МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Справа №521/8418/21
Пр. №4-с/521/66/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2021 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Сегеди О.М.

при секретарі Ткач А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність начальника Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Костенка Романа Васильовича про визнання бездіяльності противоправною та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси з зазначеною скаргою, посилаючись на те, що заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси по справі №2-2369/09 з неї на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» була стягнута заборгованість за кредитним договором №014/0022/74/68777 від 26 грудня 2006 року в розмірі 1341595,38 грн.

Зазначала, що 09 вересня 2009 року на примусове виконання рішення суду по справі №2-2369/09 Малиновським районним судом м. Одеси було видано виконавчий лист №2-2369/09 про стягнення з неї на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» боргу в розмірі 1341595,38 грн.

Вказувала, що постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області від 07 квітня 2014 року було накладено арешт на нерухоме майно, що належить їй на праві власності .

Стверджувала, що станом на теперішній час її заборгованість за кредитним договором №014/0022/74/68777 від 26 грудня 2006 року перед кредитором повністю погашена, що підтверджується довідкою про відсутність заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №014/0022/74/68777 від 26 грудня 2006 року за вих. №29/2122 від 22 січня 2020 року.

Однак, не зважаючи на повне погашення нею заборгованості за кредитним договором №014/0022/74/68777 від 26 грудня 2006 року та відсутності вимог кредитора, арешт нерухомого майна ОСОБА_1 , накладений постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області від 07 квітня 2014 року не скасований та наявний в реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Зазначала, що при зверненні до начальника Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо зняття арешту з майна ОСОБА_1 , начальником відділу їй було відмовлено у зв`язку з тим, що при завершенні виконавчого провадження з боржника не стягнуто борг у повному обсязі, а також не стягнуто виконавчий збір та витрати виконавчого провадження.

Посилаючись на порушення своїх прав як власника майна, ОСОБА_1 просила суд визнати противоправною бездіяльність начальника Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Костенка Р,В. щодо відмови скасувати арешт накладений 07 квітня 2014 року відділом державної виконавчої служби Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області, який був зареєстрований у реєстрі обтяжень під № 12249425 від 08 квітня 2014 року 11:10:36 ОСОБА_2 та зобов`язати начальника Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Костенка Р.В. або іншого державного виконавця відповідного відділу прийняти постанову про зняття арешту з усього майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, у відношенні ОСОБА_1 у межах виконавчого провадження №42665101, якою скасувати арешт з майна боржника накладений постановою від 07 квітня 2014 року, видавник: Відділ ДВС Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області.

Ухвалою суду від 10 червня 2021 року скарга ОСОБА_1 була прийнята до розгляду, відкрите провадження по справі та витребувано із Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції належним чином завірені копії виконавчих проваджень ВП №42665101 та ВП №51642351 (т. 1 а.с. 74-75).

Ухвалою суду від 26 липня 2021 року визнано обов`язковою явку начальника Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Костенко Р.В. в судове засідання (т. 2 а.с. 3-4).

Скаржник та її представник, діючий за ордером від 04 червня 2021 року в судове засідання не з`явились, про час і місце слухання справи повідомлялись відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. 19 жовтня 2021 року через канцелярію суду надали заяву, згідно якої скаргу на дії державного виконавця підтримують в повному обсязі, просять її задовольнити та розглянути її за їх відсутності. Раніше надали відповідь на відзив (т. 1 а.с. 6, 237-239, т. 2 а.с. 14, 18).

Представник заінтересованої особи: начальник Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Костенко Р.В. в судове засідання не з`явився, про час і місце слухання справи був повідомлений відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. Раніше в судовому засіданні заперечував проти доводів скаржника та просив суд відмовити в задоволенні скарги в повному обсязі, а також надав пояснення на скаргу, в обґрунтування яких вказував, що скарга ОСОБА_1 є безпідставною та не підлягає задоволенню, оскільки оскаржувані рішення, дії державного виконавця були прийняті або вчинені відповідно до вимог законодавства та в межах його повноважень і права скаржника не були порушені. Крім того, надав до суду відзив на скаргу, в якому просив суд відмовити у задоволенні скарги у повному обсязі (т. 1 а.с. 87-89, 184-186, т. 2 а.с. 10, 14, 15).

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши матеріали скарги ОСОБА_1 на бездіяльність начальника Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Костенко Р.В., суд вважає, що скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Порядок розгляду скарг на дії, бездіяльність, рішення, державного виконавця, чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання рішення визначений розділом VІІ ЦПК України в редакції, чинній на день судового розгляду.

Відповідно до вимог ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ст. 448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Судом встановлено, що 26 грудня 2006 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №014/0022/74/68777, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 1341595,38 грн. (т. 1 а.с .16-20).

26 грудня 2006 року в якості забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за Кредитним договором №014/0022/74/68777 від 26 грудня 2006 року, між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір, згідно умов якого остання передала в іпотеку банку нерухоме майно, а саме садовий будинок з господарчими спорудами та земельну ділянку, площею 0,060 га, що знаходяться на території АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 29-36).

З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси по справі №2-2369/09 з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» була стягнута заборгованість за кредитним договором №014/0022/74/68777 від 26 грудня 2006 року в розмірі 1341595,38 грн.

09 вересня 2009 року на примусове виконання рішення суду по справі №2-2369/09 Малиновським районним судом м. Одеси було видано виконавчий лист №2-2369/09 про стягнення з неї на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» боргу в розмірі 1341595,38 грн. (т. 1 а.с. 92).

Встановлено, що 26 березня 2014 року постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області було відкрите виконавче провадження ВП №42665101 по примусовому виконанню виконавчого листа №2-2369/09 виданого 09 вересня 2009 року Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» боргу в розмірі 1341595,38 грн.

07 квітня 2014 року в ході примусового виконання виконавчого документу №2-2369/09 від 09 вересня 2009 року постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області було накладено арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 на праві власності.

14 серпня 2014 року виконавче провадження ВП №42665101 було завершено згідно п.4 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» та виконавчий документ було повернуто стягувачу.

Судом встановлено, що 14 липня 2016 року було знову відкрито виконавче провадження ВП №51642351 по примусовому виконанню виконавчого листа №2-2369/09 виданого 09 вересня 2009 року Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» боргу в розмірі 1341595,38 грн. Виконавчий документ було пред`явлено за місцем знаходження іпотечного майна боржника на території Овідіопольського району, а саме земельної ділянки, площею 0,060 га, що знаходяться на території АДРЕСА_1 . (т. 1 а.с. 107).

01 листопада 2017 року постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Одеської області було описано та накладено арешт на садовий будинок з господарчими спорудами та земельну ділянку, площею 0,060 га, що знаходяться на території АДРЕСА_1 (а.с. 143-144)

21 серпня 2018 року виконавче провадження було завершено згідно п. 3 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» та виконавчий документ повернуто стягувачу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (т. 1 а.с. 175-176).

З змісту запису про обтяження 5265704 Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта:дата державної реєстрації 08 квітня 2014 року;вид обтяження: арешт нерухомого майна; підстава виникнення обтяження: постанова, серії та номер: б/н, виданий 07 квітня 2014 року, видавник відділ державної виконавчої служби Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 12249425 від 08 квітня 2014 11:10:36, ОСОБА_2 , Овідіопольське районне управління юстиції Одеської області вбачається, що нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_1 знаходиться під арештом (т. 1 а.с. 7-9).

Встановлено, що 29 березня 2019 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «ОКСІ БАНК» було укладено договір відступлення права вимоги №114/72 (а.с. 41-50).

24 квітня 2019 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «ОКСІ БАНК» було укладено нотаріально посвідчений договір про відступлення прав за договорами іпотеки (т. 1 а.с. 37-40).

29 березня 2019 року між АТ «ОКСІ БАНК» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено договір відступлення права вимоги №114/72 /1 (т.1 а.с. 55-64).

Судом встановлено, що 24 квітня 2019 року між АТ «ОКСІ БАНК» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено нотаріально посвідчений договір про відступлення прав за договорами іпотеки (т. 1 а.с. 51-54).

Відповідно до додатку №1 та №7 договору відступлення права вимоги №114/72 /1 було також передано право вимоги за кредитним договором №014/0022/74/68777 від 26 грудня 2006 року, укладеного між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 65-66).

Судом встановлено, що 22 січня 2020 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ОСОБА_1 було укладено нотаріально посвідчений договір про задоволення вимог іпотекодержателя, відповідно до умов п.9 якого укладення договіру про задоволення вимог іпотекодержателя, свідчить та є підтвердженням виконання Іпотекодавцем за цим договором зобов`язання по погашенню ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №014/0022/74/68777 від 26 грудня 2006 року в сумі 3230294,25 грн. та договору іпотеки від 26 грудня 2006 року (т. 1 а.с. 67-70).

Таким чином, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №014/0022/74/68777 від 26 грудня 2006 року перед кредитором повністю погашена, що підтверджується довідкою про відсутність заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №014/0022/74/68777 від 26 грудня 2006 року за вих. №29/2122 від 22 січня 2020 року (т. 1 а.с. 71).

Встановлено, що 12 травня 2021 року ОСОБА_1 звернулась з заявою з додатками до начальника Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Костенко Р.В. щодо скасування арешту з її майна (т. 1 а.с. 10-12).

Листом начальника Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Костенко Р.В. за №45-15900 від 27 травня 2021 року ОСОБА_1 було відмовлено у зв`язку з тим, що при завершенні виконавчого провадження з боржника не стягнуто борг у повному обсязі, а також не стягнуто виконавчий збір та витрати виконавчого провадження (т. 1 а.с. 13-14).

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч.1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням зокрема таких засад: обов`язковості виконання рішень; справедливості, неупередженості та об`єктивності; розумності строків виконавчого провадження.

Частиною 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Відповідно до ч.1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Відповідно до ч.1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З матеріалів справи вбачається, що виконавче провадження ВП №42665101 по виконанню виконавчого листа № 2-2369/09 було завершено 14 серпня 2014 року відповідно до п.4 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», який діяв на момент вчинення виконавчих дій та виконавчий документ було повернуто стягувачу.

Наслідки завершення виконавчого провадження визначені статтею 50 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на 14 серпня 2014 року).

За правилами частини першої статті 50 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на 14 серпня 2014року), у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Закінчуючи виконавче провадження ВП №42665101 по виконавчому листу № 2-2369/09, державним виконавцем не було знято арешт накладені в процесі проведення виконавчих дій і ці обставини стали підставою для звернення заявника до суду з цією скаргою.

Як було встановлено судом, 14 липня 2016 року було повторно відкрито виконавче провадження ВП №51642351 по примусовому виконанню виконавчого листа №2-2369/09 виданого 09 вересня 2009 року Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» боргу в розмірі 1341595,38 грн.

21 серпня 2018 року виконавче провадження було завершено згідно п.3 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» та виконавчий документ повернуто стягувачу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (т. 1 а.с. 175-176).

Закінчуючи виконавче провадження ВП №42665101 по виконавчому листу № 2-2369/09, державним виконавцем також не було знято арешт накладений в процесі проведення виконавчих дій.

Відповідно до пункту 3.17 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року №512/5 (далі - «Інструкція №512/5») в редакції чинній на момент прийняття державним виконавцем оскаржуваної постанови, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видав(ла), державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо).

Отже, відповідно до зазначеної статті й Інструкції №512/5 відділ державної виконавчої служби Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області, завершуючи виконавче провадження ВП №42665101 (в рамках якого було накладено арешт на все майно позивача) і направляючи виконавчий лист за належністю до відповідача, не зняв накладений арешт на все майно скаржника.

Разом з тим, суд вважає, що арешт з майна скаржника підлягав зняттю відділом державної виконавчої служби Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області, при поверненні виконавчого документа стягувачу, проте останнім у виконавчих провадженнях ВП №42665101, ВП №51642351 цього зроблено не було .

Відповідно до частин третьої, четвертої і п`ятої статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції 2014 року) з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

Згідно п. 3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції 2021 року у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

У п. 19 розділу 3 Інструкції встановлено, що у день встановлення факту відсутності заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів виконавець зобов`язаний винести постанову про скасування заходів примусового виконання.

Отже, державним виконавцем всупереч п. 19 розділу 3 Інструкції не було скасовано заходи примусового виконання поВП №42665101, ВП №51642351, що призвело до порушення прав та інтересів боржника, оскільки, станом на 22 січня 2020 року - заборгованість за нею відсутня.

Що стосується не стягнення з скаржника виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, то суд звертає увагу на те, що частина друга статті 27 Закону № 1404-VIII передбачає, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 березня 2020 року по справі № 2540/3203/18, провадження № 11-445апп19 зазначала, що при стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що не зняття арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при поверненні виконавчого документа стягувачу є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби і порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача зняти арешт з нерухомого майна позивача.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 24 травня 2021 року по справі № 712/12136/18 , провадження № 61-4726сво19 установивши, що позивач є боржником у виконавчому провадженні, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що він не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Отже, суд вважає, щоОСОБА_1 правомірно звернулась до суду за захистом своїх прав.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що вимоги скаржника про скасування арешту з майна, підлягають задоволенню частково.

Що стосується скасування оголошення заборони на відчуження майна, то матеріали справи не містять доказів того, що постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області від 07 квітня 2014 року була оголошена заборона на відчуження майна, що належить ОСОБА_1 .

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2 ст. 451 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Разом з тим Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» у пункті 18 роз`яснено, що виходячи зі змісту статті 451 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Наприклад, суд може зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись ст. ст. 260, 261, 447-453 ЦПК України, суд

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність начальника Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Костенка Романа Васильовича про визнання бездіяльності противоправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати неправомірним рішення начальника Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Костенка Романа Васильовича щодо відмови стосовно скасування арешту, накладеного 07 квітня 2014 року відділом державної виконавчої служби Овідіопольського районного управління юстиції Одеській області, який був зареєстрований у реєстрі обтяжень під №12249425 від 08 квітня 2014 11:10:36, ОСОБА_2 , Овідіопольське районне управління юстиції, Одеська область.

Зобов`язати начальника Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Костенка Романа Васильовича провести виконавчі дії по зняттю арешту з усього нерухомого майна, яке належить на праві власності ОСОБА_1 , накладеного постановою відділу державної виконавчої служби Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області від 08 квітня 2014 року у межах виконавчого провадження ВП № 42665101.

Зобов`язати начальника Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Костенка Романа Васильовича вчинити дії по вилученню обтяження, накладеного у Державному реєстрі обтяжень нерухомого майна, номер запису про обтяження 12249425, дата та час реєстрації 08.04.2014, 11:10:36, ОСОБА_2 , Овідіопольське районне управління юстиції, Одеська область у межах виконавчого провадження ВП № 42665101.

В інший частині вимог скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня проголошення ухвали.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 19 жовтня 2021 року.

Суддя: О.М. Сегеда