КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 758/446/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 жовтня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Мороз Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 15 липня 2021 року, ухвалене у складі судді Скрипник О.Г. в м. Київ у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Футуйма Вікторія Богданівна, про визнання виконавчого напису таким, що є недійсним,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

В січні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про визнання виконавчого напису таким, що є недійсним.

Посилалася на те, що є спадкоємцем першої черги за законом після смерті своєї матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , для прийняття спадщини звернулася до державного нотаріуса Одинадцятої державної нотаріальної контори, яка завела спадкову справу № 303/2020, спадкова маса складається з квартири АДРЕСА_1 .

Як їй стало відомо, наразі дана квартира була відчужена відповідачу ОСОБА_2 без належних на те підстав. Так, 09 липня 2015 році між її матір`ю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір безвідсоткової позики, з метою забезпечення виконання вищевказаного зобов`язання між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, за умовами якого в іпотеку передана квартира АДРЕСА_1 . В зв`язку з невиконанням зобов`язання за договором позики, як вважав відповідач, 27 лютого 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Футуймою В.Б. був вчинений виконавчий напис, за яким звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру за вказаною адресою. Зазначений виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, оскільки письмової вимоги про усунення порушень вона як іпотекодавець не отримувала, також нотаріус не повідомляла боржника про те, що до неї звернулися з заявою про вчинення виконавчого напису, і нотаріусом не була перевірена безспірність вимог кредитора.

На підставі вищевикладеного просила визнати недійсним виконавчий напис, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Футуймою В.Б., на підставі якого 27 лютого 2017 року здійснено стягнення на предмет іпотеки та зареєстровано перехід права власності на квартиру за вказаною адресою до ОСОБА_2 .

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 15 липня 2021 року в позові ОСОБА_1 відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його необґрунтованість, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення Подільського районного суду м. Києва від 15 липня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Крім того, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_5 подала таку ж апеляційну скаргу безпосередньо до Київського апеляційного суду; враховуючи ідентичність змісту апеляційних скарг, вони розглядаються як одна апеляційна скарга.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач посилалася на ст. 575 ЦК України, ст. 7, 33, 35 Закону України «Про іпотеку», п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, повторно наводила зміст позовної заяви на підтвердження обставин, якими вона обґрунтовувала свої вимоги, зазначаючи, що іпотекодержатель не направляла їй або її покійній матері вимогу про усунення порушень вимог договору іпотеки, а нотаріус також не повідомляла боржника про те, що до неї звернулися з заявою про вчинення виконавчого напису.

Вказувала, що нотаріус не мав права видавати виконавчий напис та здійснювати перереєстрацію права власності без надання іпотекодержателем копії письмової вимоги та документу, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з дня отримання іпотекодавцям такої вимоги.

Від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач погоджувалася з висновками суду першої інстанції про неправильне визначення позивачем предмета позову, а саме, що неможливим є визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Футуйми В.Б., оскільки такий не вчинявся, а було зроблено звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки, виданого 09 липня 2015 року.

Заперечувала доводи апеляційної скарги, що позивач та її мати майже завершили виплату боргу, що не відповідає дійсності, і докази на підтвердження цих обставин відсутні.

Наголошувала, що мати позивача проживала в квартирі, однак комунальні платежі при цьому не сплачувала, в зв`язку з чим утворилася заборгованість близько 60000 грн., ремонт не проводився, що призвело до аварійного стану труб та затоплення двох квартир знизу.

Не погоджувалася з аргументами апеляційної скарги, що відповідач не надсилала вимог про усунення порушень в порядку, встановленому ст. 35 Закону України «Про іпотеку», що не відповідає дійсності. Відповідач надсилала вимогу про виконання порушеного зобов`язання цінним листом ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , яку вони отримали особисто 29 квітня 2016 року.

Зазначала, що приватний нотаріус також направляла боржникам повідомлення, однак вони не були отримані за закінченням терміну зберігання, а при повторному відправленні - адресати відмовилися їх отримувати.

Вказувала, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки позивач дізналася про своє порушене право тоді, коли отримала від відповідача вимогу про виконання порушеного зобов`язання цінним листом.

20 вересня 2021 року позивачем ОСОБА_1 направлено засобами поштового зв`язку до Київського апеляційного суду доповнення до апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження.

Відповідно до ст. 356 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Таким чином, оскільки рішення суду першої інстанції проголошено 15 липня 2021 року, строк подання апеляційної скарги та доповнень до неї закінчився з урахуванням вихідних днів 16 серпня 2021 року.

Отже, доповнення до апеляційної скарги подано позивачем ОСОБА_1 з пропуском встановленого законом строку, при цьому з клопотанням про поновлення цього строку вона не зверталась.

Безпідставне поновлення процесуального строку є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зазначена конвенційна норма зобов`язує, щоб судові процедури були справедливі для обох сторін справи.

Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Разом з тим вони розпоряджаються процесуальними правами на свій розсуд.

З урахуванням вищевикладеного апеляційний суд не має процесуальних повноважень приймати доповнення до апеляційної скарги та вирішувати справу з посиланням на це доповнення.

Крім того, 20 вересня 2021 року позивачем ОСОБА_1 направлено засобами поштового зв`язку до Київського апеляційного суду відповідь на відзив, в якій позивачем повторно стверджувалось про неотримання вимог про усунення порушень договору іпотеки.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Залишаючи без задоволення позовну заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису, який нею оскаржується.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Судом встановлено, що 09 липня 2015 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 уклали договір іпотеки, за умовами якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, іпотекодавці передають, а іпотекодержатель приймає в іпотеку належне іпотекодавцям на праві власності нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 . Зазначена квартира передається в іпотеку ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в якості забезпечення виконання в повному обсязі зобов`язань ОСОБА_3 та ОСОБА_1 за договором позики грошових коштів, посвідченого Кондрою Л.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 02 червня 2015 року, р/№ 1364, укладеним між іпотекодержателем та позичальниками, та додатків до нього, включаючи також ті, що можуть бути укладені в майбутньому. Позичальники зобов`язані повернути позику в розмірі 134551,32 грн., що еквівалентно 6115,97 доларів США. Позика надається позичальникам на безвідсотковій основі на строк з 02 липня 2015 року по 02 серпня 2018 року включно (а. с. 22 - 27 т. 1).

Згідно п. 4.1 договору іпотеки іпотекодержатель набуває право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання умов кредитного договору, в тому числі якщо у момент настання строку виконання зобов`язань за кредитним договором вони не будуть виконані (виконані неналежним чином). Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя між іпотекодавцями і іпотекодержателем, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно п. 4.2.1, 4.2.2 договору іпотеки право власності на передане в іпотеку майно переходить від іпотекодавців до іпотекодержателя, якщо протягом тридцяти календарних днів іпотекодавці та позичальники не задовольнять вимогу іпотекодержателя про усунення порушень виконання порушеного основного зобов`язання та/або умов цього договору, в якому зазначається про звернення стягнення шляхом передачі від іпотекодавців до іпотекодержателя прав власності на предмет іпотеки. Право власності на передане в іпотеку майно переходить від іпотекодавців до іпотекодержателя на наступний день після закінчення тридцятиденного строку надсилання вимоги, що надсилається іпотекодержателем у відповідності до п. 3.3.2 цього договору.

Згідно п. 4.2.8 договору іпотеки перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавців до іпотекодержателя не потребує додаткового оформлення, а цей договір є правовстановлюючим документом та правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

На а. с. 59 - 60 т. 1 знаходиться копія вимоги про виконання порушеного зобов`язання від 11 квітня 2016 року, адресована ОСОБА_3 на адресу АДРЕСА_2 , в якій ОСОБА_2 вимагала протягом двох днів повернути їй заборгованість за договором позики грошових коштів від 02 червня 2015 року, в розмірі 154473,05 грн., що станом на 29 березня 2016 року еквівалентно 5877,97 доларів США, у випадку невиконання вимоги буде звернуто стягнення на предмет іпотеки.

На а. с. 61 знаходиться копія фіскального чеку Укрпошти про сплату поштових послуг за відправку 19 квітня 2016 року цінного листа з номером 383.

На а. с. 63 знаходиться роздрукований скріншот сервісу відстежень поштових відправлень Укрпошти, згідно якого відправлення за номером 383 вручене адресату (одержувачу) особисто 29 квітня 2016 року.

На а. с. 64 т. 1 знаходиться копія вимоги про виконання порушеного зобов`язання від 11 квітня 2016 року, адресована ОСОБА_1 на адресу АДРЕСА_2 , в якій ОСОБА_2 вимагала протягом двох днів повернути їй заборгованість за договором позики грошових коштів від 02 червня 2015 року, в розмірі 154473,05 грн., що станом на 29 березня 2016 року еквівалентно 5877,97 доларів США, у випадку невиконання вимоги буде звернуто стягнення на предмет іпотеки.

На а. с. 65 знаходиться копія фіскального чеку Укрпошти про сплату поштових послуг за відправку 19 квітня 2016 року цінного листа з номером 375.

На а. с. 67 знаходиться роздрукований скріншот сервісу відстежень поштових відправлень Укрпошти, згідно якого відправлення за номером 375 вручене адресату (одержувачу) особисто 29 квітня 2016 року.

На звороті а. с. 68, 70, 71, 73 т. 1 знаходяться описи вкладень до цінних листів на ім?я ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , відправлених 25 жовтня 2016 року та 29 грудня 2016 року приватним нотаріусом Футуймою В.Б., згідно якого в листі знаходиться вимога ОСОБА_2 про усунення порушень та повернення заборгованості за договором позики грошових коштів від 02 червня 2015 року в розмірі 130815,32 грн., про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно відміток на бланку служби кур`єрської доставки Сity Express, 29 грудня 2016 року адресати відмовилися отримати лист (а. с. 70, 73 т. 1 зворот).

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , після її смерті державним нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Тютюн І.М. заведено спадкову справу № 303/2020 (а. с. 16, 17 т. 1).

На звороті а. с. 17 т. 1 знаходиться інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 04 травня 2020 року, згідно якого право власності на квартиру за адресою АДРЕСА_2 зареєстровано 27 лютого 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Футуймою В.Б. на підставі договору іпотеки, серія та номер 1677, виданий 09 липня 2015 року, видавник приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кондра Л.В. Підстава внесення запису - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 341115951 від 02 березня 2017 року, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Футуйма В.Б.

Згідно листа приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Футуйми В.Б. від 30 березня 2021 року, пунктом 3.3.2 договору іпотеки передбачено, що при невиконанні або неналежному виконанні позичальниками основного зобов`язання іпотекодержатель зобов`язаний надіслати іпотекодавцям письмову вимогу про усунення порушень або виконання порушеного основного зобов`язання та/або умов цього договору. Письмова вимога до ОСОБА_3 про усунення порушень, повернення заборгованості за договором позики та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки, викладені у вигляді заяви, 25 жовтня 2016 року та письмова вимога до ОСОБА_1 25 жовтня 2016 року були відправлені ОСОБА_3 та ОСОБА_1 26 жовтня 2016 року та 29 грудня 2016 року; у зв`язку з незадоволенням зазначених вимог іпотекодержатель ОСОБА_2 набула право власності на предмет іпотеки - квартиру за адресою АДРЕСА_2 , що відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку» шляхом подання відповідної заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності) ОСОБА_2 № 21168817 від 27 лютого 2017 року; державним реєстратором приватним нотаріусом Футуймою В.Б. 02 березня 2017 року на підставі вищезазначеної заяви та поданих документів було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру; нею, приватним нотаріусом Футуймою В.Б., не вчинявся виконавчий напис від 27 лютого 2017 року щодо квартири АДРЕСА_1 (а. с. 115 т. 1).

На а. с. 116 - 118 т. 1 знаходиться копія супровідного листа від 06 березня 2017 року, яким приватним нотаріусом Футуймою В.Б. передано до Департаменту державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Київської міської державної адміністрації документи щодо державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, реєстраційний номер об`єкта в ДРРП 00, із описом вкладення.

На а. с. 120 - 129 т. 1 знаходяться копії документів, на підставі яких приватним нотаріусом Футуймою В.Б. прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою АДРЕСА_2 , за ОСОБА_2 , а саме: нотаріально посвідчені вимоги ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про повернення заборгованості в розмірі 130815,32 грн. з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання вимоги протягом тридцяти днів з дня отримання цієї вимоги; опис вкладення в цінний лист; бланки служби кур`єрської доставки City Express з відмітками, що 29 грудня 2016 року адресати відмовилися отримати листи.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат», порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. На нотаріусів, які працюють у державних нотаріальних конторах або займаються приватною нотаріальною діяльністю, законом може бути покладено вчинення інших дій, відмінних від нотаріальних, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державним реєстратором є нотаріус.

Згідно п. 6 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком.

Згідно п. 18 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, за результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.

Згідно п. 40, 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та цим Порядком. Для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював необхідність ефективного захисту прав заявників. Наприклад, у п. 75 рішення від 05 квітня 2005 року у справі «Афанасьєв проти України» (заява №38722/02) ЄСПЛ зазначає, що засіб захисту, який вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним», як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Конституційний Суд України у рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Способом захисту права є передбачені законом дії, що безпосередньо спрямовані на захист права. Такі дії є завершальними актами захисту у вигляді матеріально-правових дій або юрисдикційних дій щодо усунення перешкод на шляху здійснення суб`єктами своїх прав або припинення правопорушень, відновлення становища, яке існувало до порушення. Саме застосування конкретного способу захисту порушеного чи запереченого права і є результатом діяльності по захисту прав.

Таким чином, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Для ефективного поновлення порушеного права необхідно, щоб існував чіткий зв`язок між правопорушенням та способом захисту права. Іншими словами, метою заявлених позовних вимог має бути усунення перешкод у здійсненні права, а її досягненням - визначений спосіб захисту права, який би вичерпував себе.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Таким чином, оскільки судом першої інстанції беззаперечно встановлено, що виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Футуймою В.Б., на підставі якого 27 лютого 2017 року було звернуто стягнення на предмет іпотеки та зареєстровано перехід права власності на спірну квартиру, взагалі не вчинявся, право її попереднього власника, яким є позивач ОСОБА_6 , у заявлений нею спосіб захисту не підлягає, а відтак суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується апеляційний суд, про відмову в позові в повному обсязі.

На зазначені обставини звертала увагу відповідач ОСОБА_2 у відзиві на апеляційну скаргу, і з ними погоджується апеляційний суд.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_6 з матір`ю майже завершили виплату іпотекодержателю коштів за основним договором позики не підтверджуються будь-якими доказами, висновків суду першої інстанції не спростовують та відхиляються апеляційним судом.

Апеляційний суд приймає до уваги, що відповідач ОСОБА_2 зазначені обставини у відзиві на апеляційну скаргу заперечує.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що кредитор і нотаріус не повідомляли боржника про звернення з заявою про вчинення виконавчого напису, апеляційний суд приймає до уваги, що фактично із обставин цієї справи вбачається, що перехід права власності на спірну квартиру відбувся на підставі прийняття рішення нотаріуса як державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на квартиру в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку», ст. 1 Закону України «Про нотаріат», ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, на підставі застереження в іпотечному договорі, яким передбачено передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, а не шляхом вчинення виконавчого напису, як помилково вважав позивач, а отже приватний нотаріус не мав жодних підстав повідомляти позивача про звернення до неї з заявою про вчинення виконавчого напису.

Враховуючи принцип диспозитивності цивільного законодавства, який полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, суд першої інстанції не міг самостійно вийти за межі позовних вимог і задовольнити позов у належний спосіб, і такі ж повноваження відсутні у апеляційного суду в силу вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України.

Наведені обставини не позбавляють позивача можливості звернутися з позовом у спосіб, який забезпечує ефективне поновлення в правах.

Спір про скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно має розглядатися як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване аналогічне право щодо того ж нерухомого майна. Належним відповідачем у такому спорі є особа, речове право на майно якої оспорюється, та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Державний реєстратор не може виступати належним відповідачем у такому спорі.

Відтак в даному випадку належним та ефективним способом захисту права позивача як власника квартири, який вважає, що вибуття квартири з її власності було здійснено у спосіб, що не відповідає вимогам закону, є визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, із залученням відповідачем особи, речове право на майно якої оспорюється.

Подібні за змістом висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (провадження № 14-397цс19), від 04 вересня 2018 року, справа № 823/2042/16, провадження № 11-377апп18 (пункт 58) постановах Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі № 569/15704/18 (провадження № 61-871св21), від 07 липня 2021 року у справі № 369/5589/19 (провадження № 61-5097св21).

Разом із тим, оцінюючи доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_6 та ОСОБА_3 не направлялися письмові вимоги іпотекодержателя про усунення порушень договору, апеляційний суд враховує, що в матеріалах справи наявні докази відправлення приватним нотаріусом Футуймою В.Б. на адреси позичальників та іпотекодавців ОСОБА_6 та ОСОБА_3 нотаріально посвідчених вимог позичальника та іпотекодержателя ОСОБА_2 про повернення заборгованості за договором позики з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання вимоги протягом 30 днів з дня отримання даної вимоги, а також бланки кур`єрської служби City Express про відмову адресатів отримувати листи 29 грудня 2016 року.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на норми матеріального права, зокрема ст. 575 ЦК України, ст. 7, 33, 35 Закону України «Про іпотеку», п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також постанову Верховного Суду України від 11 квітня 2017 року в справі № 21-1458а16, без зазначення, яким чином, на її думку, судом першої інстанції неправильно застосовано ці норми, або не застосовані, або застосовано закон, який не підлягав застосуванню, - самі по собі висновків суду першої інстанції не спростовують, є неприйнятними та відхиляються апеляційним судом.

Оцінюючи посилання в судовому засіданні на невідповідність та суперечливість висновків суду першої інстанції в тексті рішення суду першої інстанції, а саме на те, що суд спочатку дійшов висновку про задоволення позову, а потім про залишення позову без задоволення, апеляційний суд вважає наступне.

Так, із змісту мотивувальної частини рішення суду першої інстанції, а саме абзац 8, вбачається, що суд дійшов до висновку про задоволення позову, а в подальшому мотиви рішення зводяться до того, що позов не підлягає до задоволення, і в резолютивній частині рішення позов залишено без задоволення. Відтак, із змісту рішення вбачається, що судом першої інстанції при викладенні мотивувальної частини рішення була допущена явна описка, яка підлягає виправленню в порядку ст. 269 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, зводяться до незгоди із рішенням суду першої інстанції і переоцінки доказів та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в рішенні суду першої інстанції, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних по суті висновків суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 15 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 21 жовтня 2021 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.