі №638/138/17 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено: в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №839/3/27/38/7-48 від 20 лютого 2007 року в розмірі 112464,66 доларів США, що складає 2976 068 (два мільйони дев`ятсот сімдесят шість тисяч шістдесят вісім) грн. 41 коп., звернуто стягнення за іпотечним договором №839/4/27/38/7-96, що посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Левковцем О.Л., зареєстрований в реєстрі №202, згідно якого в іпотеку ПАТ «Укрсоцбанк» було передано нерухоме майно, а саме майнові права на незакінчену будівництвом трикімнатну квартиру, будівельний номер АДРЕСА_7 , загальною площею 138, 23 метрів квадратних, що будується на 14 поверсі по АДРЕСА_6 , які в подальшому в зв`язку з введенням будинку в експлуатацію були змінені на квартиру АДРЕСА_9 , вирішено питання про розподіл судових витрат, в решті задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» відмовлено.

Як уже зазначалося, дане рішення набрало законної сили.

Суд наголошує, що наведене судове рішення є підставою звільнення позивача від доказування того факту наявності заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №839/3/27/38/7-48 від 20.02.2007 року в розмірі 112464,66 доларів США, що складає 2976068,41 грн., а також від доказування факту зміни номеру квартири, що є предметом іпотеки з будівельного №85 на №93 після введення будинку в експлуатацію, адже вказані обставини, встановлені наведеним судовим рішенням, у відповідності до статті 82 ЦПК України є преюдиційними фактами, тобто фактами, що встановлені рішенням суду, що набрало законної сили.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Отже, з огляду на викладене та відповідно до положення статті 82 Цивільного процесуального кодексу України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.08.2017 року у справі №638/138/17.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України «Про іпотеку» іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно частини 1 статті 654 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України «Про іпотеку» зміни і доповнення до іпотечного договору підлягають нотаріальному посвідченню.

Згідно частини 4 статті 16 Закону України «Про іпотеку» після завершення будівництва будівля (споруда), житловий будинок або житлова квартира залишається предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору.

Як наголошує Акціонерне товариство «Альфа-Банк», та не заперечувалось ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , нотаріально посвідчені угоди про припинення іпотеки між АТ «Укрсоцбанк» (іпотекодержателем) і ОСОБА_1 (іпотекодавцем) не укладались, а записи про обтяження у Державному реєстрі речових прав все ще містяться. Також відсутні будь-які рішення, що набрали законної сили чи будь-які спори про визнання іпотечного договору від 20.02.2007 року недійсним.

Таким чином, суд приходить до висновку, що жодної з передбачених законом підстав припинення іпотеки станом на момент посвідчення оспорюваного іпотечного договору не настало, а отже банк досі є іпотекодержателем предмету іпотеки з вищим пріоритетом.

Відповідно до частини 3 статті 9 Закону України «Про іпотеку», іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя: зводити, знищувати або проводити капітальний ремонт будівлі (споруди), розташованої на земельній ділянці, що є предметом іпотеки, чи здійснювати істотні поліпшення цієї земельної ділянки; передавати предмет іпотеки у наступну іпотеку; відчужувати предмет іпотеки; передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування.

На час укладення договору іпотеки, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 не були зареєстровані у оспорюваній квартирі і не мали права користування ним. Банк не надавав та не надає своєї згоди на вселення вказаних осіб у вищевказану квартиру. Вселення в предмет іпотеки без згоди іпотекодержателя є недопустимим.

За змістом частини першої ст. 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до ст. 589 ЦК України, ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону України «Про іпотеку».

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку».

Згідно з ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку».

Так, згідно з ч.2 ст. 39 цього Закону одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Суд вважає, що вселення до квартири АДРЕСА_10 , в тому числі неповнолітніх, враховуючи наявність судового рішення у справі №638/138/17 про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке набрало законної сили і є обов`язковим для виконання, значно ускладнить або взагалі зробить неможливим задоволення вимог стягувана за рахунок іпотечного майна.

За таких обставин суд відмовляє позивачу у задоволенні позовних вимог про вселення в квартиру.

Керуючись ст. 13, 77-81 , 141, 259, 263-265, 268, 273, 279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Стрельченко Олени Володимирівни, треті особи: АТ «Альфа-Банк», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання поновити запис про право власності, вселення задовольнити частково.

Скасувати рішення про державну реєстрацію та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 29.10.2016 р. про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , винесене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко Оленою Володимирівною; Зобов`язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Стрельченко Олену Володимирівну.

Поновити запис про право власності ОСОБА_1 на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 11 жовтня 2021 року.

Суддя О.В. Шишкін