КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Григоренко І.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Савченка С.І., Верланова С.М.

секретар - Тютюнник О.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м.Києва від 15 січня 2020 року у справі за позовом

ОСОБА_1 до Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконною бездіяльністю органу державної влади, -

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, -

В с т а н о в и в :

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 27 вересня 2017 року він придбав через державне підприємство «СЕТАМ» Міністерства юстиції України за 113 002,50 грн автомобіль Fiat Doblo Panorama, 2008 року випуску, який реалізовував Вишгородський РВ ДВС ГТУЮ у Київській області.

За наслідками торгів 27 вересня 2017 року було складено протокол № 287587 проведення електронних торгів. Позивач 06 жовтня 2017 року перерахував на рахунок Вишгородського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області грошові кошти в сумі 113 002,50 грн. та сплатив ДП «СЕТАМ» як організатору торгів грошові кошти в розмірі 5 947,50 грн.

Не пізніше 17 жовтня 2017 року, Вишгородський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, був зобов`язаний направити позивачу акт про проведені електронні торги. Оскільки даний акт позивачу не надійшов, то він був змушений самостійно займатися отриманням цього акту та отримав його лише 02 лютого 2018 року. При цьому, позивач наголошує, що двічі звертався до сервісного центру МВС щодо перереєстрації автомобіля Fiat Doblo Panorama, однак отримував відмови у зв`язку із наявною постановою виконавця про розшук автомобіля . ОСОБА_1 був змушений самостійно діставатися до Вишгородського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області для вирішення питання щодо зняття придбаного автомобіля з розшуку.

Такою бездіяльністю Вишгородского РВ ДВС ГТУЮ у Київській області позивач вважає, що йому завдано майнову шкоду, яку він оцінює в розмірі 122553,57 грн, що складається із вартості придбаного автомобіля та вартості пального на проїзд із м. Луцька до м. Вишгород, а також моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 122 553,57 грн., що полягає у хвилюваннях через те, що позивач заплатив кошти та не міг отримати автомобіль, який потрібен для особистих потреб.

Позивач просить стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на його користь 122 553,57 грн у відшкодування майнової шкоди та 122 553,57 грн у відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірною бездіяльністю Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області.

Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 15 січня 2020 року у задоволенні позову відовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати. Ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В апеляційній скарзі посилався на неповне з"ясування судом обставин , що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи. На думку апелянта, встановивши ,що протиправність бездіяльності виконавця Вишгородскього РВ ДВС ГТУЮ у Київській області щодо невжиття заходів зняття з розшуку автомобіля не потребує доведення, разом з тим, дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову .

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач ГУ Державної казначейської служби України у Київській області зазначив, що апеляційна скарга ніяким чином не спростовує доводів і аргументів судового рішення.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи , які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки

Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України сторони були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи на 07 жовтня 2021 року за адресами , які були зазначені в матеріалах справи, Заяв щодо зміни місця проживання або місцезнаходження від апелянта не надходило. Представник відповідачів Державної казначейської служби України , та ГУ Державної казначейської служби України у Київській області приймав участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції .

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що відстуній причинно наслідковий зв`язок між бездіяльністю виконавця Вишгородскього РВ ДВС ГТУЮ у Київській області щодо невжиття заходів зняття з розшуку автомобіля та шкодою завданою позивачу.

Такі висновки суду не відповідають встановленим судом обставинам і вимогам закону.

Так , судом першої інстанції встановлено, що під час проведення виконавчих дій було звернуто стягнення на транспортний засіб Fiat Doblo Panorama, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , держаний номерний знак НОМЕР_2 , який належав на праві власності ОСОБА_2 , мешканцю АДРЕСА_1 , за виконавчим листом № 2-45/2013 від 11.04.2014 року, виданого Вишгородським районним судом Київської області про стягнення боргу на користь ПАТ КБ «Надра» в розмірі 248 218,04 грн.

Вказаний транспортний засіб був придбаний ОСОБА_1 , що підтверджується Актом про проведені електронні торги від 01.12.2017 року, в якому, зокрема, зазначено, що згідно протоколу № 287587 по лоту № 238035 проведення електронних торгів від 29.09.2017 року Державного підприємства «СЕТАМ» Міністерства юстиції України переможцем торгів визнано ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ; сума продажу - 118 950,00 грн.; характеристика майна - транспортний засіб Fiat Doblo Panorama, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , держаний номерний знак НОМЕР_2 , синього кольору.

Позивач, 03 січня 2017 року , в порядку ст. 16 Закону України «Про звернення громадян», звернувся до Головного територіального управління юстиції у Київській області із скаргою, в якій зазначив, що він не може отримати від Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області акт про проведені електронні торги.

Головне територіальне управління юстиції у Київській області у листі від 26 січня 2018 року вих. № К-25/02.2 повідомило позивачу, що 01 грудня 2017 року та 16 січня 2018 року державним виконавцем відділу, у відповідності до вимог ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», за адресою позивача простою кореспонденцією направлено акт про проведені електронні торги.

У листі від 30 березня 2018 року № 1083-2-1/02.2 Головне територіальне управління юстиції у Київській області повідомило позивача, що 28 березня 2018 року державним виконавцем відділу винесено постанову про зняття розшуку з автотранспортного засобу, копію постанови направлено для виконання до Управління інформаційної підтримки та координації поліції «102» ГУ НП у Київській області.

В полаььшому , 12 квітня 2018 року, ОСОБА_1 звернувся до Вишгородського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області із повторною заявою щодо невідкладного винесення постанови про зняття з розшуку автомобіля Fiat Doblo Panorama, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , держаний номерний знак НОМЕР_2 , та направлення її до компетентного органу.

Міністерство юстиції України у листі повідомило ОСОБА_1 , що 04 червня 2018 року до Управління інформаційної підтримки та координації поліції «102» ГУ НП у Київській області направлено постанову від 28 березня 2018 року про зняття з розшуку вищевказаного автомобіля.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області у справі № 363/3183/18 від 07 вересня 2018 року задоволено скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Вишгородського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області, визнано протиправною бездіяльність державного виконавця Вишгородського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області у виконавчому провадженні № 44554582 щодо невжиття заходів зняття з розшуку автомобіля Fiat Doblo Panorama, 2008 року випуску, придбаного ОСОБА_1 на електронних торгах та зобов`язано державного виконавця Вишгородського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області вжити заходи зняття з розшуку автомобіля марки Fiat Doblo Panorama, 2008 року випуску, придбаного ОСОБА_1 на електронних торгах.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно ст.. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За приписами ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

У ст. 1174 ЦК України законодавцем встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Отже, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за статтями 1173, 1174 ЦК України доказуванню підлягає факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Аналогічного висновку дійшов і Верховний Суд у постановах від 14.02.2018 року по справі № 621/2805/15-ц (провадження № 61-513св17), від 05.04.2018 року по справі № 456/525/17 (провадження № 61-11108св18), від 06.06.2018 року по справі № 461/5458/16-ц (провадження № 61-28011св 18), від 02.04.2018 року по справі № 757/45832/16-ц (провадження № 61-5304св18) тощо.

Як встановив суд першої інстанці ,факт протиправної бездіяльності державного виконавця Вишгородського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області у виконавчому провадженні № 44554582 щодо невжиття заходів зняття з розшуку автомобіля Fiat Doblo Panorama, 2008 року випуску, придбаного позивачем на електронних торгах, встановлений судом.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Висновок , що протиправність бездіяльності державного виконавця Вишгородського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області щодо невжиття заходів зняття з розшуку автомобіля Fiat Doblo Panorama, 2008 року випуску, не потребує доведення, цілком обгрунтованим . Разом з тим , встановивши дані обставини , суд перштої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні вимог про стягнення моарльної шкоди.

Рішенням Конституційного Суду України від 3 жовтня 2001 року по справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) встановлено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів.

Таким чином, відшкодування моральної шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється саме за рахунок держави.

Органи Державної казначейської служби України є єдиними розпорядниками коштів Державного та місцевих бюджетів, тому саме ці органи мають відшкодовувати шкоду, завдану фізичній особі іншими органами державної влади в разі доведеності заподіяння такої шкоди.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Приписами статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з частиною першою статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

У частині першій статті 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи, відповідно, їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності вказаних умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. ( Постанова Великої Палати Верховного Суду від 3 березня 2019 року у справі №916/1423/17).

Системний аналіз відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року ( справа №464/3789/17). Зокрема, зазначено , що відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним з ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання та приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження з нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен установити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, установити причинно-наслідковий зв`язок і визначити сумірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

У практиці ЄСПЛ порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань і незручностей, зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди.

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли за собою вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння моральної шкоди.( Постанова Верховного Суду від 24 березня 2020 року справа № 818/607/17.)

У постановах Верховного Суду від 23 грудня 2019 року ( справа №752/4100/17), від 26 грудня 2019 року (справа №646/7744/17), визначено , що збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам під час здійснення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом. Предметом доказування у такій справі є факти неправомірних дій (бездіяльності) державного виконавця при виконанні вимог виконавчого документа, виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця і заподіяння ним шкоди. Неправомірність дій (бездіяльності) державного виконавця має підтверджуватись належними доказами, зокрема, відповідним рішенням суду, яке може мати преюдиційне значення для справи про відшкодування збитків.

Належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом держвлади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Залучення або ж незалучення до участі в таких категоріях спорів Державної казначейської служби чи її територгану не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Держвна казначейська служба чи її територіальний орган. ( Постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року справа №242/4741/16-ц.).

Визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачу державними органами або посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).

Як видно із м атеріалів справи, і судом встановлено, судовим рішенням за скаргою ОСОБА_1 встановлено неправомірність дій, рішень та бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби в процесі виконання судового рішення, яке набрало законної сили, ухваленого на користь позивача, правильно визначив , разхом з тим , суд першої інстанції не врахував ,що наявні усі складові цивільно-правової відповідальності, що є підставою для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача відшкодування моральної шкоди, а відтак рішення в цій частині підлягає скасуванню ,з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення вимог про стягнення моральної шкоди.

При цьому апеляційний суд враховвує тривалість вимушених змін у житті позивача, глибину душевних страждань, яких він зазнав внаслідок неналежного виконання державним виконавцем своїх обов`язків. Таким чином , з урахуванням вимог розумності і справедливості та того, що в ході розгляду справи позивачем не було надано доказів того, що розмір відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, становить саме 122 553,57 грн , тому колегія суддів в важає, що стягнення на користь позивача із Державного бюджету України моральної шкоди у розмірі 5 000 грн є цілком обґрунтованим, і таким що є ефективним відновленням порушеного права .

Щодо відмови у задоволенні позову про стягнення майнової шкоди , колегія суддів вважає , що рішення в цій частині є законним і обґрунтованим, оскільки відсутні правові підстави для стягнення на користь позивача вартості вказаного автомобіля з Державної казначейської служби України, адже таке стягнення призведе до невиправданого повернення коштів позивачу за річ, якою він володіє, користується та розпоряджається як власник.

Посилання в апеляційній скарзі на ту обставину, що суд першої інстанції не взяв до уваги докази надані позивачем, були предметом розгляду суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, на законність судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди апелянта із висновком суду, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи. Із урахуванням того, що доводи апеляційної скарги є ідентичними доводам висловленим в суді першої інстанції, яким судом надана належна оцінка, що свідчить про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи відповідача.

При цьому судом апеляційної інстанції враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, відповідно до ст. 367 ЦПК України, колегія суддів вважає рішення законним та обґрунтованим, постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, відповідає фактичним обставинам справи, доводи апеляційної скарги в частині скасвування рішення про вілмову у задоволенні позову про стягнення майнової шкоди, не спростовують висновків суду першої інстанції, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення в цій частині.

Керуючись ст.ст. 365, 367,369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України , суд ,-

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м.Києва від 15 січня 2020 року в частині відмови у позові про стягнення моральної шкоди скасувати , ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконною бездіяльністю органу державної влади задовольнити частково.

Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_3 ) 5000 грн (п'ять тисяч грн) у відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового ріщення виготовлено 13 жовтня 2021 року.

Головуючий

Судді