Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/427/21

12 жовтня 2021 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді - Грещука Р.П.,

секретаря - Кушнірчук М.Д.,

з участю: позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Надвірна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, -

ВСТАНОВИВ:

23.02.2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом.

Просить суд ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право на користування житлом в домоволодінні, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 і належить їй на праві приватної власності. Крім того, просила стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати по справі.

В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала з підстав, наведених в позовній заяві та просила їх задоволити в повному обсязі. Не заперечує щодо проведення заочного розгляду справи.

Відповідач по справі ОСОБА_2 в судове засідання повторно не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся заздалегідь та належним чином рекомендованою кореспонденцією. Про причини неявки відповідач не повідомив, заяви про слухання справи у його відсутності не поступало.

Враховуючи наведене, зі згоди позивача, згідно ухвали від 12.10.2021 року про розгляд вказаної справи в порядку заочного розгляду, суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.ст.280-281 ЦПК України.

Вислухавши позивача, дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 належить на праві приватної власності житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказана обставина підтверджується договором дарування домоволодіння від 06.08.2009 року, посвідченим приватним нотаріусом Надвірнянського РНО Дремлюк В.В. та зареєстрованим в реєстрі за № 936, витягом з Державного реєстру правочинів за №7583962 від 06.08.2009 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №23544336 від 11.08.2009 року, копії яких долучені до матеріалів справи (а.с.6, 7, 8).

Згідно довідки Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області від 11.02.2021 року за №2/1-559/02-25, до складу сім`ї ОСОБА_1 входять також її колишній чоловік ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто відповідач по даній справі та дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9).

Однак, як з`ясовано в ході розгляду справи, відповідач ОСОБА_4 не проживає в даному житловому будинку більше року, що підтверджується актами обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, складеними депутатом Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області. Зокрема, із даних актів вбачається, що ОСОБА_1 непрацює, проживає у своєму будинку разом з дочкою. З ОСОБА_2 вона розлучена. Останній зі слів заявниці не проживає у будинку з квітня 2019 року (а.с.10, 11).

Крім того, в судовому засіданні перевірено, що згідно рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 01.11.2019 року, яке 09.12.2019 року набрало законної сили, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано.

В даному рішенні судом також було констатовано, що сторони по справі «… більше трьох років проживають окремо та не підтримують жодних сімейних стосунків, спільного господарства не ведуть. Відповідач виїхав за кордон і вони не підтримують жодних зв`язків» (а.с.12-13).

Отже, в судовому засіданні доведено, що відповідач не проживає в житловому будинку АДРЕСА_1 , не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, спільного господарства з позивачем не веде і взагалі даним будинком не цікавиться, тобто в судовому засіданні встановлено та не спростовано відповідачем, що ОСОБА_2 понад один рік не проживає у спірному домоволодінні.

11.02.2021 року позивачем було направлено відповідачу за останнім відомим їй місцем проживання, повідомлення з проханням знятися з реєстрації протягом 5 днів з моменту його отримання, проте жодних заходів останнім не було вжито (а.с.14, 15).

Таким чином, факт реєстрації відповідача ОСОБА_2 за даною адресою порушує право позивача на вільне розпорядження і користування її майном, зокрема вона позбавлена можливості оформити субсидію, чи іншу соціальну допомогу.

Враховуючи наведене, судом достовірно встановлено, що домоволодіння АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності позивачу - ОСОБА_1 .

На переконання суду, доведено і ту обставину, що в даному житловому будинку зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , який не проживає у ньому без поважних причин більше одного року, не оплачує комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню домоволодіння та не приймає участі у спільному побуті.

Реєстрація відповідача у вказаному житловому будинку створює незручності для позивача у здійсненні користування будинком.

Згідно ч.2 ст.386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такого порушення.

Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку у відповідності ст.405 ЦК України, згідно частини другої якої, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Вирішуючи позов, суд погодився з доводами сторони позивача про те, що протягом тривалого часу відповідачем не вживалися будь-які заходи для збереження за собою права на користування житлом, а тому він втратив на нього право, оскільки тривала відсутність сталася без поважних на те причин.

З огляду на всі зазначені вище обставини суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обгрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Що стосується стягнення з відповідача на користь позивача понесених нею судових витрат, суд констатує наступне.

Згідно п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно наданої стороною позивача квитанції серії АЕ №0823 від 23.02.2021 року, витрати на правничу допомогу склали 600 грн. 00 коп. (а.с.16).

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 , з відповідача в користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 600 грн. 00 коп. згідно квитанції серії АЕ №0823 від 23.02.2021 року.

Крім того, з відповідача в користь позивача слід стягнути також 908 грн. 00 коп. сплаченого судового збору за подання даної позовної заяви до суду (а.с.3).

На підставі ст.ст.391, 405 ЦК України такеруючись ст.ст.141, 258, 259, 263, 265, 268, 280-282, 289 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом - задоволити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право на користування житлом в домоволодінні, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого: АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованої: АДРЕСА_1 , - 600 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого: АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованої: АДРЕСА_1 , - 908 грн. 80 коп. сплаченого судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відповідно до п.3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суддя Грещук Р.П.

Повний текст рішення

складено 21.10.2021 року.