СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 6/759/838/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2021 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Шум Л.М. розглянувши заяву представника боржника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню,-

ВСТАНОВИВ:

20.10.2021 року до Святошинського районного суду м. Києва звернулася представник боржника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 з заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню у якій просить судовий наказ від 11.10.2021 року за №759/23031/21 за заявою ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дітей із ОСОБА_1 , визнати таким що не підлягає виконанню.

В обгрунтування заявлених вимог вказує, що Святошинським районним судом м. Києва помилково 11.10.2021 року видав судовий наказ по справі №759/23031/21 за заявою ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дітей із ОСОБА_1 .Даним наказом суд стягнув з батька на користь матері аліменти на утримання дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини від його доходів (заробітку), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ЦПК України суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.

В ч. 2 ст. 432 ЦПК України вказано про те, що суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Таким чином, враховуючи вищевказані положення законодавства, батько вбачає ряд підстав для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, а саме:

По-перше, судовий наказ виданий очевидно помилково, адже, існує ухвала суду про відмову у видачі матері наказу з підстав п. З ч. 1 ст. 165 ЦПК України, що фактично унеможливлює повторне звернення із заявою про видачу судового наказу та відповідно видачу такого наказу.

Зокрема, ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 17.08.2021 року, що винесена у справі №759/17507/21, вирішено відмовити ОСОБА_3 у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей.

В тексті ухвали суду вказано: «Наразі, із поданих документів вбачається спір про право, що за правилами п. З ч. 1 ст. 165 ЦПК України є підставою для відмови у видачі судового наказу, відповідно вказаний спір має бути вирішений в порядку позовного провадження, а тому у видачі судового наказу необхідно відмовити».

Окрім того, судом було роз`яснено стягувачу, що відмова у видачі судового наказу з підстав передбачених п. 3-6 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, унеможливлює повторне звернення з такою ж самою заявою, заявник у цьому разі має право звернутися з такими вимогами в позовному порядку.

Згідно з п. З п. 7 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу, або судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 165 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

У постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі №2-4671/11 сформульовано правовий висновок, що підстави визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, прийнято поділяти на дві групи: матеріально-правові (відсутність у боржника обов`язку), зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання й інші, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Таким чином, не зважаючи на наявність ухвали про відмову у видачі наказу та зловживаючи процесуальними правами, стягувач повторно звернулася із заявою про видачу судового наказу. В свою чергу, за наслідком розгляду заяви стягувача був помилково виданий наказ, адже наявність ухвали про відмову у видачі судового наказу з підстав п. 3-6 ч. 1 ст. 165 ЦПК України зумовлює повторну відмову у його видачі (п. 7 ч. 1 ст. 165 ЦПК України).

По-друге, право на стягнення аліментів має той із батьків, з ким проживають діти та хто здійснює постійні витрати для задоволення основних та додаткових потреб дітей.

В даному контексті важливо звернути увагу на три обставини, які позбавляють стягувача права на стягнення з батька аліментів: з самого народження дітей, вони проживали разом із стягувачем та боржником за однією і тією ж адресою, а саме: АДРЕСА_1 . Даний будинок належить Боржнику на праві приватної власності, адже був придбаний та побудований за особисті грошові кошти до реєстрації шлюбу, та лише введений в експлуатації в період перебування в шлюбі (інформаційна довідка від 26.07.2021 року долучається). При цьому, внаслідок того, що заявник постійно провокує конфлікти та безпідставно викликає поліцію, батько змушений був тимчасово покинути своє житло разом із дітьми та на даний момент гостює в своїх батьків (бабусі та дідуся дітей) за адресою: АДРЕСА_2 . Вказані дії батько вчинив за попереднім повідомленням своїх намірів Заявнику, в першу чергу, з метою захисту психологічного здоров`я дітей, адже вони проживають в умовах постійних конфліктів, припинити які батько не в змозі через неконтрольовану поведінку заявника.

Всі витрати на утримання будинку та всі витрати на матеріальне забезпечення дітей всім необхідним здійснює батько. Вказане підтверджується випискою із банківського рахунку батька, платіжними дорученнями про оплату комунальних послуг та податковою декларацією батька.

Станом на сьогодні, між батьками наявний спір щодо визначення місця проживання дітей, що унеможливлює вирішення питання про стягнення аліментів у наказному провадженні, яке відповідно до ст. 19 ЦПК України є безспірним. Тобто, в даному випадку вирішити питання про стягнення аліментів на утримання дітей можливо лише після того, як судовим рішенням буде визначено місце проживання дітей.

Отже, фактично на батька, з яким проживають діти та який здійснює повноцінне матеріальне забезпечення дітей всім необхідним, покладений обов`язок сплачувати на користь матері аліменти на утримання дітей. Вказане свідчить про покладення на батька подвійних обов`язків, адже, окрім того, що він матеріально утримує дітей, боржник також змушений безпідставно сплачувати аліменти стягувачу.

В ч. 6 ст. 7 СК України закріплений принцип рівності чоловіка та жінки, зокрема, дана стаття містить наступне положення «Жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї».

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

В ч. 3 ст. 181 СК України вказано про те, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Положенням ч. З ст. 19 ЦПК України визначено: «наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо».

У відповідності ч. 2 ст. 160 ЦПК України із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Таким чином, поведінка стягувача свідчить про її явне зловживання материнськими правами, адже вона намагається стягнути аліменти із батька, знаючи, по-перше, що батько здійснює повне матеріальне забезпечення дітей; по- друге, що діти проживають з батьком та на даний момент наявний спір між батьками щодо визначення місця проживання дітей.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно з`ясувавши обставини, на які заявник посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені, вважає що у заяві має бути відмовлено виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу.

До розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання.

Про виправлення помилки в виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу.

Якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом.

Ухвала суду за результатами розгляду заяви може бути оскаржена у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, у зв`язку з вищенаведеним, судом встановлено, що 17.06.2021 року до суду надійшов позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітіх дітей в провадження судді Святошинського районного суду м. Києва Бабіч Н.Д.

Судом встановлено, що ухвалою судді Бабіч Н.Д. від 24.06.2021 у справі було відкрито провадження.

Судом встановлено, що 30.07.2021р. від позивача через канцелярію суду надійшла заява про залишення позову частині стягнення аліментів без розгляду.

Судом встановлено, що в судовому засіданні справи, яка перебувала у проваденні судді Бабіч Н.Д. позивачка та її представник підтримали заяву та наполягали щодо залишення без розгляду позову в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітніх діте Відповідач та його представник заперечень щодо залишення позовної заяви без розгляду частині стягнення аліментів не висловили, при цьому просили суд першочергово розгляну питання стосовно прийняття зустрічного позову, який надійшов раніше.

Судом встановлено, що ухвалою судді Бабіч Н.Д. від 20.09.2021 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягненя аліментів на утримання неповнолітніх дітей залишено без розгляду, а відтак зазначена заявником підстава визнання виконавчого листа таким, що не підлягає до виконання не є доведеною, а тому судовий наказ було видано на законних підставах.

Таким чином виконавчий лист не було видано помилково, обов`язок боржника наявний повністю, а тому заява представника боржника , не є підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у розумінні ст. 432 ЦПК України.

За таких обставин у задоволенні заяви слід відмовити в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 432 ЦПК України, ЗУ «Про виконавче провадження», суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника боржника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню у цивільній справі за заявою ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дітей із ОСОБА_1 , відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п"ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п"ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя: Л.М. Шум