ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2021 року Фастівський міськрайонний суд Київської області

в складі

головуючого судді: Осаулової Н.А.,

за участю секретаря: М`ячикової І.В.,

з участю: представника боржника ОСОБА_1 адвоката Олексієнка О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Фастів заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Транс ФІНАНС» про заміну сторони виконавчого провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

11 серпня 2021 року до Фастівського міськрайонного суду Київської області звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Транс ФІНАНС» із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні.

Подану заяву обґрунтовує тим, що у Фастівському ВДВС ЦМУМЮ (м.Києва) знаходиться виконавче провадження №61460132 з примусового виконання виконавчого листа №1027/1930/12 виданого 22.04.2019 року Фастівським міськрайонним судом Київської області про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» залишку за кредитним договором № BL 4465 від 15.05.2008 р. в сумі 146110 грн. 85 коп. у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

30 квітня 2021 року між Акціонерним товариством «Універсал Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Транс ФІНАНС» було укладено Договір факторингу №04/21/2-ФК про відступлення прав вимоги, за яким, в тому числі було відступлено право вимоги про стягнення заборгованості за кредитом з ОСОБА_1 за вищевказаним кредитним договором. Відтак, просили суд замінити стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа №1027/1930/12, виданого 22.04.2019 року Фастівським міськрайонний судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал банк» заборгованості за кредитом в сумі 146 110,85 грн. з АТ «Універсал банк» на його правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Траст ФІНАНС».

Представник ТОВ «ФК «Транс ФІНАНС» до суду не з`явився, в заяві просив розгляд справи здійснити за відсутності представника заявника.

Представник боржника ОСОБА_1 адвокат Олексієнко О.О. в судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви, зважаючи на недоведеність уступки права вимоги боргу.

Стягувач, боржник ОСОБА_2 та інші заінтересовані особи в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча повідомлялися судом належним чином.

Фастівський відділ державної виконавчої служби у Фастівському районі Центарльного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у судове засіданні своїх представників не направив, але надав заяву про розгляд справи у їх відсутність.

Відповідно до ч.3 ст.442 ЦПК України неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

Заслухавши представника боржника, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, перевіривши наведені сторонами доводи щодо підстав заміни сторони виконавчого провадження, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що рішенням Фастівського міськрайонного суду від 24 вересня 2012 року було задоволено позовну заяву Акціонерного товариства «Універсал Банк» та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 226 658 грн. 55 коп., судовий збір в розмірі - 2266 грн. 58 коп.

На підставі вищезазначеного рішення Фастівський міськрайонний суд видав виконавчий лист №1027/1930/12.

Відповідно до статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Згідно положень частини 5 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Отже, виходячи з наведеного, виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження (розгляду). Такої правової позиції дотримується Верховний Суд України у постанові від 21.02.2011 і відповідно до якої (позиції) поняття «виконавче провадження» розуміється як завершальна стадія судового провадження.

Наведене узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, яка гарантує право на справедливий суд. Так, у справі «Горнсбі проти Греції» названий суд у своєму рішенні від 19 березня 1997 року зазначив, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

Більше того, на підставі відступлення права вимоги відбувається заміна кредитора поза межами виконавчого провадження та не залежить від відкритого виконавчого провадження, що також підтверджується судовою практикою.

Вирішуючи питання про заміну сторони виконавчого провадження, слід дійти висновку про те, що заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником має відбуватись не лише у відкритому виконавчому провадженні, тому що процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні - це заміна на будь-якій стадії виконавчого провадження стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з вибуттям попередника після ухвалення щодо нього судового рішення і заміни його правонаступником, тобто підставою заміни кредитора внаслідок правонаступництва, в тому числі й у виконавчому провадженні, є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки або пряма вказівка акта цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами.

Як зазначає представник стягувача у поданій заяві про заміну сторони, то 30 квітня 2021 року між Акціонерним товариством «Універсал Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Транс ФІНАНС» було укладено Договір факторингу №04/21/2-ФК про відступлення прав вимоги, за яким, в тому числі було відступлено право вимоги про стягнення заборгованості за кредитом з ОСОБА_1 за вищевказаним кредитним договором.

На підтвердження наведеної обставини було надано ксерокопію відповідного договору, акту прийому-передачі прав вимоги за договором Факторингу від 30.04.2021 року, витягу з реєстру прав вимоги саме до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за кредитним договором № BL 4465 від 15.05.2008 р. та копією платіжного доручення №275 від 30.04.2021 року про перерахування коштів як оплати за вказаним договором факторингу від 30.04.2021 року.

Між тим, вказані копії не є оригіналами цих документів та не завірені уповноваженим представником у встановленому законом порядку, підписом та печаткою фінансової установи з огляду на наступне.

Так, за умовами ч.ч.1-5 ст.95 ЦПК України визначено, що письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини справи, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Відтак, непосвідчені копії договору факторингу від 30.04.2021 року та інші документи не можна ідентифікувати як належним чином засвідчену копію письмового доказу, що вказує на відсутність належних доказів відступлення права вимоги до заявника від банку і відповідно вимог до боржника та поручителя станом на час подання вказаної заяви до суду.

Також суд звертає увагу на пункт 4.2.5 Договору Факторингу №04/21/2-ФК про відступлення прав вимоги, відповідно до якого протягом 5 днів з дати відступлення права вимоги клієнт зобов`язаний оформити повідомлення про відступлення права вимоги та всіх інших прав, належних клієнту за кредитними договорами та організувати їх направлення позичальникам, поручителям та заставодавцям по забезпечним заставою кредитним договорам із наданням копії реєстрів відправлених листів.

Матеріали заяви не містять будь-яких належних доказів на підтвердження того, що сторони Договору повідомили боржників щодо відступлення прав вимоги.

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (ст. 517 ЦК).

Згідно ст. 79 Цивільного процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 Цивільного процесуального кодексу України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 5 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи (ст. 80 ЦПК).

В статті 89 Цивільного процесуального кодексу України зазначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За умовами ч. 1, 2 ст. 95 Цивільного процесуального кодексу України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Відповідно до ч. 6 ст. 95 Цивільного процесуального кодексу України, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Суд враховує усталену практику Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів, де мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29).

Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії»(Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Таким чином, з викладеного вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Траст ФІНАНС» всупереч вимогам ст.80 ЦПК України, не довів суду належними та допустимими доказами факт переходу права вимоги від Акціонерного товариства «Універсал банк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Транс ФІНАНС» відносно боржника ОСОБА_1 , а відтак не довів наявність підстав для здійснення процесуального правонаступництва.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про те, що заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Транс ФІНАНС» про заміну сторони виконавчого провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 512, 514, 517 Цивільного кодексу України, ст. 354, 442 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження», суд,-

постановив:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальність Фінансова компанія "Траст ФІНАНС" про заміну сторони у виконавчому провадженні № 61460132 залишити без задоволення.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку відповідно до статей 354-355 Цивільного процесуального кодексу України.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строків на подання апеляційної скарги, або після перегляду в апеляційному порядку, якщо її не скасовано.

Суддя Н.А. Осаулова

Повний текст ухвали виготовлено 13.10.2021