Провадження №2/522/3035/21
01 жовтня 2021 року Приморський районний суд м. Одеси:
під головуванням судді Єршової Л.С.,
за участю секретаря судового засідання Тончевої П.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Одеської міської ради, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування запису про державну реєстрацію, витребування майна з чужого незаконного володіння та усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення,
В обґрунтування вимог позивач зазначає, що нежитлове приміщення загальною площею 21,2 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , є об`єктом комунальної власності територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради, управління якими здійснює департамент комунальної власності Одеської міської ради. Згідно з переліком державного майна України, що передається до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 р. №311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною)» до комунальної власності областей передавався весь житловий та нежитловий фонд. На виконання наведеної постанови Кабінету Міністрів України Одеською обласною радою народних депутатів було прийнято рішення від 25.11.1991 р. № 266-ХХІ «Про розмежування державного майна між власністю обласної Ради, міст обласного підпорядкування і районів області», яким затверджено перелік державного майна, що передається у власність міст обласного підпорядкування, зокрема, у власність м. Одеси, згідно з яким у комунальну власність територіальної громади м. Одеси був переданий весь житловий та нежилий фонд місцевих рад, народних депутатів, розташований у межах міста Одеса.
У ході реалізації покладених на Департамент функцій та завдань, встановлено, що нежитлове приміщення, загальною площею 21,2 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , зайнято третьою особою, а саме ОСОБА_3 . Доступ до приміщення обмежений. Як стало відомо з відомостей, наявних в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (далі - Реєстр), громадянин ОСОБА_3 набув право власності на нежитлове приміщення, загальною площею 21,2 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з одного боку та ОСОБА_3 - з іншого боку, який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Медведенко В.В., зареєстровано в реєстрі за № 1856.
Посилались на те, що територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради рішення щодо передачі у приватну власність спірного нежитлового приміщення, загальною площею 21,2 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , не приймалось й на те, що до теперішнього часу, територіальна громада м. Одеси не позбавлена титулу власника майна, а отже, є законним власником, та вважають, що наявні підстави для витребування вказаного майна із володіння відповідача. Вимога ж про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення є похідною вимогою про витребування майна, оскільки це є одним зі шляхів реалізації вимог про витребування майна.
Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_4 від 13.11.2014 року було відкрито провадження за вищевказаним позовом Департаменту комунальної власності Одеської міської ради.
Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_4 від 08.07.2015 року провадження у цивільній справі було зупинено - до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 2-8027/10 за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Одеської міської ради про визнання права власності.
У зв`язку із звільненням з посади судді ОСОБА_4 , за допомогою системи автоматизованого документообігу суду визначено, що розгляд цієї справи здійснюватиме суддя Приморського районного суду м. Одеси Єршова Л.С. (протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.04.2018 року).
Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Єршової Л.С. від 18.06.2019 року цивільну справу за вказаним вище позовом було прийнято до розгляду та відновлено провадження з призначенням справи до розгляду за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 05.12.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
У судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву, відповідно до якої позов підтримує у повному обсязі та просить розглянути справу за відсутністю позивача та її представника.
Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися, по час та місце розгляду справи судом повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили.
Від представника третьої особи Одеської міської ради надійшла заява про слухання справи за його відсутності.
У зв`язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачами відзиву на позов, за наявності згоди позивача, 01.10.2021 року суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи згідно з ст.ст. 280-281 ЦПК України.
Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Таким чином, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Суд встановив, що згідно з рішенням Одеської обласної ради народних депутатів від 25.11.1991 року № 266-XXI «Про розмежування державного майна між власністю обласної ради» жилі будинки зі всіма вбудованими нежитловими приміщеннями були передані до комунальної власності територіальної громади м. Одеси. (а.с.8)
Нежитлове приміщення 2-го поверху, загальною площею 20,2 кв. м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 є об`єктом комунальної власності територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради, що підтверджується Свідоцтвом про право власності № 501 від 22 червня 2009 року на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 26.05.2009 р. № 524. (а.с.10)
Відповідно до рішення Одеської міської ради від 27.06.2006 р. № 56-V «Про впорядкування роботи виконавчих органів Одеської міської ради з виконання функцій орендодавця нежилих приміщень, що знаходяться в комунальній власності територіальної громади м. Одеси», єдиним органом, що здійснює управління комунальною власністю Одеської міської ради є Представництво по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради, правонаступником якого є Департамент комунальної власності Одеської міської ради.
Заочним рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 29.05.2008 року було задоволено позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради та визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності у рівних частках на нежитлове приміщення, площею 22 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_3 . Рішення набрало законної сили 09.06.2008 року. (а.с.14)
Ухвалою суду від 22.12.2008 року було внесено виправлення в рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29.05.2008 року, а саме виправлено на стор. 1 Рішення, абзаци 1,3,8, на стор. 2 Рішення, абзац 9, написано «22 кв.м.» на «21,2 кв.м.».
17.06.2009 року на підставі заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29.05.2008 року за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у рівних частках було зареєстровано право власності на нежитлове приміщення, загальною площею 21,2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 , за номером запису 1050 в книзі: 88 неж-56. (а.с.13)
При цьому, відповідно до технічних паспортів від 19.06.2009 року ( ОСОБА_5 , ОСОБА_2 ) та від 06.03.2009 року (територіальна громада м. Одеси в особі Одеської міської ради) нежитлові приміщення, розташовані за адресою: АДРЕСА_3 , одне - площею 21,2 кв.м. та інше - площею 20,2 кв.м. є тотожними, однак з відповідними відхиленнями в технічному вимірюванні основної та підсобної площі.
04.07.2009 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з одного боку та ОСОБА_3 - з іншого боку був укладений договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, загальною площею 21,2 кв. м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Медведенко В.В., зареєстровано в реєстрі за № 1856.
Ухвалою суду від 29.03.2010 року заочне рішення Приморського районного суду м.Одеси від 29.05.2008 року було скасовано та справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права власності призначено до розгляду в загальному порядку.
Ухвалою суду від 21.02.2019 року вищевказаний позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було залишено без розгляду. Вищевказана ухвала в апеляційному порядку не оскаржувалася та набрала законної сили 21.02.2019 року.
Керуючись ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Дізнавшись про порушення свого права Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Одеської міської ради, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування запису про державну реєстрацію, витребування майна з чужого незаконного володіння та усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення.
Згідно з рішенням Одеської міської ради від 31.01.2011 року «Про затвердження виконавчих органів, загальної чисельності апарату Одеської міської ради» було змінено найменування Представництва на Департамент комунальної власності Одеської міської ради.
Відповідно до положення «Про департамент комунальної власності Одеської міської ради», яке затверджено рішенням Одеської міської ради від 28.02.2011 року № 384-VI Департамент комунальної власності Одеської міської ради є правонаступником Представництва по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради.
Таким чином, з вищенаведених письмових доказів вбачається, що спірне нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , є комунальною власністю територіальної громади м. Одеси, та вибувши з її власності без її відома та волі, було перепродано іншій особі.
Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У відповідності до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Конституція України частиною 1 статті 41 наголошує на тому, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
У відповідності до ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з ч. 2 ст. 318 Цивільного кодексу України усі суб`єкти права власності є рівними перед законом.
За правилами ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (ч. 3 ст. 319 Цивільного кодексу України).
Статтею 321 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно з ст. 327 Цивільного кодексу України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.
Також, відповідно до п.30 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна.
Право комунальної власності закріпилося після проголошення незалежності України, та було відображене у постанові КМУ від 05.11.1991 р. «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною) власністю» та у рішення Одеської обласної ради народних депутатів «Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування та районів області» від 25.11.1991 р. № 266-XXI де сказано, що весь житловий і нежитловий фонд переходить до комунальної власності.
Виходячи із вказаних приписів вбачається, що рішення щодо відчуження комунального майна приймається виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради, однак враховуючи те, що Одеською міською радою рішень щодо відчуження спірного приміщення не приймалось, тому приміщення вибуло з комунальної власності поза волею власника.
Рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради від 26.05.09 р. №524 був затверджений перелік об`єктів нерухомого майна, що підлягають реєстрації за Одеською міською радою.

На підставі даного рішення було видано свідоцтво про право власності № НОМЕР_4 від 22 червня 2009 року, яким посвідчено, що об`єкт, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , в цілому належить територіальній громаді м. Одеси, в особі Одеської міської ради, на праві комунальної власності. Об`єкт в цілому складається з приміщень, загальною площею 20,2 кв. м. Право власності було зареєстровано в книзі 11-ог-27 під номером запису 1050.

Також відповідно до ч. 8 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Відповідно до статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Право власника згідно з частиною першою статті 388 ЦК України на витребування майна від добросовісного набувача пов`язане з тим, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Коло підстав, за яких за власником зберігається право на витребування майна від добросовісного набувача, є вичерпним. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

Власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. Реалізація цього права не залежить від доводів володільця речі про те, що він є добросовісним набувачем, якщо власник майна доведе факт вибуття цього майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16-ц (провадження № 14-208цс18) зроблено висновок, що «метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника».

При цьому, однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Цей припис необхідно розуміти так, що рішення суду про витребування з незаконного володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем.

На підставі такого рішення суду для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем, не потрібно окремо скасовувати запис про державну реєстрацію права власності за відповідачем.

Отже, пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права при заявлені вимоги про витребовування майна.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018р. у справі №488/5027/14-ц (провадження №14-256 цс 18)».

В силу ч. 1 ст. 658 ЦК України, право продажу товару, крім випадків примусового продажу, належить власникові товару.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦК, якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Так, відповідно п. 3 ч. 1 ст. 388 Цивільного кодексу України, Департамент має право витребувати у відповідача ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , нежиле приміщення 2-го поверху, загальною площею 21,2 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , на користь територіальної громади м.Одеси, в особі Одеської міської ради, від імені якої діє Департамент комунальної власності Одеської міської ради.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Департаменту комунальної власності Одеської міської ради про витребування нерухомого майна з незаконного володіння ОСОБА_3 законні та обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню.

Проте, суд враховує, що чинним законодавством не передбачено право виселення осіб з нежитлового приміщення.

Порядок виселення осіб з житлових приміщень передбачений ЖК України.

Матеріали справи не містять доказів переведення підвалу з нежитлового приміщення в житлове, а тому підстави для усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням шляхом виселення відсутні.

За таких підстав, з урахуванням того, що права позивача на користування нежитловим приміщенням були порушені, суд вважає, що вони підлягають захисту шляхом звільнення ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , нежилого приміщення 2-го поверху, загальною площею 21,2 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 .

Ні підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 13, 19, 76-81, 141, 258-259, 263-265, 267, 274, 279, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Одеської міської ради, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування запису про державну реєстрацію, витребування майна з чужого незаконного володіння та усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення, задовольнити частково.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу від 04.07.2009 року, згідно якого ОСОБА_3 , ІН НОМЕР_3 , що проживає за адресою: м. Одеса, вул. Островського, буд. 1-А , купив, а ОСОБА_2 , ІН НОМЕР_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , ІН НОМЕР_1 , м.Одеса, Вознесенський провулок, буд. 4, кв. 1 , продали нежиле приміщення, загальною площею 21,2 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Меведенко Г.В.

Витребувати у ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , нежиле приміщення 2-го поверху, загальною площею 21,2 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , на користь територіальної громади м.Одеси, в особі Одеської міської ради, від імені якої діє Департамент комунальної власності Одеської міської ради (65039, вул. Артилерійська, 1 м. Одеса, р/р 4299, МФО 820172 в ДКСУ в м. Київ, ).

Усунути Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (65039, вул. Артилерійська, 1 м. Одеса, р/р 4299, МФО 820172 в ДКСУ в м. Київ, ) перешкоди у користуванні нежилим приміщенням шляхом звільнення ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , нежилого приміщення 2-го поверху, загальною площею 21,2 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 .

У задоволенні інших позовних вимог, відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Л.С. Єршова