Справа № 308/8807/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі: головуючого - судді Фазикош О.В., за участю секретаря Химинець О.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ужгород цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про оспорювання батьківства та виключення запису про батька з актового запису про народження дитини,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч.6 ст.259 та ч. 6 ст. 268 ЦПК України 05.10.2021 року було проголошено вступну та резолютивну частини ухвали. Повний текст ухвали виготовлено та підписано 13.10.2021 року.

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини.

Позовна заява мотивована тим, що 14.04.2018 року між ОСОБА_3 , прізвище після одруження Поковба, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , укладено шлюб, про що Виконкомом Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області 14.04.2018 року зроблено актовий запис № 04. Це підтверджується свідоцтвом про шлюб від 14.04.2018 року серії НОМЕР_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народився син- ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини.

Позивач зазначає, що у зв`язку із тим, що вона нервувалася, дитина народилася на 3 тижні раніше, з маленькою вагою, тому за дитиною був і є необхідним посилений догляд. Це підтверджується випискою в жіночу консультацію, де зазначено про народження дитини на 37 тижні та листком непрацездатності, де зазначений термін пологів 04.11.2018 року та свідоцтвом про народження дитини, з якого вбачається, що дитина народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 . Все необхідне для дитини та позивача вона, за її твердженням, придбала самостійно із допомогою своїх батьків.

17.10.2018 після сварки з батьками чоловіка, які вигнали позивача із дитиною з дому, ОСОБА_1 , вказує що сімейні стосунки між нею та відповідачем ОСОБА_2 є припиненими. Син проживає разом із ОСОБА_1 та перебуває на її повному утриманні, натомість ОСОБА_2 жодним чином не утримує дитину та не бере участь у його вихованні.

Позивач зазначає, що загальні витрати на дитину в місяць складають 8710 грн., що можуть підтвердити її батьки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Позивач зазначає, що оскільки відповідач є особою молодого віку, працездатний, здоровий, в нього відсутні будь-які захворювання, немає інших дітей, він займається підприємницькою діяльністю (що підтверджується витягом з офіційного сайту Міністерства юстиції України), має свій бізнес: караоке-клуб, займається реставруванням дерев`яних поверхонь, а дитина потребує значних затрат на її утримання, забезпечення її ліками, одягом, продуктами харчування тощо, вважає за можливе присудити до стягнення з нього аліменти в розмірі 5 000 грн. 00 коп. щомісяця.

Разом із тим, у позовній заяві вказано та те, що позивач не має можливості працювати, так як здійснює догляд за сином, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (що підтверджується наказом з її місця роботи), єдиний її щомісячний дохід це 860 грн. 00 коп. - одноразова допомога при народженні дитини, та що вона потребує забезпечення харчуванням, одягом, ліками, засобами гігієни, тощо. ОСОБА_1 вважає за можливе присудження до стягнення з відповідача на її утримання 4000 грн.00 коп. щомісяця з врахуванням індексації, до досягнення дитиною 3-х річного віку.

Так, позивач просила суд: присудити до щомісячного стягнення з ОСОБА_2 на її- ОСОБА_1 користь аліменти на утримання сина- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в сумі 5000 гривень 00 копійок щомісяця з врахуванням індексації, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття.

Присудити до щомісячного стягнення з ОСОБА_2 на її- ОСОБА_1 користь, аліменти на її утримання в сумі 4000 гривень 00 копійок щомісяця з врахуванням індексації, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною 3-х років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Покласти на відповідача та стягнути з нього на користь позивача всі судові витрати.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.12.2019 року у даній справі відкрито провадження.

03.01.2020 від відповідача по справі ОСОБА_2 , надійшов зустрічний позов. ОСОБА_2 , вказує зокрема на те, що 14.04.2018 року він уклав шлюб з ОСОБА_8 про що свідчить актовий запис № 04 від 14.04.2018 року (копія свідоцтва про шлюб додається). Після весілля, проживали у будинку його батьків, на той час відповідачка була вже вагітна.

ІНФОРМАЦІЯ_3 у подружжя народився син ОСОБА_5 , пологи пройшли нормально без патології, дитина народилася з нормальною вагою для доношених дітей 2 кг. 600 г , 49 см зріст і виписка з лікарні відбулася на третю добу після пологів, що підтверджується випискою з пологового будинку (копія додається). ОСОБА_2 , зазначає, що ОСОБА_1 , чомусь постійно твердила, що дитина народилася передчасно і недоношеною.

Як вказано у зустрічній позовній заяві, через два дні після виписки із лікарні після пологів, ОСОБА_1 спровокувала сварку з рідними ОСОБА_2 , подзвонила своїй мамі щоб її забрали, зібрала речі та поїхала разом із дитиною. Більше подружжя разом не проживало. За твердженням ОСОБА_2 , він намагався все владнати, просив її повернутися, але все було марно.

Як вказує ОСОБА_2 , у зв`язку з цими подіями у нього стався нервовий зрив, він переніс передінсультний стан, зараз знаходиться на обліку та вживає ліки. ОСОБА_2 , стверджує, що після цього він довгий час навіть не міг навідувати дитину, ОСОБА_1 не пускала його до дитини, навіть не показувала йому сина. Вказує, що ОСОБА_1 постійно твердила, що їм нічого від нього не потрібно, що дитина тільки її і різними способами уникала його побачень з дитиною.

ОСОБА_2 , зазначає, що 17.07.2019 року відповідачка за зустрічним позовом звернулася до нього, просила щоб він дозволив їй вивезти дитину за кордон. Він не дозволив, з цього часу більше не бачив дитини. За твердженням ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , всіляко перешкоджає йому приймати участь у вихованні та утриманні дитини.

Разом із тим, ОСОБА_2 , вказує, що як тільки дитині виповнився рік, відповідачка за зустрічним позовом подала на розлучення. Після чого як вказує ОСОБА_2 , він сумнівається, чи його дитина. Зазначає, що коли вони з ОСОБА_1 одружувалися 14.04.2018 р., то вона вже була вагітна, дитина народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 (копія свідоцтва додається), тобто через шість місяців після одруження.

Окрім того, ОСОБА_2 , зауважує, що період їх зустрічей був дивний, вони то зустрічалися приблизно може місяць, потім на певний час перервали стосунки, а відповідачка в цей час зустрічалася ще з одним молодим чоловіком.

За твердженням позивача за зустрічним позовом, він не мав наміру одружуватися тоді з ОСОБА_1 , та одного разу (приблизно у кінці лютого 2018 року), відповідачка повідомила, що вагітна від нього і їм потрібно узаконити стосунки.

Однак, оскільки твердження відповідачки за зустрічним позовом, що це тільки її дитина і що участь ОСОБА_2 , їм не потрібно, він почав сумніватися про його батьківство відносно сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_2 , зазначає, що пробував врегулювати спір мирним шляхом, просив відповідачку ОСОБА_1 зробити дитині тест на батьківство та вона і слухати не хоче.

Позивач за зустрічним позовом просив суд: прийняти зустрічний позов до спільного розгляду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини та ОСОБА_1 .

Виключити відомості про його батьківство з актового запису № 1246 від «19 » жовтня 2018 року про народження ОСОБА_5 , зробленого Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області.

Вирішити питання про призначення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи, на вирішення якої поставити наступне питання: Чи є ОСОБА_2 батьком дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 . Забір матеріалу для експертизи доручати Закарпатському обласному бюро судово-медичної експертизи, бо останні тільки здійснюють забір крові для проведення експертиз, відповідно до укладеної угоди, таку експертизу проводить Одеський обласний бюро СМЕ (м. Одеса, Валіховський провулок №4). Витрати по експертизі покласти на нього.

Стягнути з ОСОБА_1 на його користь сплачений судовий збір.

03.01.2020 від відповідача по справі ОСОБА_2 , надійшов відзив на позовну заяву. Так, відповідач вказує на те, що стосунки між подружжям не склалися, фактичних шлюбних відносин немає, спільного господарства не ведуть, та фактично і не вели. Одружився відповідач та позивачка тільки тому, що вона була вагітна, а він думав, що дитина від нього і це його обов`язок. За твердженням відповідача він намагався зберегти сім`ю, хотів, щоб у сина була повноцінна сім`я. Та всі старання були марним.

Після весілля подружжя прийшли проживати у будинок до батьків відповідача. За твердженням відповідача, дитина народилася доношена, без патологій з вагою 2 кг 600 г , 49 см. зріст , пологи пройшли нормально і разом з дружиною їх виписали з лікарні на третю добу. Відповідач зазначає, що прихожив до дружини та купляв усе необхідне, забрав із пологового будинку. Заперечує твердження позивачки, що все необхідне купили її батьки є голослівним.

Відповідач зазначає, що позивачка, як завжди спровокувала сварку, передзвонила своїй мамі щоб її забрали, зібрала речі, дитину і поїхала. Відповідач вказує, що намагався все владнати, просив її повернутися, не гарячкувати, але все було марно. У зв`язку з цими подіями у відповідача стався нервовий зрив, він переніс передінсультний стан. Також зазначив, що у нього наявне онкологічне захворювання. Як вказує відповідач він постійно приходив до сина, приносив суміш, засоби гігієни, гроші 500-1000 грн., продукти. Натомість, позивачка постійно твердила, що їм нічого від нього не потрібно, що дитина тільки її.

17.07.2019 року позивачка звернулася до відповідача щодо дозволу їй вивезти сина за кордон, однак він не дозволив. З цього часу він більше не бачив сина. ОСОБА_2 , вказує, що позивач перешкоджає йому брати участь у вихованні сина.

ОСОБА_2 , при цьому зазначає, що після всіх цих подій він почав сумніватися, чи це його дитина.

ОСОБА_2 зазначає, що твердження позивачки, що він займається підприємницькою діяльністю, є також голослівними, з витягу ГУ ДСП у Закарпатській області від 05.11. 2019 р. вбачається, що він є банкрутом. Караоке клуб про який згадує позивачка вже більше року не працює і він цим не займається. Що стосується реставрування дерев`яних поверхонь, то враховуючи його стан здоров`я, він не може займатися цим видом діяльності взагалі. За твердженням відповідача тривалого місця роботи у нього немає. А тому всі твердження позивачки про його трудову діяльність і заробіток не відповідають дійсності та не підтверджені жодним доказом.

ОСОБА_2 , зазначає, що 30.12.2019 р. ним подано зустрічний позов та клопотання про призначення експертизи на визначення батьківства та виключення відомостей про його батьківство з актового запису про народження ОСОБА_5 .

Разом із тим, ОСОБА_2 , вказує на те, що після вирішення зустрічного позову, якщо судовою генетичною експертизою буде визначено, що дитина його, і він є батьком, він не відмовляється від утримування сина.

При цьому зазначає, що у нього немає постійного місця роботи, він проживає у батьків, не має постійного доходу. А також, що у нього наявне онкологічне захворювання. Будь-якого майна, що належить йому на праві особистої власності у нього не має.

ОСОБА_2 , вказує на те, що твердження ОСОБА_1 , що дитина ОСОБА_5 потребує особливого догляду є голослівними, і не підтверджуються жодними доказами, оскільки у нього нема ніяких патологічних відхилень та захворювань.

Окрім того у відзиві вказано, що ОСОБА_2 , не в змозі надавати позивачці матеріальну допомогу, бо хворіє і сам перебивається тимчасовими заробітками, вказує, що твердження ОСОБА_1 , що він є успішний підприємець і добре заробляє, також є голослівними і не підтверджені жодними доказами.

14.01.2020 від позивача ОСОБА_1 , по справі надійшла відповідь на відзив. Позивач заперечує, викладені у відзиві обставини вважає, такі не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Зокрема зазначає, що ні до одруження, ні під час укладення шлюбу, ні після укладення шлюбу, відповідач про свій стан здоров`я (діагнози, хвороби тощо) описаний у відзиві на позовну заяву не повідомив. Про це позивачу стало відомо з відзиву на позовну заяву.

ОСОБА_1 , вказує на те, що твердження відповідача щодо наявності в нього онко захворювання та лікування від такого не підтверджено жодними належними та допустимими доказами.

Щодо батьківства дитини, то позивач зазначає, що відповідач є батьком дитини і це підтверджується свідоцтвом про народження дитини (копія в матеріалах справи) і доказів зворотнього відповідач не подав.

Окрім того ОСОБА_1 вказує, що відповідач ніколи не намагався зберегти їх сім`ю та не переживав за сина; все необхідне для пологового будинку для народження дитини придбала позивач та її батьки; після народження дитини в будинку чоловіка батьків позивача з дитиною поселили в кімнату без жодного вікна; відповідач не приходив до неї з дитиною, не турбувався, не приносив речі, суміші та засоби гігієни, а також кошти. Жодного доказу про це не надано; доводи щодо перенесення відповідачем нервового зриву є надуманими та голослівними і свідчать лише про ухилення сплати коштів на дитину. Відповідач живе в своє задоволення, їздить на відпочинки; відповідач не є банкрутом і податкова вимога про сплату боргу (недоїмки) не є доказом банкрутства, а лише підтверджує наявність у відповідача податкового боргу зі сплати ЄСВ за несумлінне виконання ст.67 Конституції України (Кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом) та більше того, підтверджує наявність підприємницької діяльності у відповідача; до відзиву не подано доказів подання 30.12.2019 року зустрічного позову; разом із тим позивач зазначає, що як під час її вагітності, так під час народження дитини та після народження, відповідач визнавав своє батьківство і ніколи жодних сумнівів у цьому не висловлював. Доказом цього є і та обставина, що з часу народження дитини відповідач не подавав позовів про оспорювання батьківства і зробив це як він зазначив у відзиві 30.12.2019 року, тільки після того як отримав позовну заяву про стягнення з нього аліментів щоб таким шляхом затягнути сплату коштів на дитину; до відзиву не додано жодного чеку про придбання ліків, оплату за медичні обстеження тощо.

Позивач просить суд: не брати до уваги поданий ОСОБА_2 відзив та викладені в ньому доводи до уваги.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.02.2020 року, було прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про оспорювання батьківства та прийнято її до спільного розгляду із позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження. Призначено в цивільній справі за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про оспорювання батьківства, та призначено підготовче судове засідання.

Позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 , на адресу суду надіслала заяву про визнання зустрічного позову.

В підготовчому судовому засіданні заявила про визнання зустрічного позову. Разом із тим, заперечила доводи ОСОБА_2 , про те, що він не є батьком дитини. При цьому вказала, що підтримає позовну вимогу зустрічної позовної заяви про виключення відомостей про батьківство ОСОБА_2 з актового запису № 1246 від «19 » жовтня 2018 року про народження ОСОБА_5 , зробленого Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів- цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 09 вересня 2020 року відмовлено позивачу за первісним позовом ОСОБА_1 (відповідачу за зустрічним позовом) у прийнятті визнання зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про оспорювання батьківства та виключення запису про батька з актового запису про народження дитини.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 вересня 2020 задоволено клопотання відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_2 , призначено судово-медичну молекулярно-генетичну експертизу у цивільній справі за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про оспорювання батьківства. Проведення експертизи доручити КОМУНАЛЬНІЙ УСТАНОВІ "ОДЕСЬКЕ ОБЛАСНЕ БЮРО СУДОВО-МЕДИЧНОЇ ЕКСПЕРТИЗИ" (65082, Одеська обл., місто Одеса, Приморський район ПРОВУЛОК ВАЛІХОВСЬКИЙ буд. 4). Матеріали справи разом із ухвалою про призначення вказаної експертизи направлено до експертної установи.

Супровідним листом від 18.03.2021 року за №949-02, до суду з КУ «ОДЕСЬКЕ ОБЛАСНЕ БЮРО СУДОВО-МЕДИЧНОЇ ЕКСПЕРТИЗИ» Одеської обласної державної адміністрації, повернуто без виконання ухвалу Ужгородського районного суду Закарпатської області від 09.09.2020 р. про призначення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи щодо встановлення біологічного батьківства по цивільній справі № 308/8807/19, у зв`язку з відсутністю біологічних зразків ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та дитини ОСОБА_5 та неможливістю розпочати та виконати експертизу. Матеріали цивільної справи повернуто на адресу суду.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.04.2021 у справі поновлено провадження.

03.06.2021 від позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) надійшла заява про приєднання доказів, а саме чеків на підтвердження понесених витрат на дитину.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.06.2021 року було закрито підготовче провадження у справі за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про оспорювання батьківства та виключення запису про батька з актового запису про народження дитини. Призначено цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про оспорювання батьківства та виключення запису про батька з актового запису про народження дитини, до судового розгляду по суті. Задоволено клопотання сторін про допит свідків.

08.06.2021 від позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) надійшла заява в якій вона просила суд, приєднати до матеріалів справи: її заяви в Закарпатське обласне бюро СМЕ про неможливість прибуття до закладу у призначені дати. Окрім того, у вказаній заяві вона висловила свою позицію щодо відмови у призначенні та проведенні експертизи повторно та відмовилася від участі в такій з дитиною, оскільки такі дії відповідача та адвоката Росохи Т.Й. принижують її як жінку та порушують їх права, оскільки принижують її з сином честь та гідність. При цьому, ОСОБА_1 , зазначила, що не дивлячись на те, що вона народила дитину від відповідача, вважає що він не достойний бути батьком її сину, оскільки він піддає сумніву факт свого батьківства.

Разом із тим ОСОБА_1 просила суд врахувати, що в підготовчому судовому засіданні адвокатом відповідача було повідомлено про те, що її клієнт, тобто ОСОБА_2 близько місяця перебуває на заробітках.

08.06.2021 року від ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_9 , до суду надійшла заява в якій, вказано на те, що відповідачка за зустрічним позовом ОСОБА_1 жодного разу не з`явилася з малолітнім ОСОБА_5 для надання біологічного матеріалу для проведення вказаної експертизи. Про це зазначається у листі Закарпатського обласного бюро судово-медичної експертизи (лист знаходиться у матеріалах справи). Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 вважає, що позивачка за первісним позовом ОСОБА_1 навмисно не погоджується на проведення вказаної експертизи, навмисно затягує час розгляду справи, бо сама сумнівається в тому, хто є батьком малолітнього ОСОБА_10 . При цьому у заяві вказано, що ОСОБА_1 зазначає тільки на словах, що ОСОБА_2 є батьком дитини, а підтвердити це висновком судово- медичної молекулярно- генетичної експертизи відмовляється бо має за мету тільки стягнути з нього аліменти. ОСОБА_2 наполягав на проведенні вказаної експертизи тільки для того, щоб покласти край цьому спору та сумнівам, визначити чи є він батьком ОСОБА_5 і чи буде він піклуватися та утримувати свою дитину. Окрім того в заяві вказано і на те, що у попередньому судовому засіданні ОСОБА_1 відмовилася від вказаної експертизи.

В судове засідання позивач за первісним позовом (віповідач за зустрічним пзовом) та її представник не з?явилися, про дату та час судового засідання повідомлялися належним чином.

05.10.2021 через канцелярію суду від ОСОБА_1 , надійшла заява в якій вона вказує на те, що заявлення ОСОБА_2 , зустрічного позову з мотивацією сумнівів у його батьківстві свідчить як про його неповагу як до дитини так і до - ОСОБА_1 . Стверджує, що дійсно народила сина від ОСОБА_2 , але вона не дозволить принижувати себе та сина, тому хоче, щоб цей судовий процес якнайшвидше закінчився, щоб між нею з дитиною та відповідачем за зустрічним позовом як найшвидше припинився юридичний зв`язок і він не мав і надалі можливості псувати їм з сином життя і порушувати їх право передбачене ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право на повагу до приватного і сімейного життя, з огляду на що просила зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити.

Відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом, ОСОБА_2 та його представник в судове засідання не з?явилися, повідомлялися належним чином про дату та час судового засідання. Разом із тим до суду 04.10.2021 надійшли письмові пояснення до судових дебатів, в яких адвокат просить суд: У відповідності ст. 109 ЦПК України: У зв`язку з ухиленням від участі в експертизі позивачки за первісним позовом ОСОБА_1 та відмовою у відібранні біологічного матеріалу у малолітнього ОСОБА_5 , визнати факт, що ОСОБА_2 не є батьком малолітнього ОСОБА_5 . Відомості про батьківство ОСОБА_2 виключити з актового запису №1246 від 19 жовтня 2018 р. про народження ОСОБА_5 зробленого Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану тільки у тому випадку, якщо буде визнано, що відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 не є батьком малолітнього ОСОБА_5 . У позові про стягнення з ОСОБА_2 на користь малолітнього ОСОБА_5 та утримання дружини ОСОБА_1 відмовити . Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір.

У попередніх судових засіданнях були допитані свідки:

ОСОБА_6 , батько позивача за первісним позовом, повідомив, що він із дружиною утримують доньку та дитину. Доньку вигнали із будинку батьки відповідача. Його донька із ОСОБА_2 , зустрічалася близько пяти років. Відповідач жодного разу до дитини не приходив, донька зателефонувала йому один раз просила дозволу на виїзд дитини за кордон, він не погодився. Вказує, що його донька втратила можливість заробляти.

ОСОБА_7 ,мати позивача за первісним позовом, повідомила, що вони забрали дочку із дитиною на пятий день після пологів, мати відповідача дзвнолина і ображала. Позивач та відповідач зустрічвлися приблизно 4 роки.

ОСОБА_11 , мати відповідача за первісним позовом, повідомила, що вони, позивач та відповідач, зустрічалися 4-5 років, постійно розходились. Якийсь час не зустрічалися, потім ОСОБА_1 , сказала, що вагітна. Приходили постійно до них додому.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що 14.04.2018 року між ОСОБА_3 , прізвище після одруження Поковба, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , укладено шлюб, про що Виконкомом Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області 14.04.2018 року зроблено актовий запис № 04. Це підтверджується свідоцтвом про шлюб від 14.04.2018 року серії НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 в подружжя народився син- ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини.

Вказане свідчить про те, що дитина народилася в шлюбі, згідно свідоцтва про народженя ОСОБА_5 копія якого міститься в матеріалах справи, Серії НОМЕР_2 від 19.10.2018 , батьком дитини вказано: ОСОБА_2 , мати- ОСОБА_1 .

В подальшому спільне життя подружжя не склалося, за твердженням матері дитини, батько ОСОБА_2 , участі в утриманні та вихованні дитини не брав, вона звернулася до суду із позовом в якому просила стягнути із нього аліменти на утримання сина та на її утримання аліменти 5000,00 грн. та 4000,00 грн. на місяць відповідно.

Відповідно до ст. 180 СК України , батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини).

Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч.ч.1-4ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи.

Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 84 СК України, дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності.

Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Разом із тим, у вказаній справі, відповідачем за первісним позовом, подано зустрічну позовну заяву про оспорення батьківства, яка прийнята судом.

Згідно з вимогами статей 12, 81 ЦПК України обов`язок доведення тих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим ЦПК України, покладається на кожну із сторін.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Так, на підтвердження позовних вимог первісним позивачем додано до матеріалів справи копію свідоцтва про одруження та народження дитини.

Відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом, звернувся до суду із позовом про виключення відомості про його батьківство з актового запису № 1246 від «19 » жовтня 2018 року про народження ОСОБА_5 , зробленого Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області.

При цьому він просив суд про призначення в даній справі судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи, на вирішення якої поставити наступне питання: Чи є ОСОБА_2 батьком дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 . Забір матеріалу для експертизи доручати Закарпатському обласному бюро судово-медичної експертизи, бо останні тільки здійснюють забір крові для проведення експертиз, відповідно до укладеної угоди, таку експертизу проводить Одеський обласний бюро СМЕ (м. Одеса, Валіховський провулок №4).

Статтею 136 СК України, передбачено, що особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини.

У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Оспорювання батьківства неможливе у разі смерті дитини. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу.

До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується.

Так, згідно матеріалів справи, відповідач за первісним позовом, позивач, за зустрічним позовом, на момент одруження із позивачем (за первісним позовом відповідачкою за зустрічним позовом) ОСОБА_1 , та на час народження дитини ОСОБА_5 , вважав що дитина його. У свідоцтві про народження дитини вказано саме його батьком дитини.

Разом із тим, через певні обставини, що виникли після того, як подружжя почало проживати окремо в ОСОБА_2 , виникли сумніви щодо того, чи дійсно ОСОБА_5 є його сином. Він заперечує що дитина народилася раніше строку. Окрім того, ОСОБА_2 , зауважує, що період їх зустрічей був дивний, вони то зустрічалися приблизно може місяць, потім на певний час перервали стосунки, а відповідачка в цей час зустрічалася ще з одним молодим чоловіком.

За твердженням позивача за зустрічним позовом, він не мав наміру одружуватися тоді з ОСОБА_1 , та одного разу (приблизно у кінці лютого 2018 року), відповідачка повідомила, що вагітна від нього і їм потрібно узаконити стосунки.

При цьому зазначає, що просив ОСОБА_1 , про проведення експертизи ДНК з метою встановлення того факту, чи дійсно він є батьком дитини, однак вона не погодилася. Зазначав, що при спілкуванні ОСОБА_1 йому сказала що це не його дитина. Саме тому він просив суд призначити в справі експертизу.

Згідно матеріалів справи, судом було задоволено клопотання ОСОБА_2 , про призначення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи задовольнити. У справі призначено судовуо-медичну молекулярно-генетичну експертизу, на вирішення якої було поставлено наступне питання: Чи є ОСОБА_2 батьком дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Проведення експертизи доручити КОМУНАЛЬНІЙ УСТАНОВІ "ОДЕСЬКЕ ОБЛАСНЕ БЮРО СУДОВО-МЕДИЧНОЇ ЕКСПЕРТИЗИ" (65082, Одеська обл., місто Одеса, Приморський район ПРОВУЛОК ВАЛІХОВСЬКИЙ буд. 4).

Для проведення експертизи надіслати КОМУНАЛЬНІЙ УСТАНОВІ "ОДЕСЬКЕ ОБЛАСНЕ БЮРО СУДОВО-МЕДИЧНОЇ ЕКСПЕРТИЗИ" матеріали цивільної справи №308/8807/19.

Разом із тим вказана експертиза не була проведена у зв`язку з відсутністю біологічних зразків ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та дитини ОСОБА_5 . Матеріали цивільної справи було повернуто на адресу суду.

Окрім того, матеріали справи містять лист ЗАКАРПАТСЬКОГО ОБЛАСНОГО БЮРО

СУДОВО-МЕДИЧНОЇ ЕКСПЕРТИЗИ, в якому вказано на те, що згідно Ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 39 вересня 2020 року по цивільній справі №308/8807/19 позивач ОСОБА_2 , відповідач ОСОБА_1 з дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 повинні були з`явитися в Закарпатське обласне бюро судово-медичної експертизи 17.11.2020р., 01.12.2020р. та 15.12.2020р. для забору крові на молекулярно-генетичну експертизу для встановлення батьківства. Позивач ОСОБА_2 кожного разу з`являвся для забору крові, а відповідач ОСОБА_1 з дитиною ОСОБА_5 жодного разу не з`явилися, в зв`язку з чим забір крові не був проведений.

Вказане дає підстави для висновку що відбір біологічних зразків не відбувся, та відповідно не проведено експертизу саме із вини позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_1 .

Слід вказати на те, що відповідно до заяви поданої ОСОБА_1 , вона просила суд, про приєднання до матеріалів справи документів щодо неможливості її прибуття в Закарпатське обласне бюро СМЕ на 17.11.2020 року в 10.00, 01.12.2020 в 10.00 та на 15.12.2020 в 10.00.

Разом із тим в цій заяві ОСОБА_1 , одночасно висловила свою позицію щодо відмови у призначенні та проведенні екпертизи повторно та відмовилася від участі в такій з дитиною, оскільки такі дії відповідача та його адвоката на її думку принижують її як жінку та порушують їх права, оскільки принижують її з сином честь та гідність.

Частиною 4 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Судом було роз`яснено сторонам наслідки ст.109 ЦПК України, а саме: у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

В підготовчому судовому засіданні позивач (за первісним позовом відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_1 , зазначила, що розуміє наслідки передбачені ст. 109 ЦПК України, та заявляє про відмову від участі в проведенні медичної молекулярно-генетичної експертизи та про відмову надавати експертам можливість відібрання зразків для проведення експертизи.

Беручи до уваги, що відповідач за первісним позовом у підготовчому судовому засіданні відмовився від заявленого раніше клопотання про призначення по справі судової медичної молекулярно-генетичної експертизи, а позивач ОСОБА_1 відмовляється від проведення такої експертизи, суд вважав за необхідне проводити подальший розгляд справи без проведення експертизи.

Верховний Суд України у пункті 8 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив судам, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень статті 212 ЦПК України, згідно з якою жоден доказ не має для суду насамперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Відповідно до частини першої статті 143 ЦПК України для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла, тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Як роз`яснено в пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, предметом доказування в справах про оспорювання батьківства є відсутність кровного споріднення між особою записаною батьком і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини.

Європейський суд з прав людини зауважив, що «в ході національного розгляду суд призначив ДНК-тест з метою вирішення цього спору про батьківство. Тест продемонстрував, що відповідач був батьком дитини з ймовірністю 99,99 відсотків. Суд враховує, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року).

У разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні (стаття 109 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта 263 ЦК України).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 149/2562/18 (провадження № 61-12881св19) вказано, що: «відповідно до статті 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

Предметом доказування у справах про оспорювання батьківства є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. Доводити відсутність кровного споріднення з дитиною можливо будь-якими допустимими доказами, у тому числі висновками судово-медичної, біологічної чи генетичної експертиз, при цьому для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла, тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції і погоджуючись із його висновком про відмову в задоволенні позовних вимог, залишив поза увагою те, що між сторонами існує спір щодо оспорювання батьківства, а тест ДНК (судово-медична (молекулярно-генетична) експертиза) станом на сьогоднішній день є єдиним методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини. Доказова цінність такого тесту переважає будь-який інший доказ на підтвердження, або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору даної категорії справ. Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року). Суди першої та апеляційної інстанцій не звернули увагу на положення статті 109 ЦПК України, згідно з якою у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні».

Таким чином, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України на ОСОБА_2 покладається тягар доказування, що він не є біологічним батьком дитини, а відповідач ОСОБА_1 у справі повинна довести належними та допустимими доказами, що позивач у момент реєстрації себе батьком дитини знав, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не міг про це не знати.

Зазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 17 березня 2020 р. у справі № 606/2142/18, та від 6 травня 2020 р. у справі № 641/2867/17-ц.

Водночас саме за ініціативою ОСОБА_2 , судом призначено експертизу ДНК з метою встановлення його батьківства відносно дитини ОСОБА_5 .

Разом із тим, судом встановлено, що ОСОБА_1 , до експертної установи для надання біологічних зразків жодного разу не зявилась, від проведення експертизи в судовому засіданні відмовилась та така експертиза проведена не була. Судом ОСОБА_1 , було роз`яснено положення ст. 109 ЦПК України, та наслідки відмови від проходження експертизи.

Доводити про відсутність кровного споріднення з дитиною можливо будь-якими допустимими доказами, у тому числі висновками судово-медичної, біологічної чи генетичної експертиз.

Суд констатує, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства, що також узгоджується з практикою ЄСПЛ (Калачова проти Російської Федерації, № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

Проте, експертизи проведені не були у зв?язку з неприбуттям до експертної установи ОСОБА_1 , для відібрання біологічних зразків.

Доводи ОСОБА_1 про неможливість явки до експертної установи вважає необґрунтованими, та приходить до висновку про ухилення такої від проведення експертизи, тому той факт, що заявник не є батьком ОСОБА_5 , відповідно до правил статті 109 ЦПК України є встановленим.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 серпня 2020 року по справі № 478/690/18, судом встановлено, що у разі не доведення відповідачем наявності поважних підстав, які перешкоджали їй з`явитися разом із дитиною до експертної установи для забору відповідних зразків її та дитини, надають суду можливість визнати факт, який відповідачем (її представником) заперечується.

Так, Верховний суд у своїх постановах неодноразово зазначав, що у разі підтвердження факту ухилення відповідача від прийняття участі в призначеній судово-генетичній експертизі та від надання експертам зразків своєї крові та крові дитини, внаслідок чого проведення призначеної експертизи не відбулось і ці обставини позбавили позивача надати суду докази з приводу визначення кровної спорідненості між ним та дитиною, суд повинен застосовувати положення ст. 109 ЦПК України, оскільки тест ДНК станом на сьогоднішній день є єдиним методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; доказова цінність такого тесту переважає будь-який доказ на підтвердження, або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору даної категорії.

Зокрема, Верховний суд скасовує рішення у справах, в яких відповідач разом з дитиною ухилився від проходження генетичної експертизи, а суди не прийняли дані факти до уваги та винесли рішення про відмову у задоволенні позову, у зв`язку з тим, що наявність або відсутність кровного споріднення не підтверджено (постанова Верховного суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 жовтня 2019 року по справі № 149/2562/18).

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що судову-медичну молекулярно-генетичну експертизу у цій справі не проведена, ОСОБА_1 від проведення експертизи відмовилась, оцінивши всі наявні в матеріалах справи докази, з`ясувавши всі обставини справи, тому суд вважає, що зустрічний позов підлягає до задоволення. Та відповідно слід виключити відомості про батьківство ОСОБА_2 , з актового запису № 1246 від «19 » жовтня 2018 року про народження ОСОБА_5 , зробленого Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області.

Суд констатує, що вказана обставина виключає підстави для задоволення вимог позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_1 , про стягнення із ОСОБА_2 , аліментів на її корить на утримання дитини ОСОБА_12 та на її утримання.

Вказане узгоджується і з позицією що викладена в постанові ВС від 21 липня 2021 року у справі №477/1165/20.

Зокрема ВС, було вказано на те, що факт походження дитини від певної особи є підставою для виникнення у цієї особи обов`язків щодо дитини, визначених розділом ІІІ Сімейного кодексу України, у тому числі обов`язків щодо утримання дитини.

За загальним змістом цих норм обов`язок утримання дитини батьком дитини виникає з підстав походження дитини саме від цього батька або на підставі акта про визнання особи батьком.

Такого обов`язку в особи, яка не визнана батьком дитини, не виникає.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.

При цьому Верховний Суд зазначив, що наслідком ухвалення судом рішення про виключення з актових записів про народження дітей відомостей про позивача як батька дітей є, зокрема, відсутність у позивача від самого початку існування спірних правовідносин обов`язку утримання дітей, адже за змістом положень статті 180 СК України обов`язок утримання дитини несуть лише її батьки.

Оскільки ОСОБА_1 , просила стягнути аліменти на своє утримання мотивуючи цю вимогу тим, що вона не може працювати оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною ОСОБА_5 , сином ОСОБА_2 , то і вказана вимога, до задоволення не підлягає.

З огляду на вказане суд вважає, що у задоволенні первісного позову про стягнення аліментів із ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , на утримання ОСОБА_5 , та на її утримання слід відмовити.

У зустрічному позові ОСОБА_2 , просив суд сягнути із ОСОБА_1 на його користь судовий збір.

Відповідно до ч.1 ст 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином із відповідача за зустрічним позовом (позивача за первісним позовом) ОСОБА_1 , слід стягнути на користь позивача (за зустрічним позовом, відповідача за первісним позовом) суму сплаченого ним судового збору в розмірі 780,00 грн.

Керуючись ст. ст. 7, 180-184, 191 СК України, ст. ст. 4, 13, 76, 80, 81, 89, 223, 258, 259, 263-265, 273, 354, 355, 430 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні первісної позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини - відмовити.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про оспорювання батьківства та виключення запису про батька з актового запису про народження дитини,- задоволити

Виключити відомості про батьківство ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з актового запису № 1246 від «19 » жовтня 2018 року про народження ОСОБА_5 , зробленого Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (НРОКПП: НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на коритсь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання відповідача: АДРЕСА_2 ) суму сплаченого ним судового збору у розмірі 780 грн.

Позивач- ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 . Зареєстроване місце проживання відповідача: АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В.Фазикош