ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6753/21 Справа № 204/1053/20 Суддя у 1-й інстанції - Самсонова В. В. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Пищиди М.М.

суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

за участю секретаря судового засідання - Бондаренка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Дніпровської міської ради на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2021 року у справі за позовом Дніпровської міської ради до Чумаківської сільської ради Дніпровського району, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Стаднік Ірина Леонідівна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, скасування записів про державну реєстрацію та звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення будівлі, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до Чумаківської сільської ради Дніпровського району, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Стаднік Ірина Леонідівна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, скасування записів про державну реєстрацію та звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення будівлі.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до інформації, що міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, право власності на нежитлове приміщення літ. «а8-1», загальною площею 28,6 кв.м, опис об`єкта: нежитлове приміщення поз.1, розташоване на 1-му поверсі у прибудові літ. «а8-1», ганок літ. «а11», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі дозволу на виконання будівельних робіт № 28/2011-04 від 21.03.2011, що виданий Державною архітектурно-будівельною інспекцією. Право власності за ОСОБА_1 зареєстровано 06.05.2019 року, номер запису про право власності: 31477433, що внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 46788525, що прийнято державним реєстратором Чумаківської сільської ради Дніпровського району Грендач Тетяною Владиславівною.

14 травня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Стаднік І.Л., та зареєстрований в реєстрі за № 658.

Відповідно до листа Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області згідно з даними єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів та відповідно до матеріалів архівних справ Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області (з 01.01.2008 по 20.05.2011) дозвіл на виконання будівельних робіт № 28/2011-04 від 21.03.2011 Інспекцією або Департаментом не видавався.

Земельна ділянка, на якій розташовано нерухоме майно по АДРЕСА_1 належить територіальній громаді міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради. Спірне нерухоме майно було побудоване на земельній ділянці не відведеній для вказаної мети, відсутня декларація про початок будівельних робіт та декларація про готовність об`єкту до експлуатації, відсутні докази того, що земельна ділянка використовується на законних підставах.

Спірний об`єкт нерухомого майна є об`єктом самочинного будівництва, ОСОБА_1 не набула права власності на нерухоме майно по АДРЕСА_1 на законних підставах, отже у неї були відсутні правові підстави для розпорядження вказаним майном. Спірне майно підлягає знесенню, а земельна ділянка приведенню у придатний для використання стан.

Враховуючи вищевикладене, відчуження нежитлового приміщення літ. «а8-1», загальною площею 28,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 14 травня 2019 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є незаконним, а правочин недійсним.

Враховуючи зазначене, позивач просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення від 14 травня 2019 року, що укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Стаднік І.Л., та зареєстрований в реєстрі за № 658;

скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна - 101: за ОСОБА_1 , номер запису про право власності 31477433, що внесений 06.05.2019 року державним реєстратором Чумаківської сільської ради Грендач Тетяною Владиславівною; за ОСОБА_2 , номер запису про право власності 31533677, що внесений 14.05.2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Стаднік І.Л.;

зобов`язати ОСОБА_1 повернути земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , привівши її у придатний для використання стан, шляхом демонтажу самовільно побудованого об`єкту: нежитлового приміщення літ. «а8-1», загальною площею 28,6 кв.м, (опис об`єкта: нежитлове приміщення поз.1, розташоване на 1-му поверсі у прибудові літ. «а8-1», ганок літ. «а11»), вирішити питання стосовно судового збору (а.с. 2-9).

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2021 року в задоволенні позовної заяви Дніпровської міської ради до Чумаківської сільської ради Дніпровського району, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Стаднік Ірина Леонідівна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, скасування записів про державну реєстрацію та звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення будівлі - відмовлено (а.с. 167-175).

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ДМР звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, недостатньо повно досліджені письмові докази та дійсні обставини справи.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 06.05.2019 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 46788525, прийнятого державним реєстратором Чумаківської сільської ради Дніпровського району Грендач Тетяною Владиславівною, номер запису про право власності: 31477433, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності на нежитлове приміщення літ. «а8-1», загальною площею 28,6 кв.м, опис об`єкта: нежитлове приміщення поз.1, розташоване на 1-му поверсі у прибудові літ. «а8-1», ганок літ. «а11», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 на підставі дозволу на виконання будівельних робіт № 28/2011-04 від 21.03.2011, що виданий Державною архітектурно-будівельною інспекцією.

14 травня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Стаднік І.Л., та зареєстрований в реєстрі за № 658 (а.с. 97-100).

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна станом на 28 травня 2019 року, актуальна інформація про право власності на нежитлове приміщення літ. «а8-1», загальною площею 28,6 кв.м, опис об`єкта: нежитлове приміщення поз.1, розташоване на 1-му поверсі у прибудові літ. «а8-1», ганок літ. «а11», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , право власності зареєстровано за ОСОБА_2 , номер запису про право власності 31533677, що внесений 14.05.2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Стаднік І.Л. на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, реєстр № 658, серія та номер: ННЕ 678828 - ННЕ 678829.

З листа Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області вбачається, що згідно з даними єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів та відповідно до матеріалів архівних справ Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області (з 01.01.2008 по 20.05.2011) дозвіл на виконання будівельних робіт № 28/2011-04 від 21.03.2011 Інспекцією або Департаментом не видавався (а.с. 12).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Так, відповідно до статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Статтею 12 Земельного кодексу України передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, але не виключно розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність та користування громадян та юридичних осіб відноситься до повноважень міської ради.

Стаття 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначає, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на землю.

Згідно п. 5 ст. 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Так, відповідно до ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно до ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Згідно з ч.2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Верховний Суд в Постанові від 03.10.2018 року у справі № 520/15125/16-ц за позовом Одеської міської ради про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та дарування нежитлової будівлі-кафе та зобов`язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом приведення об`єкта нерухомості у попередній стан зазначив, що за змістом частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Верховний Суд враховує ту обставину, що на момент відчуження спірного майна 29 жовтня 2010 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 09 вересня 2010 року було чинним, тобто майно було відчужене добросовісному набувачу за відсутності обґрунтованих перешкод для цього. Верховним Судом також враховується, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права шляхом визнання оспорюваних договорів недійсними не є ефективним засобом відновлення порушеного права позивача, адже за загальним правилом наслідком недійсності правочину є реституція. Відповідно, визнання договорів з відчуження нерухомого майна недійсними не матиме наслідком звільнення земельної ділянки чи усунення перешкод у користуванні нею, а тому не відновить порушеного права позивача.

Верховний Суд в Постанові від 13.11.2019 року у справі № 686/22924/16-ц висловив правову позицію, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі права чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. У цій справі предметом розгляду є вимоги про визнання сертифіката відповідності закінченого будівництвом об`єкта незаконним і його скасування, знесення самочинного будівництва та приведення земельної ділянки до попереднього стану, скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення і визнання договору купівлі-продажу недійсним. Отже, кінцевою метою звернення до суду є захист права позивача та приведення земельної ділянки, яка перебуває у користуванні відповідача, у попередній стан. Зважаючи на наведене, заявлені вимоги про визнання сертифіката відповідності закінченого будівництвом об`єкта незаконним і його скасування, визнання договору купівлі-продажу недійсним є неефективним способом захисту порушеного права, а тому задоволенню не підлягають. На час пред`явлення позову та розгляду справи спірне нерухоме майно знаходиться у володінні ПМП «Лідер». Вимоги про знесення самочинного будівництва та приведення земельної ділянки до попереднього стану прокурором пред`явлено до особи, яка не є володільцем спірного нерухомого майна, а тому указані позовні вимоги у спірному випадку пред`явлено до неналежного відповідача, отже, задоволенню не підлягають. Відповідно не підлягають задоволенню вимоги прокурора про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення, оскільки вони є похідними від вимог, у задоволенні яких необхідно відмовити з наведених вище підстав.

Верховний Суд в Постанові від 15.05.2019 року у справі № 462/5804/16-ц за позовом керівника Львівської місцевої прокуратури № 2 в інтересах Львівської міської ради про визнання недійсними договорів, скасування реєстрації права власності на нерухоме майно, звільнення земельних ділянок зазначив наступне: «Відповідно до статті 5 ЦПК України застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності. Тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушеної майнових або немайнових прав та інтересів управомоченої особи. Іншими словами, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Верховним Судом враховується, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права шляхом визнання оспорюваних договорів недійсними не є ефективним засобом відновлення порушеного права позивача, адже за загальним правилом наслідком встановлення судом недійсності правочину є реституція. Відповідно, визнання договорів щодо відчуження спірного майна недійсними не матиме наслідком звільнення земельної ділянки чи усунення перешкод у користуванні нею, а тому не відновить порушеного права позивача, який не є власником майна, відчуженого за оспорюваним договором купівлі-продажу.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов`язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК.

Якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню також за правилами статей 387, 388 ЦК.

Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК). Якщо в такій ситуації (саме так обґрунтовано підставу позову) пред`явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387, 388 ЦК.

У зв`язку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів.

Відповідно до статті 387 ЦК та частини третьої статті 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача.

Крім того, відповідно до абз.18 розділу «Застосування правових наслідків недійсності правочину» Узагальнень Верховного Суду України від 24.11.2008 року щодо Практики розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними, якщо після укладення недійсного правочину було укладено ще декілька, то вбачається правильним визнавати недійсними не всі правочини, а лише перший і заявляти позов про витребування майна в останнього набувача. Проте в цьому випадку немає перешкод для задоволення лише віндикаційного позову, оскільки право на витребування майна з чужого володіння не потребує визнання недійсним правочину, за яким майно вибуло від законного власника, воно лише обмежене добросовісністю набувача і зберігається за власником за умови, якщо майно вибуває з володіння власника поза його волею, що й повинно бути доведено в суді. Застосування реституції та повернення майна за недійсним правочином, враховуючи положення ст. 216 ЦК України є можливим тоді, коли предметом спору є правочин за участю власника і першого покупця (набувача).

Отже, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що позивач, звернувшись до суду з вимогою про визнання правочину недійсним на підставі ч.1 ст.215 ЦК України, стороною якого він не був, обрав неналежний спосіб захисту.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

З цих же підстав не підлягають задоволенню позовні вимоги про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна - 101: за ОСОБА_1 , номер запису про право власності 31477433, що внесений 06.05.2019 року державним реєстратором Чумаківської сільської ради Дніпровського району; за ОСОБА_2 , номер запису про право власності 31533677, що внесений 14.05.2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Стаднік І.Л., оскільки вони є похідними від вимог про визнання недійсним договору про відчуження нерухомого майна, оскільки вони є похідними від вимог про визнання недійсними договорів про відчуження нерухомого майна.

У даній справі предметом розгляду є вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, скасування записів про державну реєстрацію та звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення будівлі.

Отже, кінцевою метою звернення до суду є захист права позивача та приведення земельної ділянки, яка перебуває у користуванні відповідача у попередній стан.

З огляду на наведені правові позиції Верховного Суду заявлені вимоги про визнання договорів купівлі-продажу спірного об`єкту недійсними не є ефективним способом захисту порушеного права позивача, адже наслідком встановлення судом недійсності правочинів є реституція.

Оскільки, визнання договорів щодо відчуження спірного майна недійсними не матиме наслідком звільнення земельної ділянки чи усунення перешкод у користуванні нею, а тому не відновить порушеного права позивача, який не є власником майна, відчуженого за оспорюваними договорами купівлі-продажу.

Згідно зі статтею 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Вирішуючи питання про знесення нерухомого майна, суди в кожному випадку з`ясовують, яку частину земельної ділянки займає споруджена будівля, її розмір і конфігурацію, яка частина будівлі підлягає знесенню. За необхідності з`ясування питань, що виникають при розгляді справи і потребують спеціальних знань, суд має право призначити експертизу. Не встановлення вказаних обставин унеможливлює виконання такого рішення.

Зазначене узгоджуються з правовим висновком Верховного Суду України викладеним у постанові від 19 квітня 2017 року у справі № 6-129цс17.

Так, позивачем ні в суді 1 інстанції а ні в суді апеляційної інстанції не надали належних та допустимих доказів на підтвердження того, що саме ОСОБА_1 було вчинено самочинне будівництво, не надано суду жодних актів обстеження земельної ділянки, акти перевірки дотримання вимог земельного законодавства, який складено працівником відділу контролю за використання земель управляння земельних відносин, коли саме було виявлено порушення земельного законодавства, графічних матеріалів, висновків землевпорядної чи будівельно-технічної експертизи, які вказували б на конкретну земельну ділянку на якій розташоване майно відповідача та характеристики будівлі, яку позивач вимагає знести, оскільки відсутність таких доказів може призвести до порушення прав третіх осіб, майно яких також може бути знесеним.

Окрім того суду не надано доказів чи намагався позивач в досудовому порядку врегулювати даний спір.

Відповідно до норм ч. 1 ст. 15 та ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що згідно до ст.375 ЦПК України правових підстав для скасування рішення не має, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст. 367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради- залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2021 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: