П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 жовтня 2021 року місто Київ

справа № 372/1859/20

провадження №22-ц/824/4774/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.,

сторони:

позивач - керівник Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області

в інтересах держави в особі територіальної громади

смт. Козин Обухівського району Київської області

відповідач - Козинська селищна рада Обухівського району Київської області

відповідач- ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Шевченко Олександром Борисовичем

на рішення Обухівського районного суду Київської області від 10 грудня 2020 року, ухвалене у складі судді Проць Т.В.,

у справі за позовом керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі територіальної громади смт. Козин Обухівського району Київської області до Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання недійсними рішення, усунення перешкод у користуванні майном,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року керівник Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі територіальної громади смт. Козин Обухівського району Київської області звернувся до суду з позовом до Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання недійсними рішення, усунення перешкод у користуванні майном.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що рішенням виконавчого комітету Козинської селищної ради №15/330 від 29 травня 2003 року ОСОБА_2 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,10 га та отримано державний акт на земельну ділянку. В подальшому, на підставі договору дарування земельної ділянки №321 від 29 січня 2007 року ОСОБА_2 відчужив земельну ділянку ОСОБА_3 , яка в подальшому отримала державний акт на вказану земельну ділянку та 14 січня 2020 року відчужила земельну ділянку на користь ОСОБА_1 відповідно до договору купівлі-продажу. Прокурор зазначає, що виконавчим комітетом Козинської селищної ради передача спірної земельної ділянки була проведена з порушенням норм водного та земельного законодавства, оскільки поряд з об`єктом нерухомості розташований водний об`єкт - рукав річки Козинка, на який накладається земельна ділянка з кадастровим номером :05:028:0138, тобто земельна ділянка розташована на каналі або затоці р. Козинка. Крім того, позивач зазначав про те, що оскаржуване рішення прийнято не уповноваженим органом.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 10 грудня 2020 року задоволено позовні вимоги керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі територіальної громади смт. Козин Обухівського району Київської області до Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання недійсними рішення, усунення перешкод у користуванні майном.

Визнано недійсним рішення виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області № 15/330 від 29 травня 2003 року «Про надання і передачу в приватну власність земельної ділянки» про передачу у приватну власніть ОСОБА_2 земельної ділянки загальною площею 0,1010 га для ведення особистого селянського господарства.

Усунуто перешкоди у здійсненні територіальною громадою смт. Козин Обухівського району Київської області права користування та розпорядження земельною ділянкою кадастровий номер :05:028:0138 площею 0,1010 га шляхом її витребування (повернення) територіальній громаді смт. Козин Обухівського району Київської області з незаконного володіння ОСОБА_1 ..

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з таким рішенням, представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Шевченко О.Б., подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В апеляційній скарзі апелянт посилається, зокрема, на те, що в оскаржуваному рішенні суду не знайшло мотивування відмови про задоволення заяви про застосування строків позовної давності, яка була подана суду 10 грудня 2020 року у відповідності до вимог ЦПК України.

Судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення проігноровано висновки Верховного Суду, висновки Великої Палати Верховного Суду та не застосовано норми матеріального права, які підлягали застосуванню, що призвело до викладення судом висновків, які не відповідають фактичним обставинам справи.

Суд першої інстанції посилаючись на положення статей 131-1 Конституції України та статті 23 Закону України «Про прокуратуру» помилково дійшов висновку про те, що прокурор має повноваження на звернення до суду з даним позовом, оскільки територіальна громада смт Козин не є конкретно визначеною юридичною особою, і як наслідок позбавлена права на самостійне звернення до суду за захистом порушених прав. Такі висновки суду першої інстанції суперечать положенням чинного законодавства України, і як наслідок, не відповідають фактичним обставинам справи.

Відповідно положень Закону України «Про місцеве самоврядування», Козинська селищна рада є органом місцевого самоврядування, яка наділена всіма необхідними правами для захисту інтересів територіальної громади смт Козин, а отже, висновки про те, що територіальна громада смт Козин не є конкретно визначеною юридичною особою не відповідають фактичним обставинам справи та суперечить нормам чинного законодавства України.

При цьому, суд всупереч своєму висновку про те, що територіальна громада смт Козин не є конкретно визначеною юридичною особою, і як наслідок позбавлена права на самостійне звернення до суду за захистом порушених прав, в іншій частині рішення робить висновок про те, що Козинська селищна рада не виконала належним чином свої функції та не захистила інтереси громади.

Керівник Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області, звертаючись до суду із даним позовом, був фактично зобов`язаний надати в розпорядження суду належні та допустимі докази того, що він після виявлення нібито порушень законодавства України під час винесення рішення виконавчого комітету Козинської селищної ради № 15/330 від 29 травня 2003 року «Про надання та передачу у приватну власність» земельної ділянки ОСОБА_2 звертався та повідомляв Козинську селищну раду про виявлені порушення, мав ініціювати перевірку можливих фактів порушення законодавства України під час винесення вказаного рішення, надати можливість виправити таку ситуацію шляхом подання відповідного позову, надати суду докази того, що в розумні строки Козинська селищна рада не відреагувала на нібито виявлені порушення інтересів держави, і лише після цього прокурор міг звертатись до суду з відповідним позовом. Натомість матеріали цивільної справи доказів на підтвердження наведених дій прокурора не містять.

Таким чином, керівник Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області, діючи всупереч вимогам чинного законодавства України, привласнив собі повноваження позивача та фактично незаконно звернувся до суду.

Не відповідають дійсності (фактичним обставинам справи) і висновки суду про те, що є доведеним той факт, що спірна земельна ділянка відноситься до земель водного фонду. Такий висновок суд першої інстанції зробив на підставі суперечливих документів.

В той же час, суду першої інстанції з боку відповідача було надано належний документ відповідь з Козинської селищної ради, з якої слідує, що у відповідності до Публічної кадастрової карти Державного земельного кадастру України земельна ділянка площею 0,101 га з кадастровим номером :05:028:0138 має цільове призначення - 01.03 для ведення особистого селянського господарства.

У відповідності до Детального плану території смт Козин Обухівського району Київської області (частини населеного пункту), який був затверджений Рішенням Козинської селищної ради № 1 від 23 липня 2013 року земельна ділянка площею 0,101 га з кадастровим номером :05:028:0138 відноситься до категорії земель житлової та громадської забудови і до прибережної захисної смуги не потрапляє.

Одночасно з цим, на аркуші справи № 25 міститься відповідь Центральної геофізичної лабораторії імені Бориса Срезневського, в якій зазначено про те, що земельна ділянка :05:028:0138 знаходиться поряд з водним об`єктом - рукавом річки Козинки. Однак, в цій відповіді не зазначено на якій саме відстані розташовані рукав річки та спірна земельна ділянка, що унеможливлює встановити чи дійсно спірна земельна ділянка знаходиться в зоні прибережної захисної смуги, яка передбачається положеннями Водного та Земельного кодексів України.

На схемі наданій в розпорядження суду від ТОВ «ГЕОБУДЛІДЕР» слово «Канал» де розміщена спірна земельна ділянка є перехрещеним, тобто наявний канал є штучно та незаконно зроблений невідомими особами. Правомірність створення каналу невідомими особами, неналежним позивачем не оспорюється і не є предметом розгляду даної справи.

Матеріали справи містять відповідь на запит прокурора з Басейнового управління водних ресурсів середнього Дніпра Державного агентства водних ресурсів України, з якої вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером :05:028:0138 згідно Детального плану території смт Козин Обухівського району Київської області (північна частина населеного пункту), затвердженого у 2013 році, розташована на каналі або затоці р. Козинка, між вулицями Солов`яненка , Лобановського, Пайова. На момент затвердження Детального плану, земельна ділянка перебувала в приватній власності, і була передбачена під засипку з метою використання за призначенням.

Таким чином, прокурором не було доведено, а висновки суду зроблені на документах, які не містять достовірної інформації, на підставі якої можна зробити висновки про те, що спірна земельна ділянка розташована у водоохоронній зоні чи в прибережній захисній смузі річки Козинка.

Суд першої інстанції порушив норми процесуального права, не повно з`ясував обставини, що мають значення для справи.

Учасники справи не скористалися своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направив.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судові засідання, призначені на 12 травня 2021 року, 16 червня 2021 року, 28 липня 2021 року, 28 липня 2021 року, 22 вересня 2021 року, 6 жовтня 2021 року представник Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, Грибанок В.О., третя особа: ОСОБА_3 не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку, причини своєї неявки суду не повідомили, у зв`язку з чим колегія вважала за можливе розглянути справу у їх відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.

В судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_1 - адвокат Шевченко О.Б. апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити.

Прокурор Підяш О.С. проти доводів апеляційної скарги заперечував і просив рішення як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Шкоріної О.І., пояснення осіб, що з`явилися в судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги, обставини справи, дослідивши її матеріали, суд апеляційної інстанції уважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального та процесуального права, що регулюють правовідносини, що виникли між сторонами.

Судом установлено, що рішенням виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області № 15/330 від 29 травня 2003 року «Про надання і передачу в приватну власність земельної ділянки» передано у приватну власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1010 га для ведення особистого селянського господарства.

На підставі вищевказаного рішення ОСОБА_2 видано державний акт на право приватної власності на землю РЗ №381574, який був зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю №8755 від 10 вересня 2003 року.

Згідно з договором дарування від 29.01.2007 року №321 ОСОБА_2 відчужив земельну ділянку на користь ОСОБА_3 , яка на підставі вказаного договору 21 травня2007 року отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №725775, земельній ділянці присвоєно кадастровий номер :05:028:0138.

14 січня 2020 року ОСОБА_3 відчужила вказану земельну ділянку на користь ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу. Згідно інформаційної довідки №198958800 від 04 лютого 2020 року остання є власником спірної земельної ділянки.

Згідно з листом Центральної геофізичної обсерваторії ім. Бориса Срезневського № 02-08/420 від 11 лютого 2020 року, водний об`єкт, розташований поряд з земельною ділянкою з кадастровим номером :05:028:0138 це є рукав Козинка . Рукав Козинка є природним водним об`єктом, що утворився внаслідок руслових процесів на заплаві р. Дніпро. Рукав Козинка бере початок з русла Дніпра (Канівське водосховище) і через 19 км знову впадає у Дніпро (Канівське водосховище), тобто рукав Козинки є природним водним об`єктом, а саме частиною Дніпра, який згідно з ст.79 Водного кодексу України відноситься до великих річок, тож прибережна захисна смуга біля «рукава Козинка», як складової частини Дніпра має становити 100 м.

Відповідно до листа Басейнового управління водних ресурсів Середнього Дніпра № 01-12/117 віл 11 лютого 2020 року земельна ділянка з кадастровим номером :05:028:0138 згідно Детального плану території смт. Козин, затвердженого у 2013 році, розташована на каналі або затоці р. Козинка, між вулицями Солов`яненка, Лобановського, Пайова.

Згідно з схемами розташування земельної ділянки з накладенням на землі водного фону, розроблених ТОВ «ГЕОБУДЛІДЕР» використанням відомостей публічно-кадастрової карти, за матеріалами фото аерознімання, індексної карти України 1993 року та Детального плану території смт. Козин земельна ділянка з кадастровим номером :05:028:0138 повністю розташовані на каналі рукава Козинка.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі територіальної громади смт. Козин Обухівського району Київської області, суд першої інстанції виходив із того, що спірна земельна ділянка розташована у прибережній захисній смузі р. Дніпро, що підтверджується матеріалами накладення земельної ділянки складеними ТОВ «ГЕОБУДЛІДЕР», Центральною геофізичною обсерваторією. Рішенням виконавчого комітету Козинської селищної ради № 15/330 від 29. Травня 2003 року порушено норми земельного та водного законодавства, щодо передачі земельних ділянок. Оскільки Козинська селищна рада не використала надані їй законом повноваження щодо контролю за діяльністю виконавчого комітету ради, не вжила жодних заходів щодо захисту інтересів територіальної громади, не скасувала незаконне рішення виконавчого комітету у відповідності до повноважень, наданих їй п.15 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», не звернулась самостійно до суду за захистом порушеного права територіальної громади, то відповідно до ст.131-1 Конституції України, ст.23 Закону України «Про прокуратуру» з метою захисту інтересів держави органами прокуратури позивач в інтересах територіальної громади смт. Козин мав право на пред`явлення даного позову.

При цьому, суд прийшов до висновку, що прокурором заявлено негаторний позов, на позовні вимоги якого не поширюється строк позовної давності.

Усунення перешкод територіальній громаді смт. Козин у здійсненні нею права користування та розпоряджання спірними земельними ділянками переслідує легітимну мету контролю за використанням відповідного майна згідно із загальними інтересами, щоби таке використання відбувалося за цільовим призначенням. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим статусом спірних земельних ділянок, а саме належністі їх до земель водного фонду, а тому втручання у право власності відповідача є обгрунтованим.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду першої інстанції, оскільки воно відповідає нормам чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, висновків якого доводи апеляційної скарги не спростовують з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові №487/10128/14-ц від 12 травня 2019 року звернула увагу на те, що заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду всупереч вимогам ЗК України(перехід до них права володіння цими землями) є неможливим. Розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього Кодексу (див. Також висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані у постанові від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц, у пункті 70 постанови від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц).

Отже, зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням ЗК України та ЦК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу зобов`язати повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду (пункт 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі№ 504/2864/13-ц, а також пункт 96 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц). Власник земельної ділянки водного фонду може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку.

Частина друга статті 59 ЗК України обмежує можливість передання земель водного фонду у приватну власність випадком безоплатного передання громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування замкнених природних водойм (загальною площею до 3 гектарів).

Отже, землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які розповсюджується особливий порядок надання та використання. Такі землі можуть змінювати володільця шляхом передання їх у приватну власність лише у випадках, прямо передбачених у статті 59 ЗК України.

Судом першої інстанції встановлено, що спірна земельна ділянка розташована у прибережній захисній смузі р. Дніпро, а рішенням виконавчого комітету Козинської селищної ради № 15/330 від 29. Травня 2003 року порушено норми земельного та водного законодавства щодо передачі земельних ділянок.

З огляду на викладене, позовна вимога зобов`язати повернути земельну ділянку має розглядатися як негаторний позов, який може бути заявлений упродовж всього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду.

Встановивши вказані обставини, суд першої інстанції, врахувавши правові висновки Великої Палати Верховного Суду з вказаного питання, прийшов до висновку, що прокурором заявлено негаторний позов, на вимоги якого не поширюється строк позовної давності.

За вказаних обставин, доводи апеляційної скарги про те, що судом не мотивовано відмову про задоволення заяви відповідача про застосування строків позовної давності, на увагу не заслуговують.

Велика Палата Верховного Суду (у справі № 587/430/16-ц; провадження № 14-104 цс 19) конкретизувала висновок Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладений у постанові від 07 грудня 2018 року у справі № 924/1256/17, стосовно необхідності підтвердження прокурором відсутності органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах. Якщо підставою для представництва інтересів держави прокурор зазначив таку відсутність, цей довід прокурора суд повинен перевірити незалежно від того, чи надав прокурор докази вчинення ним дій, спрямованих на встановлення відповідного органу. Процедура, передбачена абзацами третім і четвертим частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру», застосовується до встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження з такого захисту.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абзаци перший і другий частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (абзаци перший, другий і третій частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, у позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (абзац другий частини другої статті 45 ЦПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року). Аналогічний припис закріплений у частині четвертій статті 56 чинного ЦПК України.

Якщо підставою для представництва інтересів держави прокурор зазначив відсутність органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, цей довід прокурора суд повинен перевірити незалежно від того, чи надав прокурор докази вчинення ним дій, спрямованих на встановлення відповідного органу.

Процедура, передбачена абзацами третім і четвертим частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» застосовується тільки до встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження з такого захисту.

Відповідно до Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань 04. Лютого 2020 року до Обухівського відділу поліції в Київській області надійшла заява про вчинення кримінального правопорушення, згідно з якою Козинська селищна рада надала (колегіально) дозвіл на відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,101 га та після виготовлення технічної документації затвердила таку документацію на земельну ділянку кадастровий номер :05:028:0138, яка відноситься до прибережної захисної смуги, тобто, ймовірно наявний склад злочину, передбачений ч. 1 ст. 358 КК України у суб`єкта господарювання ( а.с. 26).

Підставу для представництва інтересів держави в даному позові, позивач обґрунтовував потребою захистити інтереси держави в особі територіальної громади смт. Козин Обухівського району Київської області, оскільки внаслідок прийняття виконавчим комітетом Козинської селищної ради спірного рішення, інші громадяни, які не є власниками спірних земельних ділянок, втратили доступ до берега річки, порушено їх право на відпочинок та вільне користування природними ресурсами р. Дніпро, а розташування житлових будинків безпосередньо на березі річки завдаватиме шкоду навколишньому природному середовищу і призведе до порушення права громадян на вільне користування природним довкіллям і водним ресурсом р. Дніпро.

Встановлено, що рішенням виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області № 15/330 від 29 травня 2003 року «Про надання і передачу в приватну власність земельної ділянки» передано у приватну власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1010 га для ведення особистого селянського господарства. Проте, вказана земельна ділянка була передана Козинською селищною радою Обухівського району Київської області з порушенням норм чинного законодавства, оскільки є землею водного фонду України.

Проте, Козинська селищна рада як орган місцевого самоврядування, не використала надані їй законом повноваження щодо контролю за діяльністю виконавчого комітету ради, не вжила жодних заходів щодо захисту інтересів територіальної громади, не скасувала незаконне рішення виконавчого комітету у відповідності до повноважень, наданих їй п.15 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», не звернулась самостійно до суду за захистом порушеного права територіальної громади. Вказані обставини свідчать про неналежне здійснення Козинською селищною радою своїх захисту інтересів територіальної громади.

Статтями 13, 14 Конституції України передбачено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності українського народу, від його імені права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Звернення прокурора до суду у цій справі було спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання про повернення земельної ділянки, яка Козинською селищною радою, всупереч вимогам Земельного кодексу України, Водного кодексу України, з порушенням Закону України «Про місцеве самоврядування України» була відведена у приватну власність.

Суспільний інтерес у поверненні спірних земельних ділянок територіальній громаді спрямований на задоволення соціальної потреби у відновленні законності, становища, яке існувало до порушення права власності народу на землю, у збереженні прибережних захисних смуг, недопущенні зміни цільового призначення земель водного фонду, земель рекреаційного призначення та їх передання у власність з метою житлового будівництва.

Отже, дії прокурора щодо повернення спірних земельних ділянок державі, яка вибула з її власності незаконно, відповідають легітимній меті.

Саме за вказаних обставин суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що керівник Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області мав право на пред`явлення даного позову, унаслідок чого доводи апеляційної скарги щодо незаконності звернення органів прокуратури до суду з даним позовом, на увагу не заслуговують.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Як убачається із матеріалів справи, то на підтвердження того, що спірна земельна ділянка розташована у прибережній захисній смузі р. Дніпро, позивач надав лист Центральної геофізичної обсерваторії ім. Бориса Срезневського № 02-08/420 від 11 лютого 2020 року, лист Басейнового управління водних ресурсів Середнього Дніпра № 01-12/117 віл 11 лютого 2020 року схеми розташування земельної ділянки з накладенням на землі водного фону, розроблені ТОВ «ГЕОБУДЛІДЕР» ( а.с. 33-53).

Згідно з ч. 1, 5 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій ( ч. 4 ст. 12 ЦПК).

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не має для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом ( ч. 7 ст. 81 ЦПК).

Зазначаючи про те, що прокурором не було доведено, а висновки суду зроблені на документах, які не містять достовірної інформації, на підставі якої можна зробити висновки про те, що спірна земельна ділянка розташована у водоохоронній зоні чи в прибережній захисній смузі річки Козинка, відповідач будь-яких доказів на спростування вказаних вище доказів, наданих позивачем, не надав та з клопотанням про призначення відповідної судової експертизи не звертався.

На підставі викладеного, доводи апеляційної скарги і у вказаній частині висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про законність та обґрунтованість рішення суду, ухваленого в даній справі, підстави до скасування якого відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України,

суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Шевченко Олександром Борисовичем, залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 10 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 22 жовтня 2021 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус