Справа № 2/593/177/2021
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2021 р. Бережанський районний суд Тернопільської області

в складі:

головуючої - судді Данилів О.М.
при секретарі Паньків М.М.
за участі позивача ОСОБА_1
захисника Кононенко І.В.
представників служби у справах дітей Матвіюк Н.В.,

Безусової Т.В.

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бережани цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог - Служби у справах дітей Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області (яка є правонаступником Липинської сільської ради Луцького району Волинської області) та служби у справах дітей, надання соціальної допомоги сімям з дітьми та молоді Бережанської міської ради про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И В:

8 липня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Бережанського районного суду із позовом до ОСОБА_2 , третьої особи, що не заявляє самостійних вимог - Служби у справах дітей Луцької районної державної адміністрації та служби у справах дітей, надання соціальної допомоги сімям з дітьми та молоді Бережанської міської ради про позбавлення відповідачки батьківських прав. У поданому до суду позові позивач послався на те, що відповідачка ОСОБА_2 , будучи його колишньою дружиною та матірю неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалий час не займається її вихованням. А так як відповідачка не бере участі у вихованні та утриманні дочки і зовсім не цікавиться її життям, тому просив його позовні вимоги задоволити.
Ухвалою Бережанського районного суду від 31 липня 2020 року по даному позову відкрито провадження у справі.
28 вересня 2020 року Бережанським районним судом за клопотанням Служби у справах дітей Луцької районної державної адміністрації залучено до розгляду даної цивільної справи у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, за територіальністю Липинську сільську раду Луцького району Волинської області, яка за час розгляду справи у звязку із реораганізацією увійшла до складу Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області ( рішення № 214 від 15 грудня 2020 року, яке міститься в матеріалах справи).
За вказаними позовними вимогами 12 січня 2021 року Бережанським районним судом Тернопільської області було постановлено заочне рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено та позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав відносно її неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
15 лютого 2021 року відповідачка ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про перегляд вищевказаного заочного рішення, посилаючись на те, що вона не мала можливості з`явитися в судове засідання, оскільки вона згідно припису Бережанського обєднаного МВК Тернопільської області з 20 жовтня 2020 року проходить військову службу за контрактом, а крім того 17 грудня 2020 року захворіла на коронавірусну інфекцію (COVID-19) тому із вказаних причин, які є поважними, не могла бути присутньою у судових засіданнях та із вказаних підстав вона фактично була позбавлена можливості укласти угоду з адвокатом, щоб надати суду відзив на позов. Крім цього, із вказаних вище підстав вона не мала можливості подати суду докази, які характеризують її як фахівця та матір неповнолітньої дитини виключно позитивно, докази про те, що протягом тринадцяти років, а саме: в період з 2006 по 2019 рік поки дочка проживала разом з нею, вона належним чином опікувалася нею, дала їй належну освіту та медичний догляд, а так як докази, на які вона посилається як на підставу заперечень проти позову, мають істотне значення для правильного вирішення справи, тому просила взяти до уваги подану нею заяву та скасувати постановлене 12 січня 2021 року заочне рішення.
16 квітня 2021 року Бережанським районним судом було постановлено ухвалу, якою скасовано, постановлене у відсутності відповідачки заочне рішення, а справу призначено до судового розгляду за правилами загального позовного провадження.
В судовому засіданні після скасування судом заочного рішення та призначення справи до судового розгляду в загальному порядку позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити, суду пояснив, що його неповнолітня дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 2019 року проживає разом із ним в АДРЕСА_1 . До серпня 2019 року дочка проживала в ОСОБА_4 разом із матірю, однак дочкою займалася лише її бабуся, його колишня теща ОСОБА_5 . Він хоч проживав окремо від дочки, однак щомісячно сплачував на її утримання аліменти у розмірі 25% його заробітку та час від часу забирав дочку до себе на канікули де купував їй все необхідне. З часу переїзду дочки до нього на проживання вона займається у гуртках, постійно відвідує басейн та займається із репетиторами. За два роки дитина із його батьками двічі відпочивала за кордоном. Цього року з вини відповідачки дитина на оздоровлення у ОСОБА_6 не поїхала оскільки матір не дала згоди на вивезення дитини. Зразу як дочка лише переїхала проживати до нього вона була замкнута, оскільки відповідачка своєю аморальною поведінкою довела дитину до психоморальної травми. Внаслідок поведінки відповідачки між нею та дочкою втрачений звязок. Хоч відповідачка телефонує, однак дочка із нею спілкуватися не бажає. А так як з 2012 року матір не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або іншої участі у вихованні дочки та з 2019 року дочка перебуває на його повному утриманні та аліментів на її утримання відповідачка не сплачує та цього року з її вини дочка не мала можливості поїхати на оздоровлення за межі України так як остання не дала на це згоди, а тому він просить задоволити його вимоги та позбавити відповідачку батьківських прав щодо неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , що буде відповідати інтересам дитини.
Захисник позивача Кононенко І.В. заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, просила позов задоволити.
Відповідачка ОСОБА_2 , беручи участь в судовому засіданні дистанційно в режимі відеоконференції, із позовом не погодилася, суду пояснила, що в даний час вона як військовослужбовець перебуває в зоні АТО, а тому не може особисто брати участь в судовому засіданні, а може бути присутньою лише в режимі відеоконференції. З приводу пояснень позивача вона звертає увагу суду на те, що вони є неправдиві та направлені на те, щоб очорнити її. З народження дочки вона займалась дитиною. При цьому у вихованні дитини їй допомагали лише її батьки. Її матір навіть на якись час залишила роботу, щоб допомагати їй із дитиною, оскільки вона ще навчалася. В той час відповідач дитиною не цікавився, як і не цікавився нею до 10-и річного віку. Колись він приїхав в ОСОБА_4 і хотів забрати дитину із дитячого садочка, однак вихователька не дала йому дитину, оскільки жодного разу не бачила його і не чула про його існування. Коли вона була на інтернатурі, вона подзвонила позивачу і просила, щоб він приїхав, бо дочка виступає і хоче, щоб був присутній її батько, то позивач відповів, що його це зовсім не цікавить. З народження і по серпень 2019 року дочкою опікувалася вона та її батьки. Відповідач дочкою не цікавився, а лише сплачував аліменти по 25 відсотків із його заробітку, що складало 1000 гривень, яких не хватало на утримання дитини, і коли вона про це сказала позивачу, він виразився в її адресу нецензурно і сказав, що ти від мене нічого не получиш. В своїх поясненнях відповідачка погодилася, що дійсно вона не возила дитину на відпочинок за кордон, бо в неї не було такої фінансової можливості, а позивач за короткий проміжок часу вже двічі оздоровлював дочку за кордоном, але їх дочка, проживаючи в ОСОБА_4 , була забезпечена всім необхідним для її нормального розвитку та виховання. Дочка, навчаючись у Бережанській школі, була відмінницею, відвідувала репетиторів з англійської мови, брала участь в олімпіадах та отримала 1-е місце на олімпіаді з літератури. Про це свідчать долучені нею до матеріалів справи письмові докази. Від свого народження і до 2019 року дочка жила в ОСОБА_4 по місцю її проживання та місцю проживання своєї бабусі (її матері), а батька вона не цікавила. Весною 2019 року відповідач вирішив забрати дочку до себе та ставив питання перед органом опіки та піклування про визначення місця проживання дитини. Дочка тоді не хотіла жити з батьком і йому у цьому було відмовлено. А так як вона втратила роботу та, бажаючи покращити своє матеріальне становище, бажала виїхати на роботу за кордон, тому вони вирішили, що на той час поки вона буде відсутня в країні, дочка зможе пожити із батьком у Луцьку тим більше, що він сам ініціював переїзд дитини. Влітку 2019 року вона особисто зателефонувала позивачу та сказала, що згідна, щоб дочка переїхала тимчасово до нього. Позивач підримав її ініціативу. Вони разом виробили відповідні документи для цього та в серпні 2019 року переселили дочку на проживання до батька, де вона продовжила навчання у місцевій школі. Позивач обіцяв, що не буде перешкоджати їй спілкуватися із дитиною, однак він сильно змінився. Серед ночі він у нетверезому стані неодноразово телефонував їй та обзивав її та її чоловіка нецензурними і образливими словами. Крім цього, з часу коли дочка переїхала на проживання до позивача, у неї обірвався звязок із дочкою. Позивач змінив номер телефону дочки і тепер вона не має можливості із нею спілкуватися. Навіть на день народження дочки ні вона, ні її батьки не могли додзвонитися до ОСОБА_7 , тому вона телефонувала до позивача, однак він спеціально трубки не брав, а відписував, щоб вона припинила дзвонити. Далі в своїх поясненнях відповідачка вказала, що сімя позивача є значно заможнішою і дитина, відчувши комфортніше життя, попала під їх вплив. В даний час вона, відповідачка, не має можливості вільно пересуватися, оскільки, як військовослужбовець по контракту, знаходиться в зоні АТО, на передовій, вона намагалася двічі надіслати на адресу позивача по 5 000грн., але від вказаних грошей позивач відмовився, сказав, що твоїх подачок мені не потрібно. Віднайшовши можливість, в січні 2021 року вона поїхала в Луцьк та прийшла до навчального закладу, де навчається дочка та спілкувалася із директором школи. Дочка за вказівкою класного керівника вийшла із класу і зразу була рада побачивши її, однак, зробивши декілька кроків, засумнівалася, зблідла та розплакалася, сказала, що їй треба подзвонити до тата, щоб запитатися чи можна їй спілуватися із матірю. Відповідачка вважає, що позивач своєю поведінкою сильно впливає на дочку, вона перебуває у такому віці, у якому ще піддається сильному впливу. Крім цього, у своїх поясненнях відповідачка зазначила, що вона двічі давала дозвіл на вивезення дитини за межі України, однак цього року вона не дала такої згоди, враховуючи наявні карантинні обмеження, повязані із коронавірусом СOVID-19, оскільки минулого разу дочка після повернення із відпочинку із-за кордону два тижні хворіла, тобто вважає, що вона діяла лише в інтересах дитини і жодним чином не хотіла позбавити дитину оздоровлення, так як вважає, що оздоровлюватися можна і на території України. Просила суд відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог, оскільки вона любить свою дочку та не бажає, щоб її було позбавлено батьківських прав.
Захисник відповідачки адвокат Середзінська Т.Ф., беручи участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, підтримала позицію відповідачки та, враховуючи відсутність правових підстав, за яких відповідачку ОСОБА_2 , яка в даний час проходить військову службу в зоні бойових дій, можна було б позбавити батьківських прав, просила суд відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог за їх безпідставністю.
Представник Служба у справах дітей Луцької районної державної адміністрації у судове засідання не з`явився, надіслав суду заяву, у якій просив справу розглядати у його відсутності.
В судовому засіданні представник Підгайцівської сільської ради, у яку була реорганізована Липинська сільська рада Луцького району Волинської області, ОСОБА_8 підтримала висновок, зроблений Липинською сільською радою Луцького району Волинської області про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав відносно її неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , просила позов ОСОБА_1 задоволити.
Представник служби у справах дітей, надання соціальної допомоги сімям з дітьми та молоді Бережанської міської ради Безусова Т.В. суду пояснила, що питання про позбавлення батьківських прав відповідачки ОСОБА_2 щодо її неповнолітньої дочки Ольги вивчалося службою у справах дітей Липинської сільської ради Луцького району Волинської області по місцю проживання неповнолітньої дитини та вказаною службою було складено висновок про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав, а служба у справах дітей, надання соціальної допомоги сімям з дітьми та молоді Бережанської міської ради на їх вимогу мала лише обстежити умови проживання відповідачки ОСОБА_2 та надіслати Липинській сільській раді Луцького району відповідний акт обстеження житлово-побутових умов проживання відповідачки, що вони намагалися зробити, однак за першим їх візитом вони не потрапили у помешкання, бо відповідачка була відсутня по місцю проживання, а вхідні двері закриті, а другий раз у будинок не було можливості зайти, оскільки в коридорі на підлозі встановлювали облицювальну плитку. Інших дій служба у справах дітей Бережанської міської ради по вказаному позову не проводила. Далі в своїх поясненнях представник служби у справах дітей зазначила, що весною 2019 року до них у службу у справах дітей звернувся позивач ОСОБА_1 із заявою про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , оскільки хотів, щоб дочка проживала з ним. Дане питання двічі розглядалося на засіданні органу опіки та піклування. На перше засідання відповідачка не зявилася, а тому вирішення вказаного питання було відкладено. На другому засіданні була присутня і малолітня ОСОБА_3 і її матір. Орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей, вивчивши вказане питання та заслухавши думку малолітньої ОСОБА_9 , прийняв рішення, яким відмовив ОСОБА_1 у задоволенні такої заяви та, враховуючи інтереси дитини, місце проживання малолітньої ОСОБА_3 було залишено без змін. Пізніше в серпні цього ж року до них в службу приходила і бабуся, і матір малолітньої ОСОБА_9 та запитували, що для цього потрібно, щоб дитина могла поїхати жити до батька. Їм було розяснено, що якщо сторони добровільно вирішили вказане питання, то ніякого рішення від служби у справах дітей не потрібно. На думку служби у справах дітей стороною позивача належними та допустими доказами не було доведено того факту, що відповідачку слід позбавити батьківських прав, а тому служба у справах дітей щодо задоволення заявлених позивачем вимог повністю покладається на думку суду.
Суд, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, заслухавши пояснення сторін та їх представників, з`ясувавши дійсні обставини справи, заслухавши пояснення свідків та думку самої дитини, прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, виходячи з таких підстав.
Згідно із Декларацією прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно в атмосфері любові та матеріального забезпечення; у відповідності із ст.ст. 8, 11, 12 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001року кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Відповідно до законів України сім"я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.
Відповідно до п. 2 ч.1 cт. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Судом встановлено, що сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_10 з 1 грудня 2005 року по 1 серпня 2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася спільна дитина - дочка ОСОБА_3 . Після розірвання шлюбу неповнолітня дочка сторін залишилася проживати в ОСОБА_4 разом зі своєю матірю ОСОБА_11 ( ОСОБА_12 , а позивач до 2019 року сплачував на її утримання аліменти у розмірі 1/4 розміру його доходу.
Вищевказані факти підтверджуються поясненнями позивача, його представника, поясненнями самої дитини та оглянутими в судовому засіданні документами: свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 1 грудня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області; рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 1 серпня 2011 року про розірвання шлюбу; свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , повторно виданим 31 жовтня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції.
Судом також встановлено, що в серпні 2019 році дитина перейшла тимчасово жити до батька, що було погоджено обома батьками, оскільки через скрутне матеріальне становище відповідачка ОСОБА_2 планувала виїхати за кордон на заробітки, однак через карантинні обмеження їй не вдалось працевлаштуватись за кордоном, а тому вона, як лікар, в жовтні 2020 року була зарахована на проходження військової служби за контрактом.
Вищевказане підтверджується поясненням відповідачки, оглянутим в судовому засіданні контрактом про проходження відповідачкою ОСОБА_2 військової служби у Збройних силах України.
Із довідки № 134/9.10, виданої 11 березня 2020 року виконавчим комітетом Липинської сільської ради, видно, що неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно унікального номеру запису в Єдиному державному демографічному реєстрі лише з 11 березня 2020 року по даний час є зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 , до цього періоду дитина з 2006 року, тобто з народження і до досягення 13 років, проживала в ОСОБА_4 по місцю проживання своєї матері та її батьків. В ОСОБА_4 вона відвідувала дитячий дошкільний заклад, а потім з 1 по 6 клас навчалася в Бережнській ЗОШ № 1.
І хоч позивач у поданому позові просить суд позбавити відповідачку батьківських прав через те, що вона неналежним чином займалася дочкою та свідомо нехтувала своїми обовязками та під час розгляду справи по суті останній посилався на те, що через те, що відповідачка зловживала алкоголем, над дитиною насміхалися однокласники і через те дитина була замкнута, і у неї не було друзів, що через ігнорування відповідачкою своїх батьківських обовязків дитина була не доглянута, відставала у розвитку від своїх ровесників та через часті пропуски навчання у школі погано вчилася у звязку з чим не могла засвоїти шкільної програми та не знала табличку множення, однак суд критично відноситься до таких пояснень позивача, оскільки вони не підтверджені жодними доказами та спростовані як усними поясненнями допитаних в судовому засіданні свідків, так і долученими відповідачкою до матеріалів справи письмовими доказами.
Із інформації, наданої 28 січня 2021 року заступником директора ЦБС по роботі з дітьми Бережанської ЦБС Тернопільської області, видно, що ОСОБА_3 була активною читачкою Бережанськї центральної дитячої бібліотеки для дітей ім. Лесі Укрїнки. Вона ерудована, всебічно розвинена, прочитала багато книг за шкільною програмою та з позакласного читання. Вона пять разів нагороджувалася грамотою Найкращий читач року. З вказаної інформації видно, що ОСОБА_13 з дитинства виявляла інтерес до казок, оповідань, а згодом і до пізнавальної літетратури, фантастики. ОСОБА_14 до книги їй прищепили дідусь ОСОБА_15 , який є читачем центральної бібліотеки та бабуся ОСОБА_16 . Неодноразово заходила з ОСОБА_17 до бібліотеки і мама Ліля. Дівчинка весела, життєрадісна, дружелюбна, ввічлива, комунікабельна.
Із характеристики, виданої класним керівником початкових класів Бережанської ЗОШ № 1, видно, що ОСОБА_3 добре навчалася у початкових класах, багато читала, була кращим читачем районної бібліотеки, мала добре розвинуте мислення, неодноразово брала участь у шкільних олімпіадах, гарно малювала, мала добре розвинуту память, була дисциплінована та товариська, користувалася авторитетом серед однокласників.
Із характеристики, виданої 2 лютого 2021 року Бережанською ЗОШ № 1, видно, що ОСОБА_3 за роки навчання у 5-6 класах ( 2017-2019) у Бережанській загальноосвітній школі № 1 проявила себе як діяльна, комунікабельна учениця, яка володіє високим інтелектуальним рівнем і легко справляється з усіма начальними дисциплінами. Проявляла інтерес до різних предметів, що належать як до точних наук, так до гуманітарних. Про це свідчить досягнення у 6 класі: призер 111 етапу Міжнародної гри зі світової літератури та призер 1 етапу Міжнародного мовно-літературного конкурсу учнівської та студентської молоді імені ОСОБА_18 . Ольга начитана дівчинка, неодноразова призерка шкільних конкурсів читців поезії. Користувалася авторитетом серед онокласників, мала багато друзів. У 5 класі її було обрано старостою класу. ОСОБА_19 завжди подобалося вчитися і це не складало для неї особливих труднощів, адже завжди хотілося вчитися краще, не зупинятися на досягнутому.
Крім цього, допитані в судовому засіданні свідки: ОСОБА_20 , ОСОБА_5 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 підтвердили, що ОСОБА_3 , проживаючи в ОСОБА_4 , була завжди доглянутою, акуратною, життєрадісною, комунікабельною, гарно вчилася та мала багато друзів.
Так, допитана в судовому засідання у якості свідка ОСОБА_20 суду пояснила, що є вчителем початкових класів Бережанської ЗОШ № 1, дочка сторін - ОСОБА_24 була її ученицею, вона навчала її з 1 по 4 клас. Може сказати, що дівчинка була завжди весела, життєрадісна, доглянута та акуратна. Вона прекрасно засвоювала шкільну програму та навіть брала участь в шкільних олімпіадах. Їй також відомо, що дівчинкою займалася її бабуся і дідусь (зі сторони матері). Вони водили дівчинку до школи та цікавилися її успішністю. ОСОБА_25 не була замкнута та мала в класі 4-х подруг. Мама також декілька разів приводила дитину до школи та забирала її, однак фактично постійно цим займалася бабуся. Батька дитини вона бачила лише два рази. Один раз він був зимою на ранку, коли діти виступали, а другий раз у 4-класі він прийшов до школи за дочкою, однак вона, враховуючи той факт, що дитина зразу не хотіла йти до нього та дитину до школи приводила на той час бабуся, то вона не віддала йому дитину, а відвела його в ігрову кімнату, дала можливість їм поспілкуватися та зателефонувала до бабусі і повідомила їй про вказане. Бабуся прийшла по дитину і вони разом із батьком покинули навчальний заклад. Далі в своїх поясненнях свідок зазначила, що їй було відомо, що у ОСОБА_26 матері була інша сімя, тому дитиною більше опікувалася її бабуся, однак поряд з цим ОСОБА_26 мама також час від часу приводила дитину до школи. І хоч, на її думку, дитиною в основному займалася бабуся, однак дівчинка була добре вдягнута, завжи усміхнена та відкрита до спілкування, а сьогодні ОСОБА_13 зажата і навіть не привіталася із нею, незважаючи на те, що у школі вона була з нею у хороших та приязних відносинах, завжди чемно віталася та була відкритою до спілкування. Вважає, що ОСОБА_13 дуже змінилася.
Свідок ОСОБА_22 суду пояснила, що вона разом із матірю відповідачки ОСОБА_5 знайомі багато років, оскільки разом працювали та працюють в Управлінні соціального захисту, тому вона знає все, що відбувалося у їх сімї. Вона особисто памятає, як навчалася ОСОБА_27 , як вона народила дочку. Вона, свідок, особисто допомагала їм знайти няню, щоб відповідачка не брала академічну відпустку у звязку із народженням дитини. Вона бачила як росте ОСОБА_13 . Їй також відомо, що ОСОБА_13 , як проживала в ОСОБА_4 , була життєрадісною, завджи усміхненою. На перерві чи після школи вона часто приходила на роботу до бабусі ОСОБА_28 та розповідала про навчання, про те, що було в школі. Вона була веселою та відкритою, завжди віталася, а як поїхала жити до тата дуже змінилася і сьогодні, зустрівши її, навіть не привіталася.
Свідок ОСОБА_23 суду пояснила, що вона знайома із сторонами по справі давно. Відповідачка ОСОБА_29 є дочкою її рідної сестри ОСОБА_28 , а тому вона знає позивача, який був колишнім чоловіком ОСОБА_30 та знайома із їх дочкою ОСОБА_17 . І хоч вона, свідок, постійно працює та проживає у м. Івано-Франківську, однак часто приїздить в м. Бережани, де народилася, де знаходиться помешкання її батьків, а тому знає, що ОСОБА_13 після розлучення своїх батьків залишилася проживати із своєю матірю, хоч в основному проживала із своєю бабусею і дідусем, які належним чином доглядали та виховували її. Їй відомо, що ОСОБА_13 здібна і добре вчилася в школі. А так як успішність у школі у неї було хороша: 9-10 балів, тому вона, свідок, після закінчення останньою 6 класу на канікулах водила її в театр на виставу, яка тривала 3,5 год без антракту і вона, свідок, після закінчення вистави чула відгуки неповнолітньої дитини з приводу побаченого та зрозуміла, що ОСОБА_13 є дуже здібна дівчинка і добре розвинута так як остання була дуже вражена побаченим. Їй, свідку, також відомо, що ОСОБА_13 в ОСОБА_4 проживала у нормальних умовах, нормально харчувалася та добре вчилася. Вона, свідок, була присутня при телефонній розмові її сестри ОСОБА_31 із дідусем ОСОБА_7 із ОСОБА_32 . Він телефонував їй і пропонував, щоб ОСОБА_13 приїхала до них і поступала у ОСОБА_33 по місцю їх проживання в медуніверситет.
Свідок ОСОБА_21 суду пояснила, що вона 34 роки проживає по сусідству із матірю відповідачки і добре знає їх сімю. Олю знає з дитинства. Знає, що їх сімя живе у трьохкімнатній благоустроєній квартирі. Бабуся і дідусь, маючи єдину внучку, дуже любили і опікувалися ОСОБА_9 та займалися її вихованням. Дівчинка була завжди доглянута, акуратно одягнена та привітна. Її, свідка, чоловік відвозив їх дитину до школи і разом із ним постійно підвозили ОСОБА_34 . Вона завжди розповідала, що бабуся для неї приготувала, чи що купила для неї її мама. Їй, свідкові, також відомо, що мама ОСОБА_7 спочатку працювала лікарем та була непоганим фахівцем, а пізніше вона разом із своїм чоловіком їздили до Польші на тимчасові зарбітки, а тому ОСОБА_17 на той час опікувалися її дідусь і бабуся ( мамині батьки). Вона, свідок, бачила батька дитини за тринадцять років один лише раз.
Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що відповідачка ОСОБА_2 є її дочкою, а позивач ОСОБА_1 є її колишнім зятем. З приводу заявлених позовних вимог може сказати, що її дочка ОСОБА_27 народила дочку ОСОБА_34 на 4 курсі медуніверситету, коли вони жили в Тернополі, в гуртожитку. Вона була доброю матірю та належним чином доглядала дитину та, бажаючи, щоб дитина росла здоровою, до однорічного віку тримала її на грудному годуванні. Вона, свідок, із чоловіком як могли допомагали дочці. Чоловік приїздив в пятницю забирав дитину, а в понеділок привозив назад, бо розуміли, що їй важко. Коли ОСОБА_27 була на інтернатурі у ОСОБА_35 , то в той час дитина проживала у них, в ОСОБА_4 , а ОСОБА_27 лише приїздила до них на вихідні. В той час позивач проживав у ОСОБА_33 . Ліля бажала, щоб їх сімя не розпалася, просила, щоб він приїхав на Новий рік, однак він завжди придумув причину за якою він не мав можливості приїхати до них. Ліля, намагаючись зберегти сімю, разом із дочкою їздила до нього у Луцьк, однак швидко повернулася, пояснивши, що він їх не потребує. 1 хоч вони ще перебували у шлюбі, однак проживали окремо та позивач не надавав матеріальної допомоги на утримання дочки. Коли ОСОБА_7 було 3 роки ОСОБА_27 влаштувлася на роботу на декретне місце. У 2010-2011 році ОСОБА_27 працювала в ОСОБА_4 у поліклініці. Позивач на той час аліментів ще не платив. Аліменти почав сплачувати лише у 2012 році, коли дитині виповнилося 6 років. До цього часу дитина була лише на утриманні ОСОБА_30 , яка, щоб мати змогу утримувати дитину, багато працювала. Її могли серед ночі викликати на роботу як ургентну, коли потрібно було хворого доставити із приступом в ОСОБА_36 , а тому вона, як бабуся, постійно допомагала ОСОБА_30 у вихованні та утриманні дочки. Вона водила ОСОБА_34 у дитячий садок, школу та завжди допомагала виконувати домашнє завдання. Оля здібна дівчина, і гарно вчилася в школі. Вона має талант до всього. Ліля любила багато читати і тому ОСОБА_13 також багато читала. В управлінні соціального захисту, де вона, свідок, працює, є бібліотека, а тому ОСОБА_13 постійно багато читала та, навіть була переможцем конкурсу кращий читач року. Оля ніколи не залишалася на групі продовженого дня, оскільки вони завжди знаходили час для неї. Після уроків ОСОБА_13 заходила до неї на роботу, оскільки місце її роботи знаходиться неподалік її школи. Вона завжди була активною до спілкування і мала багато друзів. Оля здібна і завжди гарно вчилася у школі та на відмінно закінчила 6-й клас. Зразу як ОСОБА_13 переїхала проживати до батька у ОСОБА_33 , вона часто телефонувала їм, оскільки скучала за ними, а потім ОСОБА_13 різко змінилася і перестала їм дзвонити і навіть брати трубку. Крім цього, вона перестала спілкуватися із своїми подругами з ОСОБА_4 . Вважає, що позивач впливає на неї, бо коли в січні 2021 року ОСОБА_27 поїхала до ОСОБА_33 та, прийшовши по місцю навчання дочки, бажала із нею поспілуватися, то ОСОБА_13 зразу радісно вибігла із класу, а потім, будучи розгубленою, відмовилася від спілкування із матірю і розплакавшись, сказала, що їй потрібно подзвонити батькові. Далі у своїх поясненнях свідок зазначила, що вони ніколи не належали до заможніх людей, однак вважає, що ОСОБА_13 , проживаючи в ОСОБА_4 , була забезпечена всім необхідним для нормального розвитку та виховання. Вони не мали можливості возити її на відпочинок за кордон, як це роблять батьки позивача, однак ОСОБА_13 з Лілею двічі їздили відпочивати на море в Україні. Той факт, що ОСОБА_7 не було погано жити в ОСОБА_4 , свідчить і рішення служби у справах дітей, яке було прийнято в травні 2019 року, яке було постановлене в інтересах неповнолітньої дитини, яким було відмовлено позивачу у зміні місця проживання дитини, так як тут ОСОБА_13 була забезпечена всім необхідним. Враховуючи той факт, що ОСОБА_27 , втративши роботу, бажала їхати на тимчасові заробітки за межі України та беручи до уваги перехідний вік дитини та той факт, що батько хотів, щоб дитина проживала із ним і обіцяючи, що не буде перечити їм у спілкуванні, та їх дочка в м. Луцьку матиме змогу отримати кращу освіту аніж в м. Бережанах за якою вона зможе легко поступати у місцевий медінститут, тому вони, погодивши між собою, вирішили тимчасово віддати дочку на проживання до батька та самостійно збирали документи для цього. В даний час ОСОБА_13 дуже змінилася і цьому послужило ставлення її батька до матері. Вважає, що позивач має упереджене ставлення до відповідачки та бажає її очорнити, він зневажливо виражається на її адресу та навіть після судового засідання телефонував у військову частину, де вона проходить службу та, розказуючи яка вона погана матір, на тій підставі просив її звільнити із займаної посади. Вважає, що позивач, забравши до себе дитину на проживання, спеціально бажає позбавити її дочку батьківських прав, щоб насолити їй, бо в час, коли ОСОБА_13 проживала в ОСОБА_4 , він не дуже цікавився нею. До них телефонували його батьки та цікавилися дитиною, а позивач, взявши трубку для спілкування з дитиною, лише привітався і формально перекинувся лише кількома фразами. І хоч з народження і до закінчення ОСОБА_9 6 класу вона проживала в ОСОБА_4 і між нею та ОСОБА_17 завжди були дуже добрі та теплі відносини, однак в даний час із незрозумілих причин ОСОБА_13 не бажає із нею спілкуватися, як і не бажає спілкуватися із своєю мамою, дідом, однокласниками, сусідами та навіть своїми подругами. Вважає, що відповідачку не потрібно позбавляти батьківських прав, оскільки дитина, проживаючи в ОСОБА_4 , мала належні умови проживання, освіту та медичний нагляд, а після того як дитина почала проживати з батьком, ОСОБА_27 телефонувала їй, цікавилася нею та двічі на утримання дочки пересилала по 5000гривень.
Пояснення позивача про те, що відповідачка зловживає алкоголем є голослівним, оскільки вони не доведені жодними належними та допустими доказами. Жоден із допитаних свідків, які були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу суду завідомо неправдивих показів, не повідомив суд про те, що відповідачка зловживає алкоголем та веде аморальний спосіб життя, натомість відповідачкою до матеріалів справи долучено документи, які характеризують її лише з позитивної сторони, які стороною позивача не спростовані.
Так, оглянута в судовому засіданні характеристика, видана 10 лютого 2021 року Комунальним некомерційним підприємством Бережанська центральна міська лікарня свідчить про те, що відповідачка ОСОБА_37 працювала в КНП Бережанська ЦМЛ з 1 березня 2010 року на посаді лікаря нервопатолога, з 25 липня 2012 року-лікарем терапевтом, з 3 грудня 2012року по 27 вересня 2017 року лікарем психіатром- наркологом. За період роботи проявила себе як наполегливий, принциповий та каліфікований фахівець. Володіла хорошими теоретичними знаннями та практичними навиками роботи. Постійно працювала над підвищенням свого кваліфікаційного рівня. Вимоглива та справедлива в роботі по відношенню до підлеглих і пацієнтів. До роботи відносилася сумлінно. Користувалася повагою колег на роботі. До виконання своїх обовязків відносилася відповідально.
Також судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 на день розгляду справи є військовослужбовцем, перебуває на військовій службі, що підтверджується контрактом Міністерства Оборони України від 02.10.2020 р. про проходження військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу. Контракт укладено строком на 5 років.
Згідно службової характеристики від 01 лютого 2021 року лейтенант ОСОБА_2 , перебуваючи на посаді начальника медичного пункту протитанкового артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_3 - характеризується виключно позитивно у звязку з чим відповідає займаній посаді.
Із оглянутих в судовому засіданні медичних документів таких як: періодичний обоязковий медичний профілактичний огляд, який був проведений неповнолітній в серпні 2018 року; магнітно-резонансною томографією головного мозку, яка була проведена 15 квітня 2014 року малолітній ОСОБА_3 , 2006 року народження, в медичному центр ТОВ ГЕМО МЕДИКА ТЕРНОПІЛЬ; епікризом ОСОБА_3 , яка проходила лікування 22.04.2016 року; направленням в очний кабінет обласної дитячої поліклініки, видно, що 14 січня 2011 року ОСОБА_3 направлялася на проведення консультації. Всі вищеперелічені документи свідчать про те, що в період, у який неповнолітня проживала з відповідачкою в місті Бережанах, вона для профілактики неодноразово оглядалася спеціалістами.
Той факт, що, проживаючи разом із матірю з 2006 по 2019 рік, неповнолітня була забезпечена всім необхідним для повноцінного розвитку дитини також свідчить і те, що позивач, бажаючи, щоб малолітня проживала разом із ним, звертався в орган опіки та піклування по місцю проживання дитини з питанням визначення місця проживання дитини, однак йому у цьому було відмовлено та дитина залишилася проживати разом із матірю. У 2019 році і сама малолітня ОСОБА_9 та Служба у справах дітей дійшли висновку, що дитині буде комфортніше проживати у місці, де вона виросла, а саме:в місті Беражанах. Ініціатива зміни місця проживання малолітньої дочки сторін в серпні 2019 року виходила саме від матері дитини - відповідачки ОСОБА_2 , яка в силу обставин, що склалися, так як вона втратила роботу та щоб мати можливість працевлаштуватися, мала виїжджати на роботу за межі України, а тому вона, дбаючи про свою малолітню дочку, вирішила, що вона, будучи у підлітковому віці, буде краще доглянутою саме її батьком-позивачем ОСОБА_1 ..
Суд також критично відноситься до наявних у матеріалах справи та оголошених у судовому засіданні письмових пояснень неповнолітньої ОСОБА_3 про те, що до серпня 2019 року вона проживала в м. Бережанах, де за нею доглядала її бабуся ОСОБА_5 , однак її матір ОСОБА_2 не займалася її вихованням, не цікавилася її станом здоровя та не забезпечувала її необхідними речами та одягом, що на час проживання із мамою остання зловживала алкоголем та, змінюючи співмешканців, вела аморальний спосіб життя, оскільки такі пояснення нічим не підтверджені, а дитина у такому віці піддається впливу батька та дала такі пояснення з метою її знеславити.
В силу ст. 51 Конституції України «Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття...».
Згідно ч. 2 ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов"язані піклуватися про здоров"я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Відповідно до ст. 4 Цивільно-процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно статті 13 Цивільно-процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
I хоч позивач в судовому засіданні підтримав заявлені ним позовні вимоги та просив суд їх задоволити, однак він всупереч, вимог ст. ст. 76-80 ЦПК України, не представив суду достатніх доказів та не довів підставності завлених ним вимог.
Суд критично відноситься до обгрунтувань позивача про те, що відповідачка неналежно виконувала свої батьківські обовязки через що дитина, проживаючи з нею в ОСОБА_4 , ледве осилювала шкільну програму, що вона не знала табличку множення, та через те, що її матір зловживала алкоголем, над нею не насміхалися однокласники. Суд переконався, що такі твердження позивача не відповідають дійсності, оскільки перевіреними в судовому засіданні доказами було спростовано такі пояснення позивача та встановлено, що неповнолітня ОСОБА_9 , проживаючи з матірю, добре вчилася, закінчила шостий клас з похвальною грамотою, була переможцем олімпіад, постійно користувалася авторитетом серед однокласників через що була обрана старостою класу.
За змістом статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою, але суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її найкращі інтереси.
Суд, вислухавши пояснення неповнолітньої ОСОБА_3 , які були дані нею в судовому засіданні, прийшов до висновку, що в даній ситуації відношення дитини до матері мотивовано тимчасовим почуттям образи, але це не означає, що позбавлення матері батьківських прав буде відповідати найвищим інтересам дитини, оскільки надзвичайно важливо для дитини відчувати спорідненість з рідною матір`ю, отримувати її підтримку та піклування. У зв`язку з цим, думка дитини, з урахуванням інших обставин справи, не може в даному випадку бути визначальною при вирішенні спору. Крім цього, суд вважає, що неповнолітня піддається впливу позивача, який своїм упередженим та зневажливим ставленням до матері, навязує їй свою думку, оскільки вона до тринадцятирічного віку проживала в ОСОБА_4 та не виявляла бажання жити із батьком. Суд також вважає, що неповнолітній не було погано проживати в м. Бережанах із матірю, оскільки на засіданні органу опіки і піклування при визначенні місця її проживання ще в травні 2019 року у звязку із врахуванням думки неповнолітньої було прийнято рішення, яким відмовлено позивачу у задоволенні його заяви про зміну місця її проживання.
Вищевказане підверджується оглянутим в судовому засіданні рішенням № 924 виконавчого комітету Бережанської міської ради, яке було постановвлено 16 травня 2019 року.
Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.
Згідно статті 18 Закону України «Про охорону дитинства», держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.
У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки.
У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.
Пунктами 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше) є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
А так як судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 як мати неповнолітньої ОСОБА_3 , впродовж всього її життя створювала належні умови для проживання дочки, купувала одяг, взуття та інші речі, необхідні для нормального розвитку дитини, забезпечувала її повний медичний догляд, що підтверджується даними з медичної картки дитини, регулярно приводила дочку на огляди до лікаря офтальмолога, лікувала їй зір та водила дочку на інші необхідні планові огляди та обстеження.
Судом також встановлено, що позивач розлучився із відповідачкою, коли їх неповнолітній дочці було лише два роки, остання, залишившись із матірю в м. Бережанах, проживала в нормальних умовах та була забезпечена усіх необхідним для нормального розитку та виховання у звязку з чим неповнолітня ОСОБА_9 є добре розвинута, на час проживання та навчання в ОСОБА_4 не перебувала у пригніченому стані, як це вказує позивач, а, навпаки, брала активну участь у житті школи, мала високу успішність в школі, брала участь у шкільних олімпіадах та лише із позитивної сторони характеризувалася вчителями Бережанської ЗОШ, де навчалася. Вказані факти підтверджені оглянутими та оголошеними в судовому засіданні характеристиками класних керівників ОСОБА_20 та ОСОБА_38 , а також директором школи І-ІІІ ступенів № 1 Бережанської міської ради, які були дані 29 січня та 2 лютого 2021 року. Крім цього, судом встановено, що неповнолітня ОСОБА_3 до проживання із батьком володіла високим інтелектуальним рівнем та з легкістю справлялась з усіма навчальними дисциплінами під час навчання у школі в м.Бережанах. Була призером третього етапу Міжнародної гри зі світової літератури "Sunflower та призером І етапу Міжнародного мовно-літературного конкурсу учнівської та студентської молоді імені Тараса Шевченка, неодноразовою призеркою шкільних конкурсів читців поезії. Вона брала активну участь у діяльності учнівського самоврядування школи, а матір та її батьки, а не позивач, завжди підтримували її та допомагали з навчанням.
Враховуючи зазначене, суд, у відповідності до ч.6 ст. 19 Сімейного кодексу України не погоджується із висновком відділу у справах дітей та соціального захисту населення Липинської сільської ради, що міститься в матеріалах справи, який свідчить про доцільність позбавлення відповідачки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав стосовно її неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та при винесенні рішення не бере його до уваги, оскільки вважає, що він є недостатньо обґрунтованим та суперечить здобутим в судовому засіданні доказам та інтересам дитини. Вважає, що вказаний висновок має рекомендаційний характер, а тому не може бути безумовною підставою для задоволення позову та позбавлення відповідачки батьківських прав.

Вищевказане угоджується із правовим висновком, зробленим Верховним Судом 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/17 провадження № 61-8179св19.
Частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Суд, підсумовуючи здобуті в судовому засіданні докази та враховуючи те, що при вирішенні такої категорії спору позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який може застосовуватись до відповідача у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують його як особу, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`ю та психічного розвитку, а так як стороною позивача, у відповідності до ст. 81 ЦПК України, належними та допустимими доказами не доведено, що відповідачка, зловживаючи алкоголем, вела аморальний спосіб життя у звязку з чим не цікавилася життям та здоровям своєї дочки, що негативно вплинуло на її життя та здоровя, про що він зазначав у своїх усних поясненнях при вирішенні судом заявлених ним вимог, а відповідачкою під час розгляду справи по суті після скасування заочного рішення вказані твердження були спростовані долученими до матеріалів справи та оглянутими в судовому засіданні документами, з яких видно, що остання, закінчивши у 2008 році Тернопільський державний медичний університет та, здобувши кваліфікацію лікаря, з березня 2010 року по липень 2012 року працювала на посаді лікаря невропатолога, з липня 2012року- на посаді лікаря терапевта, з грудня 2012 по вересень 2017 року лікарем психіатром-наркологом Бережанської ЦМЛ, а з жовтня 2020 року - проходить військову службу по контракту, є військовим офіцером, учасником АТО, начальником медичного пункту протитанкового артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_3 , та остання як лікар Бережанської ЦРКЛ та як військовий офіцер по місцю роботи та несення служби характеризується виключно позитивно, інших доказів, які би спростовували дані факти, суду стороною позивача не представлено, та дочка сторін після розірвання їх шлюбу залишилась із відповідачкою та, проживаючи у належних умовах, була здоровою, доглянутою та, навчаючись у загальноосвітній школі, була на хорошому рахунку, оскільки гарно вчилася та брала активну участь у житті школи, приймала участь та перемагала у шкільних та районних олімпіадах, а тому, враховуючи зазначене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід залишити без задоволення за недоведеністю заявлених ним вимог.
Оскільки ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються на позивача у разі відмови в позові, а тому суд вважає необхідним сплачені позивачем кошти у розмірі 840 гривень 80 копійок віднести на його рахунок.

Керуючись ст. 51 Конституції України, ст. ст. 19, 150, 164, 165, 171 Сімейного кодексу України, ст. 8, 11,12, 18 Закону України «Про охорону дитинства», Пунктами 15, 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ч.1 та ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Рішенням Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року та «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року, Правовим висновком, зробленим Верховним Судом 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/17 провадження № 61-8179св19, ст. ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-82, 89, 141, 263-265, 289, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог - Служби у справах дітей Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області (яка є правонаступником Липинської сільської ради Луцького району Волинської області) та служби у справах дітей, надання соціальної допомоги сімям з дітьми та молоді Бережанської міської ради про позбавлення батьківських прав залишити без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду через Бережанський районний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення суду у відповідності до ч.6 ст. 259 ЦПК України складено 21 жовтня 2021 року.

Суддя Бережанського районного суду
Тернопільської області Данилів О.М.