ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7837/21 Справа № 932/4971/21 Суддя у 1-й інстанції - Цитульського В.І., Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Пищиди М.М.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 29 червня 2021 року по справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи - ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2021 року ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 , звернулась до суду з заявою про видачу обмежувального припису, яку обґрунтувала тим, що 23 липня між нею та ОСОБА_2 було укладено шлюб. 19 грудня 2013 року ними була придбана квартира АДРЕСА_1 . 26 червня 2014 вона та ОСОБА_2 зареєструвались у даній квартирі, а ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька ОСОБА_3 , яка також зареєстрована у даній квартирі.

Зазначала, що у березні 2020 року ОСОБА_2 зібрав свої речі та пішов з дому, рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 26 жовтня 2020 року шлюб між нею та ОСОБА_2 було розірвано.

Вказувала, що 05 квітня 2021 року у квартирі, де вона проживала разом з донькою, було відключено електропостачання на підставі заяви ОСОБА_2 , а 23 червня 2021 року повернувшись додому вона виявила, що змінені замки на вхідних дверях.

Посилаючись на те, що вказані дії свідчать про домашнє та економічне насильство з боку колишнього чоловіка, а тому просила суд видати обмежувальний припис, яким вжити заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 шляхом усунення заявниці та дитині ОСОБА_3 перешкод в користуванні квартирою АДРЕСА_1 , зобов`язавши ОСОБА_2 відновити доступ до квартири та написати заяву про поновлення електропостачання.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 29 червня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її заяву про видачу обмежувального припису.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, наголошує на тому, що виниклі між нею та її колишнім чоловіком правовідносини мають бути врегульовані Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". Вона та її донька піддаються економічному насильству.

Заінтересована особа ОСОБА_2 надав відзив на апеляційну скаргу, в якому, зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Наполягав на тому, що заявниця має намір використати справу про домашнє насильство, якого немає, виключно задля спричинення шкоди його репутації. Всі посилання у заяві та апеляційній скарзі не відповідають дійсності та є хибними.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Відповідно до ч.ч.3,4 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені розділом IV ЦПК України. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника та заінтересованих осіб.

Встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що 23 липня 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дочка ОСОБА_3 .

Місце проживання усіх вказаних осіб зареєстровано у АДРЕСА_2 .

За договором купівлі-продажу від 19 грудня 2013 право власності на вказану квартиру було оформлено за ОСОБА_2 . Останній є стороною договору про надання послуг з електропостачання квартири.

Електропостачання вказаної квартири було припинено на підставі заяви ОСОБА_2 від 24 березня 2021 року. Без його волевиявлення надавач послуг відмовляється відновити електропостачання у квартирі.

Учасниками справи визнані обставини: що ОСОБА_1 змінила замок на вхідних дверях у квартиру; 23 червня 2021 року замки на вхідних дверях були замінені ОСОБА_2 ; 25 червня 2021 останній пропонував надати ключі від цих замків ОСОБА_1 , яка відмовилася від їх отримання.

Заінтересованою особою подано докази на підтвердження заборгованості за електропостачання по квартирі станом на квітень 2021 року в розмірі 1 353,98 грн.

В провадженні Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська перебуває цивільна справа №932/6085/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину квартири.

Також в провадженні цього ж суду перебуває цивільна справа №932/607/21 між тими ж сторонами про стягнення аліментів із ОСОБА_2

ОСОБА_1 зверталась з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою, шляхом заборони подання заяв та поновлення електропостачання, справа №932/3086/21. Питання відкриття провадження на даний час не вирішено.

Встановлені судом першої інстанції обставини не дали підстав для висновку про чинення перешкод заявниці в користуванні квартирою та не встановлено факту чинення над останньою економічного насильства.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Протидія насильству у сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку.

Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини і, перш за все, прав жінок.

При здійсненні насильства у сім`ї відбувається порушенням прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства.

Невжиття своєчасних обмежувальних заходів щодо кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілої від насильства у сім`ї.

У той же час згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у вказаній сфері, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3,4,14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1)терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2)обмежувальний припис стосовно кривдника; 3)взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4)направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року (справа №753/23624/18).

Обставини справи, надані суду докази у даній справі, свідчать про відсутність підстав для видачі обмежувального припису, оскільки доводи заявника про вчинення по відношенню до неї економічного насильства з боку заінтересованої особи є не доведеними.

Посилання апеляційної скарги даних висновків не спростовують.

Доводи апеляційної скарги є аналогічними доводам, викладеним у заяві, зводяться до переоцінки доказів, не дають підстав вважати, що судами порушено норми процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права та висновки судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають. При вирішенні вказаної справи судами правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 29 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Пищида М.М.