КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2021 року місто Київ
Справа 362/5776/20
Апеляційне провадження № 22-ц/824/13604/2021
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Желепа О.В.
суддів Кравець В.А., Мазурик О.Ф.
секретар судового засідання Міщенко Н.М.
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12 серпня 2021 року (ухвалене в складі судді Лебідь-Гавенко Г.М., повний текст рішення складено 25.08.2021 року)
в справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування протокольного рішення житлової комісії,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до військової частини (далі в/ч) НОМЕР_1 в особі житлової комісії, у якому з урахуванням уточнення позовних вимог, просив визнати протиправним та скасувати протокольне рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 30 березня 2020 року № 3, в частині відмови змінити дату зарахування його на квартирний облік з 03 березня 1995 року на 17 липня 1993 року, виходячи з чого вважати датою зарахування його з членами сім`ї на квартирний облік 17 липня 1993 року.
Свої вимоги обґрунтовував тим, що з 01 серпня 1985 року по 15 листопада 2005 року він проходив військову службу в Збройних Силах України, що підтверджується витягом з послужного списку, копія якого додається.
З 17 липня 1993 року він перебував на квартирному обліку у в/ч НОМЕР_2 , а з 29 жовтня 1998 року по 11 листопада 1999 року на квартирному обліку у в/ч НОМЕР_3 .
29 вересня 1999 року він був переведений для проходження подальшої служби до в/ч НОМЕР_4 .
10 січня 2000 року він звернувся до командування вказаної військової частини про зарахування його разом з членами сім`ї в кількості 3-х осіб на облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов.
У квітні 2004 року його переведено для проходження подальшої військової служби до в/ч НОМЕР_1 у Васильківському районі Київської області.
При проходженні військової служби у військових частинах він продовжував перебувати на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов.
Згодом, як йому стало відомо, на квартирний облік у військовій частині НОМЕР_1 він був зарахований з 03 березня 1995 року.
У зв`язку з цим, ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою, в якій просив внести зміни щодо дати зарахування його на квартирний облік у військовій частині НОМЕР_1 , і визначити дату його зарахування на облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов з 17 липня 1993 року в зв`язку з втратою чинності наказу Міністра оборони України від 03 лютого 1995 року № 20.

Рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 30 березня 2020 року № 3 йому було відмовлено в задоволенні заяви щодо зміни дати зарахування на квартирний облік при військовій частині НОМЕР_1 з 03 березня 1995 року на 17 липня 1993 року з підстав того, що коли він був переміщений для подальшого проходження служби до в/ч НОМЕР_1 у 2004 році діяв наказ Міністерства оборони України від 03 лютого 1995 року № 20, згідно з яким при переміщенні військовослужбовця по службі в інший гарнізон йому зараховується попередній час перебування на квартирному обліку, але не раніше ніж з дня набрання чинності цим наказом.
Посилаючись на викладені обставини, позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду від 12 серпня 2021 року позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 в особі житлової комісії про визнання протиправним та скасування протокольного рішення житлової комісії задоволено.
Визнанопротиправним та скасувано протокольне рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 30 березня 2020 року № 3 в частині відмови у зміні дати зарахування на квартирний облік ОСОБА_1 з 03 березня 1995 року на 17 липня 1993 року, та вважати датою зарахування ОСОБА_1 з членами сім`ї на квартирний облік - 17 липня 1993 року.
Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 840 грн. 80 коп. у відшкодування судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням суду, 30.08.2021 Військова частина НОМЕР_1 звернулась безпосередньо до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволені позову у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що наказом Міністра оборони України від 06 жовтня 2006 року № 577 визнано таким, що втратив чинність наказ Міністра оборони України від 03 лютого 1995 року № 20 Про внесення змін та доповнень до Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України. У зв`язку з цим, правовідносини, які виникли до набрання чинності наказом Міністра оборони України від 06 жовтня 2006 року № 577, належали до сфери правового регулювання наказу Міністра оборони України від 03 лютого 1995 року №20, який діяв в часі з 03 березня 1995 року по 10 листопада 2006 року і не можуть бути змінені (скасовані), оскільки згідно статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Таким чином, у разі переміщенні по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону, військовослужбовець разом із членами сім`ї зараховується на квартирний облік тим числом, яким вони рахувалися за попереднім місцем служби, але не раніше 03 березня 1995 року. Тому, рішення Відповідача у формі протоколу засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 30.03.2020 № З прийнято в порядку, у спосіб та в межах наданих законом повноважень, а підстави для скасування його - відсутні. На підставі викладеного та у зв`язку із тим, що позовна заява є необґрунтованою та безпідставною, а також у зв`язку із тим, що військова частина НОМЕР_1 не здійснила будь - яких неправомірних дій/бездіяльності, які б порушили права та законні інтереси Позивача. У той же час, суд І інстанції відмовився від з`ясування усіх обставин, правильності застосування норм матеріального права.

07 вересня 2021 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено, що рішення Васильківського міськрайонного суду від 12.08.2021 року є обґрунтованим та прийнятим з дотриманням норм як матеріального так і процесуального права, на підставі ретельного вивчення судом матеріалів справи. Зокрема судом було встановлено, що на час прийняття оскаржуваного рішення Наказ, на який посилається відповідач, втратив чинність, що спростовує доводи відповідача про законність прийнятого ним оскаржуваного рішення. Окрім того, оскаржувані дії відповідача призводять до порушення рівності в черговості забезпечення житлом військовослужбовців, які проходять військову службу, не змінюючи місця служби, та військовослужбовців, які внаслідок переїзду до іншого місця служби, втрачають при цьому час квартирного обліку за попереднім місцем служби.

В судове засідання представник Військової частини НОМЕР_5 не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, що підтверджується доставкою електронного відправлення на адресу відповідача.

В судовому засіданні ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 доводи скарги не визнала просила залишити без змін рішення суду.

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення представника позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

За правилом частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що з витягу з послужного списку майора ОСОБА_1 про проходження військової служби позивач у період з 01 серпня 1985 року по 15 листопада 2005 року проходив військову службу в Збройних Силах України (а.с.10).

Відповідно до довідок від 23.10.1998 № 103 та від 09.07.2002 року, виданих військовою частиною НОМЕР_2 ОСОБА_1 перебував на квартирному обліку у в/ч № НОМЕР_2 з 17 липня 1993 року по 23 жовтня 1999 року складом сім`ї 3 особи. На час перебування на квартирному обліку у військовій частині житлом не забезпечувався (а.с.12-13).

Згідно з довідкою від 10 липня 2002 року, виданою Мелітопольською квартирно-експлуатаційною частиною майор ОСОБА_1 перебував на квартирному обліку у в/ч НОМЕР_6 з 17 липня 1993 року по 23 жовтня 1998 року складом сім`ї 3 особи (а.с.11).

відповідно до довідки від 15.11.1999 року, виданою військовою частиною НОМЕР_3 тимофєєв г. п. перебував на квартирному обліку з 29.10 1998 року по 11.11.1999 року складом сім`ї 3 особи. жилою площею міністерства оборони не україни не забезпечувався (а.с. 14).

Згідно з довідкою від 19.08.2004 №681, виданою військовою частиною НОМЕР_4 ОСОБА_1 перебував на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_4 з 20 лютого 1995 року складом сім`ї 3 особи (а.с.16).

25 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 заяву, у якій просив внести зміни щодо дати зарахування його на квартирний облік у військовій частині НОМЕР_1 , і визначити дату його зарахування на облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов з 17 липня 1993 року в зв`язку з втратою чинності наказу Міністра оборони України від 03 лютого 1995 року № 20 (а.с. 17).

Відповідно до витягу з протоколу засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 30 березня 2020 року № 3 рішенням житлової комісії у зміні дати зарахування на квартирний облік при військовій частині НОМЕР_1 майору запасу ОСОБА_1 , який був зарахований на квартирний облік з 03.03.1995 року на більш ранішу дату зарахування відмовлено (а.с.133).

Така відмова є неправомірною з огляду на насутпне.

Стаття 22 Конституції України визначає, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. При цьому згідно з частиною третьою цієї статті при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Громадянин не може бути обмежений або привілейований у своїх конституційних правах та свободах за ознакою місця проживання або іншими ознаками відповідно до статті 24 Конституції України.

Згідно зі статтями 34, 37 Житлового кодексу Української РСР (далі ЖК Української РСР) потребуючими поліпшення умов визнаються громадяни, забезпечені житловою площею нижчою за рівень, визначений чинним законодавством, а облік таких осіб здійснюється за їх місцем роботи або за їх місцем проживання.
Статтею 43 ЖК Української РСР встановлено, що громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених ЖК Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.

На виконання пункту 1 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» Кабінет Міністрів України постановою від 03 серпня 2006 року № 1081 затвердив Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями. Пункт 4 цього порядку, зокрема, передбачає, що центральні органи виконавчої влади, які здійснюють керівництво Збройними Силами, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями, правоохоронні органи спеціального призначення, Держспецтрансслужба та Держспецзв`язок, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, видають нормативно-правові акти з питань забезпечення військовослужбовців житлом.

У пункті 2 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону про внесення змін до статті 12 зазначено, що військовослужбовці, що перебували на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, до набрання чинності цим Законом забезпечуються жилими приміщеннями для постійного проживання відповідно до раніше встановленого законодавством порядку.

Згідно із пунктом 26 постанови Кабінету Міністрів України «Про забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями» та пунктом 3.7 наказу Міністра оборони України від 06 жовтня 2006 року № 577, військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), зараховуються на облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей із збереженням попереднього часу перебування на обліку, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житла.

Відповідно до пункту 3.1 членам їх сімей житлових приміщень; нормативно-правовий акт № 577 від 06.10.2006 Наказу Міністра оборони України від 06.10.2006 р. № 577, військовослужбовці та члени їх сімей визнаються такими, що потребують поліпшення житлових умов, на загальних підставах відповідно до чинного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 вперше був зарахований на квартирний облік 17 липня 1993 року.

При подальшому проходженні військової служби в інших військових частинах ОСОБА_1 продовжував перебувати на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, з датою зарахування 17 липня 1993 року, складом сім`ї 3 особи.

Проаналізувавши викладене вище та виходячи із встановлених у справі обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що перенесення дати зарахування на квартирний облік ОСОБА_1 та членів його сім`ї на 03.03.1995 року призводять до порушення рівності в черговості забезпечення житлом військовослужбовців, які проходять військову службу, не змінюючи місця служби, та військовослужбовців, які внаслідок переїзду до іншого місця служби, втрачають при цьому час квартирного обліку за попереднім місцем служби.

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 760/9507/15-ц, від 07 червня 2018 року у справі

№ 362/4273/17, від 27 вересня 2018 року у справі № 362/4307/17,

від 22 листопада 2018 року у справі № 362/6383/16-ц, від 18 березня 2019 року у справі № 285/3566/17, від 20 березня 2019 року у справі № 760/750/16-ц.
Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що оскаржуване рішення житлової комісії в/ч А-2682 від 30 березня 2020 року № 3 прийняте на підставі наказу Міністра оборони України від 03 лютого 1995 року № 20, який передбачав, що при переміщенні військовослужбовця по службі в інший гарнізон йому зараховується попередній час перебування на квартирному обліку з дати набрання чинності цим наказом, тобто з 03 березня 1995 року, тому період перебування позивача на квартирному обліку до 03 березня 1995 року не підлягав зарахуванню, є безпідставними, оскільки на час прийняття оскаржуваного рішення наказ Міністра оборони України № 20 від 03 лютого 1995 року втратив чинність.
Таким чином апеляційний суд встановив, що районний суд повно з`ясував всі обставини справи, дав належну оцінку поданим доказам, та дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність позовних вимог, та наявність підстав для захисту порушених прав позивача в обраний ним спосіб.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга відповідача залишається без задоволення.

Керуючись статтями 268, 367, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.

Повний текст постанови складено 13 жовтня 2021 року.

Головуючий О.В. Желепа

Судді: В.А. Кравець

О.Ф. Мазурик