ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/1028/20Головуючий у 1-й інстанції Грицак Р.М.
Провадження № 22-ц/817/169/21 Доповідач - Шевчук Г.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Костів О. З., Хома М. В.,

секретаря Іванюти О. М.,

сторін:

позивача ОСОБА_1 та її представника адвоката Кузьменко І. О.,

представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Вароди П.Б.,

третьої сторони на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 листопада 2020 року, постановлене суддею Грицаком Р.М., в справі за позовом ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , за участю третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 , про визнання недійсними рішень органу місцевого самоврядування, скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

В січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, в подальшому уточненим, в якому просила визнати незаконними та скасувати рішення Тернопільської міської ради:

- сьомого скликання тридцять шостої сесії № 7/36/124 від 24 липня 2019 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування земельної ділянки площею 0,0685 га; передачу цієї ділянки безоплатно у власність по АДРЕСА_1 ОСОБА_4 ;

- сьомого скликання тридцять восьмої сесії № 7/38/120 від 06 вересня 2019 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування земельної ділянки площею 0,0715 га; передачу цієї ділянки безоплатно у власність по АДРЕСА_1 ОСОБА_5 ;

- сьомого скликання тридцять восьмої сесії № 7/38/120 від 06 вересня 2019 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування земельної ділянки площею 0,0715 га; передачу безоплатно у власність по АДРЕСА_1 ОСОБА_6 ;

скасувати державну реєстрацію у Державному земельному реєстрі та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо права власності:

- ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,0685 га за кадастровим номером :04:003:0137;

- ОСОБА_6 за реєстраційним номером 101 об`єкта нерухомого майна - земельної ділянки площею 0,0715 га, за кадастровим номером :04:003:0141, внесеного до Державного реєстру 30.07.2019р.;

- ОСОБА_5 за реєстраційним номером №101 - об`єкта нерухомого майна - земельної ділянки площею 0,0715 га, за кадастровим номером :04:003:0142, внесеного до Державного реєстру 08.08.2019р.;

- ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0715 га, за кадастровим номером :04:003:0141, внесеного до Державного реєстру 12.12.2019р. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 50182987 та земельну ділянку площею 0,0715 га, за кадастровим номером :04:003:0142, внесеного до Державного реєстру 12.12.2019р. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 50183974;

визнати недійсним і скасувати договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0715 га, за кадастровим номером :04:003:0141 по АДРЕСА_1 укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 12 грудня 2019 року №5526 та посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Боднарчук О.І.

В обґрунтування позову зазначила, що після смерті її батька ОСОБА_7 успадкувала майно, зокрема житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1 . Вказане майно ОСОБА_7 також успадкував після смерті його батька ОСОБА_8 .. Успадковане будиноковолодіння розташоване на земельній ділянці загальною площею 5225,0 м.кв., що стверджується генеральним планом (схемою) земельної ділянки за вказаною адресою, виготовленим станом на 07.02.1949 рік. У технічному паспорті на даний житловий будинок, складеному 09.07.1996 році зазначено, що за будинком рахується земельна ділянка площею 5225 м.кв., у тому числі лишки 2495 м.кв. Протягом всього життя вона проживає у будинку який успадкувала та користується вказаною земельною ділянкою у розмірі 5225 м.кв., яка повністю огороджена. На даній земельній ділянці також розташовані: літній будинок, дитячий відпочинковий майданчик та ростуть зелені насадження. Вважає, що підставою для правомірного користування нею вказаною земельною ділянкою є запис у звіті центрального статистичного управління про користування ОСОБА_8 земельною ділянкою площею 5.4 га, розмір якої не змінювався до 2018 року. Рішенням Тернопільської міської ради від 07.06.2007 року № 5/10/32 їй було передано у приватну власність земельну ділянку площею 1000.0 кв.м. для будівництва та обслуговування жилого будинку по АДРЕСА_2 , а лишками землі, які рахувалися за її сім`єю вона користується і на даний час.

Вона та її дочка ОСОБА_3 неодноразово зверталися до Тернопільської міської ради з проханнями винести рішення про надання їм права користування земельною ділянкою для ведення садівництва та будівництва гаража, які залишалися без задоволення, при цьому враховуючи, що її сім`я багаторічно користується земельною ділянкою, сплачує за неї земельний податок посадові особи органу місцевого самоврядування надали дозволи та затвердили землевпорядну документацію іншим особам.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 29 січня 2020 року забезпечено позов ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , за участю третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 , про визнання недійсними рішень органу місцевого самоврядування, скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно, шляхом: заборони ОСОБА_4 відчужувати земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1 площею 0,0685 га, кадастровий номер :04:003:0137, яка належить йому на праві власності; заборони ОСОБА_2 відчужувати земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1 площею 0,0715 га, кадастровий номер :04:003:0142, яка належить їй на праві власності; заборони ОСОБА_2 відчужувати земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1 площею 0,0715 га, кадастровий номер :04:003:0141, яка належить їй на праві власності.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 листопада 2016 року у задоволенні вказаного позову відмовлено. Скасовано заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 січня 2020 року щодо: -заборони ОСОБА_4 відчужувати земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1 площею 0,0685 га, кадастровий номер :04:003:0137, яка належить йому на праві власності; -заборони ОСОБА_2 відчужувати земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1 площею 0,0715 га, кадастровий номер :04:003:0142, яка належить їй на праві власності; -заборони ОСОБА_2 відчужувати земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1 площею 0,0715 га, кадастровий номер :04:003:0141, яка належить їй на праві власності.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду, вважаючи його незаконним, прийнятим з порушенням норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що судом невірно застосовано норми закону щодо неотримання ОСОБА_8 та ОСОБА_7 державних актів на земельну ділянку.

Вважає, що підставністю користування землею є: 1) запис у звіті центрального статистичного управління про користування ОСОБА_8 земельною ділянкою площею 5,4га станом на 1945 рік, і розмір користування цією ділянкою не змінювався до 2018 року; 2) архівна довідка №1-79/04-11 від 13.09.2019 року, видана Державним архівом Тернопільської області; 3) Генеральним планом (схемою) земельної ділянки по АДРЕСА_2 площею 5225га., якою користувався ОСОБА_7 , виготовленим станом на 07.02.1949 рік; 4) Генеральним планом будинковолодіння АДРЕСА_2 станом на 1965 рік, із площею земельної ділянки розміром 5 225 га.; 5) технічним паспортом на даний житловий будинок від 09.07.1996 року де зазначено, що за будинком рахується земельна ділянка площею 5 225га, у тому числі лишки 2 495 га.

Вказує, що на момент смерті спадкодавців ОСОБА_8 , (1947 р.) та ОСОБА_7 (1999 р.) діяло законодавство, яке не передбачало обов`язкової реєстрації права постійного користування земельною ділянкою.

Зазначає, що погосподарські книги були передані в архів Тернопільської міської ради, оскільки вул. Овочева була включена до м.Тернополя, яка будучи зацікавленою у відмові у задоволенні позову, їх не надала суду. Доказ користування нею земельною ділянкою площею 2 525га підтверджено записом, який міститься у реєстраційній справі Тернопільського міського БТІ, в якій наявний генеральний план будинковолодіння, складений станом на 1965 рік, у якому вказано про загальну площу земельної ділянки 5 225 га та лишки.

Вважає, що як платник земельного податку є землекористувачем земельної ділянки, відповідно до ст.269 Податкового кодексу України, згідно якої платниками земельного податку є власники земельних ділянок та землекористувачі.

Звертає увагу, що Тернопільською міською радою самочинно змінено цільове призначення землі, якою вона користується (для ведення особистого селянського господарства), що дало змогу в подальшому прийняти рішення про надання земельних ділянок відповідачам ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 із земель запасу.

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 від інших учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходив.

У судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 та її представник апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на доводи викладені в ній.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечив.

Третя сторона на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 підтримала апеляційну скаргу, зіславшись на доводи викладені в ній.

Інші сторони в судове засідання не з`явились хоч належним чином були повідомлені про час та місце судового засідання.

У відповідності до вимог статтей 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши суддю доповідача, сторін, які з`явились в судове засідання, перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Даним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Згідно частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено ,що рішенням Народного суду третьої дільниці м.Тернополя від 07.04.1955 року у справі №2-100, визнано право власності на будинковолодіння зі всіма прибудовами, які знаходяться за адресою АДРЕСА_2 за ОСОБА_8 взамін втраченого договору дарування (а.с.21 т.1). Даним рішенням зобов`язано Інвентаризаційне бюро провести оформлення документів, що і було оформлено актом від 26.03.1955 року (а.с.22 т.1) та свідоцтвом про право власності від 16.06.1996 року, про що зроблено в реєстраційній книзі запис № 9 на сторінці №33 за реєстровим номером 976 (а.с.24 т.1).

Будинок та прибудинкові приміщення, власником яких був ОСОБА_9 , були розташовані на земельній ділянці загальною площею 5225,0 м.кв., що стверджується генеральним планом (схемою) земельної ділянки за вище зазначеною адресою, виготовленим станом на 07.02.1949 року (а.с.23 т.1).

Згідно зі свідоцтвом на право власності № НОМЕР_1 від 14 червня 1996 року Державна Адміністрація міської Ради народних депутатів м.Тернопіль посвідчує, що будинок АДРЕСА_2 належить ОСОБА_8 на праві особистої власності. Свідоцтво видано на підставі визначення народного суду 3-ї дільниці м. Тернополя справа №2-100 від 07 квітня 1955 року взамін договору дарування за 1910 рік (а.с.24 т.1).

Будинок АДРЕСА_2 зареєстровано в Тернопільському бюро технічної інвентаризації по праву особистої власності за ОСОБА_8 та записаний в реєстрову книгу №9 стор. №33 за реєстровим №976 14 червня 1996 року (а.с 24 на звор. т.1).

18 червня 1996 року ОСОБА_7 видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_8 на майно, зокрема житловий будинок АДРЕСА_2 , який належав померлому ОСОБА_8 особисто на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 14 червня 1996 року виданого управлінням житлово-комунального господарства та зареєстрованого Тернопільським бюро технічної інвентаризації 14 червня 1996 року за №976. Вказаний житловий будинок з надвірними будівлями (підвал, хлі в) побудований з цегли, загальною площею 55,50 кв.м..

Згідно технічного паспорта на житловий будинок індивідуального житлового фонду складеного Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації 09 липня 1996 року власником цілого будинку по АДРЕСА_2 загальною площею 80,1 кв.м є ОСОБА_7 , в тому числі земельна площа складає 5225 кв.м, з яких занята житловими приміщеннями 80 кв.м, нежитловими приміщенями 37 кв.м, садом 4820 кв.м, лишки 2495 кв.м. (а.с.25 т.1).

Як вбачається з архівної довідки виданої державним архівом Тернопільської області 13 вересня 2019 року за №Г-79/04-11 у документах архівного фонду Великоборківської інспектури ЦСУ в заключному звіті про розміри засівних площ під урожай 1945 року в одноосібних селянських господарствах с. Шляхтинці Великоборківського (сучасного Тернопільського) району Тернопільської області є відомості, що у 1944-1945 роках за господарством ОСОБА_8 значиться 5,4 га землі (а.с.27 т.1).

Позивачка ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

02.11.2000 року позивачці ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_7 , а саме спадкове майно, що складалося з жилого будинку з підвалом з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.20 т.1).

Рішенням Тернопільської міської ради від 07.06.2007 року № 5/10/32 ОСОБА_1 було передано у приватну власність земельну ділянку площею 1000,0 кв.м для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_2 .

Згідно довідок Головного управління ДФС у Тернопільській області від 30.07.2007 року за №51693/15-02 та від 13.07.2014 року за № 0/19-13-05-24/9112 ОСОБА_1 здійснює оплату земельного податку за користування земельною ділянкою площею 1000,0 м2, за ділянку площею 2407,0 м2(рілля) у відповідності до пп.281.1.3 п.281.1 ст.281 Податкового кодексу України звільнено від сплати податку (а.с.28,29 т.1).

Постановою Тернопільського міськрайонного суду від 07 квітня 2008 року визнано не розгляд сесією Тернопільської міської ради заяви ОСОБА_1 і ОСОБА_10 від 15 серпня 2007 року про безоплатну передачу у приватну власність земельних ділянок по 1200 м.кв. кожній для ведення садівництва за рахунок залишку 3225 м.кв. площі земельної ділянки саду по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , а також передачу їм в оренду строком на 50 років земельних ділянок площею 412,50 м.кв. кожній за рахунок залишку площі земельної ділянки по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 незаконною бездіяльністю та зобов`язано Тернопільську міську раду вирішити на черговій сесії вищевказані заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_10 (а.с.31 т.1).

26 серпня 2010 року Тернопільською міською радою п`ятого скликання на її тридцять восьмій сесії розглядалося питання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 0,041250 га для ведення городництва за адресою АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 за наслідками якої рішення не прийнято (а.с.30).

Рішенням двадцять третьої сесії Тернопільської міської ради шостого скликання № 6/23/134 від 17 серпня 2012 року ОСОБА_1 відмовлено в надані дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в приватну власність площею 0,12 га для ведення садівництва за адресою АДРЕСА_2 . Вказане рішення позивачем не оскаржувалося в судовому порядку (а.с.35 т.1).

Листом Тернопільської міської ради від 02 травня 2018 року за №2020/08, у відповідь на звернення ОСОБА_1 від 12 квітня 2018 року про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,12 га для ведення садівництва та площею 0,01 га для будівництва гаража за адресою АДРЕСА_2 , заявниці роз`яснено про те, що задовольни її прохання про надання у власність вищевказаних земельних ділянок немає можливості, остільки рішенням сесії Тернопільської міської ради від 17 серпня 2012 року їй відмовлено у передачі земельної ділянки площею 0,12 га, а передача земельної ділянки площею 0,01 є неможливим, так як детальним планом забудови мікрорайону «Північний» будівництво індивідуальних гаражів не передбачено (а.с.36 т.1).

Рішенням тридцять шостої сесії Тернопільської міської ради сьомого скликання № 7/36/124 від 24 липня 2019 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0685 га, кадастровий номер :04:003:0137 для будівництва та обслуговування житлових будинків та споруд за адресою АДРЕСА_3 та передано безоплатно у власність ОСОБА_4 з правом здійснити державну реєстрацію вказаної земельної ділянки (а.с.39 т.1).

Рішенням тридцять восьмої сесії Тернопільської міської ради сьомого скликання № 7/38/120 від 06 вересня 2019 року затверджено: - проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0715 га, кадастровий номер :04:003:0141 для будівництва та обслуговування житлових будинків та споруд за адресою АДРЕСА_3 та передано безоплатно у власність ОСОБА_6 з правом здійснити державну реєстрацію вказаної земельної ділянки; - проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0715 га, кадастровий номер :04:003:0142 для будівництва та обслуговування житлових будинків та споруд за адресою АДРЕСА_3 та передано безоплатно у власність ОСОБА_5 з правом здійснити державну реєстрацію вказаної земельної ділянки (а.с.41, 42 т.1).

Згідно наявних у матеріалах справи копій проектів землеустрою, щодо відведення земельних ділянок по АДРЕСА_1 , земельні ділянки надані ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 це землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам), категорія яких землі житлової та громадської забудови, вид використання - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

06 серпня 2019 року за ОСОБА_4 зареєстровано на праві власності земельна ділянка загальною площею 0,0685 га, кадастровий номер :04:003:0137 (номер запису про право власності: 32785435), що засвідчується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №196649953 від 17 січня 2020 року та витягом з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 17 січня 2020 року (а.с.84 т.1).

22 жовтня 2019 року за ОСОБА_5 зареєстровано на праві власності земельна ділянка загальною площею 0,0715 га, кадастровий номер :04:003:0142 ( номер запису про право власності: 33877513), що засвідчується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.86 т.1).

26 вересня 2019 року за ОСОБА_6 зареєстровано на праві власності земельна ділянка загальною площею 0,0715 га, кадастровий номер:04:003:0141 (номер запису про право власності: 33484364), що засвідчується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.88 т.1).

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 195498155 від 02 січня 2020 року на підставі договору купівлі-продажу від 12 грудня 2019 року посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Боднарчук О.І. за реєстровим номером 5526, ОСОБА_2 набула у власність земельну ділянку площею 0,0715 га, кадастровий номер :04:003:0141 (а.с.159 т.1).

На підставі договору купівлі-продажу від 12 грудня 2019 року посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Боднарчук О.І. за реєстровим номером 5529, ОСОБА_2 набула у власність земельну ділянку площею 0,0715 га, кадастровий номер :04:003:0142, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 195498406 від 02 січня 2020 року (а.с.159 т.1).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення вимог, оскільки позивачкою не доведено порушення її прав, щодо користування спірними земельними ділянками.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, як таким, що зроблений з урахуванням вимог чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини та відповідно до наявних у матеріалах справи доказів.

Відповідно до ст.125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно частини п`ятої статті 20 ЗК Української РСР 1970 року право землекористування громадян, які проживають в сільській місцевості, засвідчується записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських рад, а в містах і селищах міського типу - в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських, селищних рад народних депутатів.

У відповідності до ст. 22 Земельного кодексу України (в редакції від 12.12.1990 року) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

П. 5 постанови Верховної ради Української РСР від 18 грудня 1990 року №562-ХІІ «Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР» (зі змінами та доповненнями, внесеними Законом України від 5 травня 1993 року №3180-XII) передбачено, що громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування.

Зі змісту частини другої статті 92 ЗК України вбачається, що передача земельної ділянки у постійне користування громадянам не передбачена. Пунктами 6, 7 Перехідних положень ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них. Громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Абзацом одинадцятим пункту 5.3 рішення Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року №5-рп/2005 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 92, пункту 6 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України (справа про постійне користування земельними ділянками) визначено, що після набрання чинності статтею 92 Кодексу свідчить, що ця норма не обмежує і не скасовує діюче право постійного користування земельними ділянками, набуте громадянами в установлених законодавством випадках станом на 1 січня 2002 року до його переоформлення. Цим рішенням визнано неконституційними положення пункту 6 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України щодо зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення. Зі змісту вказаного рішення вбачається, що землекористувачі, які набули права постійного користування земельною ділянкою на підставі норм Земельного кодексу України в редакції від 13 березня 1992 року, мають право використовувати надані їм земельні ділянки на праві постійного користування до того часу, поки не буде розроблене законодавче, організаційне та фінансове забезпечення щодо переоформлення права постійного користування на право власності або право оренди.

Доводи апеляційної скарги, що розглядаючи спір суд першої інстанції не врахував, що відповідачами порушено її права користування спірними земельними ділянками, які правомірно перебували у користування родини з 1945 року колегія суддів не приймає до уваги як необґрунтовані.

За приписами статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Статтею 23 ЗК України у редакції від 13 березня 1992 року встановлено, що право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Судом першої інстанції встановлено, що державними актами не посвідчено право постійного користування ОСОБА_8 , ОСОБА_7 земельною ділянкою площею 5225 кв.м. по АДРЕСА_1 , відповідні рішення виконкому міської ради про надання у користування земельної ділянки за вказаною адресою не приймалися. Матеріали справи не містять відомостей про наявність записів в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських рад, а в містах і селищах міського типу - в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських, селищних рад народних депутатів про право землекористування громадян ОСОБА_8 , ОСОБА_7 земельною ділянкою площею 5225 кв.м. по АДРЕСА_1 .

Згідно відповіді Відділу земельних ресурсів Тернопільської міської ради від 06 липня 2020 року за №2714/25 інформація щодо поземельної книги по м. Тернополю за період з 1944 року по 2019 року відсутня, оскільки відділ земельних ресурсів створено у квітні 2003 року (а.с.227 т.1).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що надана позивачем архівна довідка, видана державним архівом Тернопільської області 13 вересня 2019 року за №Г-79/04-11 про закріплення за ОСОБА_8 5,4 га землі під урожай 1945 року в одноосібних селянських господарствах с. Шляхтинці Великоборківського (сучасного Тернопільського) району Тернопільської області, не є документом, який відповідно до чинного законодавства підтверджує право користування позивачем земельною ділянкою по АДРЕСА_1 та виданий ОСОБА_7 генеральний план (схема) забудови земельної ділянки по АДРЕСА_1 виготовлений станом на 07.02.1949 рік та технічний паспорт складений 09.07.1996 року на індивідуальний житловий будинок розташований за вказаною адресою не підтверджують правомірність користування земельною ділянкою загальною площею 5225,0 м.кв. ні батьком позивача ні самим позивачем.

Сплата позивачем земельного податку не підтверджує право позивача на користування спірною земельною ділянкою.

ОСОБА_1 не було надано доказів розміщення належних їй на праві власності об`єктів нерухомості (будівель) на земельних ділянках відведених у власність ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 ..

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України).

Колегія суддів зазначає, що передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо).

Судом першої інстанції встановлено, що оспорюваними рішеннями передано у власність ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 земельні ділянки із землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам), категорія яких землі житлової та громадської забудови, вид використання - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а не земельні ділянки, які знаходились в користуванні позивачки на правових підставах.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не доведено належності їй на праві користування спірних земельних ділянок та порушення її прав відповідачами, а тому тому суд підставно відмовив в позові.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що позовні вимоги про скасування державної реєстрації у Державному земельному реєстрі та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо права власності та визнання недійсним і скасування договору купівлі-продажу земельної ділянки є похідними від задоволення вимоги про скасування рішень в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі у власність, тому підстави для задоволення позову у цій частині також відсутні, оскільки відповідачі ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 набули права власності на оспорювані земельні ділянки в порядку передбаченому чинним законодавством, без порушення при цьому прав позивача

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

У відповідності до ч.1 ст.374 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 35 ч.ч. 1, 3; 259 ч.ч. 1, 2, 8; 374 ч. 1 п. 1; 375 ч. 1; 381 ч.ч. 1, 3; 382 ч.ч. 1, 2; 384 ч. 1; 389 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 листопада 2020 року залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції в особі Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 18 жовтня 2021 року.

Головуючий

Судді