Справа №562/3435/19
Провадження №2/521/813/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2021 року місто Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючий суддя - Плавич І.В.,

секретар судового засідання - Дукіна Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам та додаткових витрат,

УСТАНОВИВ:

У провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам та додаткових витрат.

В обґрунтування власної позиції позивач посилався на ті обставини, що в судовому порядку з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на період навчання в розмірі 1/4 частки всіх видів доходів щомісячно, починаючи з 09 вересня 2013 року і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23 років; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 1075,12 гривень; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 29097,00 гривень додаткових витрат на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач свідчив, що на момент набрання означеним судовим рішенням законної сили він був визнаний інвалідом І групи довічно у зв`язку з загальним захворюванням з ураженням внутрішніх органів, потребує сторонньої допомоги. Через характер захворювання перебуває на амбулаторному програмному гемодіалізі (3 рази на тиждень), у зв`язку з чим був змушений звільнитись з роботи.

Зважаючи на викладене, позивач звернувся з позовом до суду, в якому просив звільнити його повністю від сплати заборгованості за аліментами, стягнутими на підставі рішення Рівненського міського суду від 18 березня 2014 року в цивільній справі №569/16435/13-ц.

Відповідач ОСОБА_2 скористалась наданим процесуальним правом та подала до суду відзив на позовну заяву ОСОБА_1 . Заперечуючи проти заявлених вимог, відповідач зокрема посилалась, що позивачеві було відомо про рішення суду від 18 березня 2014 року, яке набрало законної сили у встановленому порядку в квітні 2014 року та яке він просив переглянути у зв`язку з нововиявленими обставинами в листопаді 2014 року. Водночас, інвалідом І групи довічно ОСОБА_1 був визнаний в січні 2019 року. Зважаючи на викладене, ОСОБА_2 вважає безпідставними заявлені позовні вимоги.

Позивач ОСОБА_1 у відкрите судове засідання не з`явився, але від особи надійшла заява, в якій сторона підтримала заявлені вимоги та просила провести судове засідання у відсутність сторони позивача у порядку частини 3 статті 211 ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, але від представника особи надійшла заява, в якій сторона заперечувала проти заявлених вимог та просила провести судове засідання у відсутність сторони відповідача у порядку частини 3 статті 211 ЦПК України.

Вивчивши наявні матеріали справи, установивши фактичні обставини спору, дослідивши зібрані докази у їх сукупності, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами у справі належну правову оцінку, суд доходить наступного висновку.

Під час розгляду справи суд установив, що рішенням Рівненського міського суду від 18 березня 2014 року в цивільній справі №569/16435/13-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на період навчання в розмірі 1/4 частки всіх видів доходів щомісячно, починаючи з 09 вересня 2013 року і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23 років; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 1075,12 гривень; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 29097,00 гривень додаткових витрат на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Рівненського міського суду від 05 березня 2015 року рішення Рівненського міського суду від 18 березня 2014 року скасоване у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 17 квітня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, ухвалу Рівненського міського суду від 05 березня 2015 року скасовано і справу направлено Рівненському міському суду для продовження розгляду заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Рішенням Рівненського міського суду від 14 серпня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на період навчання до досягнення 23 років відмовлено, в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд у зв`язку за нововиявленими обставинами рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18 березня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 в частині стягнення додаткових витрат на утримання сина відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 30 вересня 2015 року рішення Рівненського міського суду від 14 серпня 2015 року щодо відмови в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами рішення Рівненського міського суду від 18 березня 2014 року у частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання повнолітньої дитини скасовано та передано дане питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Рівненського міського суду від 03 листопада 2015 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Рівненського міського суду від 18 березня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання повнолітнього сина, про стягнення аліментів на період навчання до досягнення 23 років, пені за прострочення сплати аліментів та додаткових витрат на утримання сина відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 05 січня 2016 року ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 03 листопада 2015 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Рівненського міського суду від 26 серпня 2016 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_1 про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами рішення Рівненського міського суду від 18 березня 2014 року.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 04 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалу Рівненського міського суду від 26 серпня 2016 року скасовано, питання передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Рівненського міського суду від 23 грудня 2016 року заяву ОСОБА_1 про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами рішення Рівненського міського суду від 18 березня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на період навчання до досягнення 23 років, пені за прострочення сплати аліментів та додаткових витрат на утримання сина в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткових витрат на утримання сина задоволено; в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткових витрат на утримання сина скасовано, в задоволенні позову про стягнення додаткових витрат на утримання сина відмовлено.

Ухвалою апеляційного сулу Рівненської області від 09 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, рішення Рівненського міського суду від 23 грудня 2016 року залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 19 грудня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, рішення Рівненського міського суду від 23 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 09 березня 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Рівненського міського суду від 20 травня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами рішення Рівненського міською суду від 18 березня 2014 року відмовлено.

Як видно з довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААБ №500095 від 31 січня 2019 року, позивачеві ОСОБА_1 установлено інвалідність І групи довічно (причина інвалідності - загальне захворювання з ураженням внутрішніх органів; висновок про умови та характер праці - потребує сторонньої допомоги).

Згідно з довідкою №516 від 15 серпня 2019 року позивач ОСОБА_1 з 19 жовтня 2018 року перебуває на амбулаторному програмному гемодіалізі (3 рази на тиждень) у відділенні інтенсивної терапії екстракорпоральних методів детоксикації КР РОКЛ з діагнозом: хронічна хвороба нирок 5 ст., тубулоінтерстиціальний нефрит, хронічна ниркова недостатність 4 ст., пролонгована гемодіалізом (пожиттєво), артеріальна гіпертензія. СН ІІ. ФК ІІІ із збереженою систолічною ф-цією ЛШ. Вт. анемія.

Як видно з індивідуальної програми реабілітації інваліда №261 від 31 січня 2019 року, ОСОБА_1 потребує медичного спостереження, санаторно-курортної лікування, гемодіалізу.

За відомостями трудової книжки серії НОМЕР_1 від 07 травня 1985 року ОСОБА_1 звільнений з роботи з посади менеджера постачання лісоматеріалів в ТОВ «ОДЕК» Україна» зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я. 30 серпня 2019 року ОСОБА_1 звільнений за власним бажанням з посади обліковця в ТОВ «ОДЕК» Україна».

Постановою державного виконавця Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Зайко М.О. від 15 серпня 2019 року було відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини усіх видів його доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 09 вересня 2013 року і до закінчення сином навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23 років.

Постановою державного виконавця Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Зайко М.О. від 15 серпня 2019 року було відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 29097,00 додаткових витрат на утримання сина ОСОБА_3 .

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

У відповідності до статті 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Згідно з частиною 3 статті 194 СК України заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. В свою чергу стаття 187 СК України визначає порядок відрахування аліментів на дитину за ініціативою платника, тобто за його заявою, а не на підставі рішення суду.

Згідно зі статтею 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Постановою Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» також передбачено, що суд може за передбачених статтею 197 СК України умов повністю або частково звільнити особу від сплати заборгованості.

Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише у випадку, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

При цьому слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні аналогічних спорів необхідно виходити з інтересів дитини (дітей), оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини (дітей) з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя.

ОСОБА_1 на обґрунтування позовної вимоги про звільнення від сплати заборгованості по аліментам не надано доказів, що стосуються періоду виникнення заборгованості та поважності причини її виникнення, яка має істотне значення.

Як зазначалось, обов`язок за сплати аліментів покладено на ОСОБА_1 судовим рішенням від 18 березня 2014 року, яке набрало законної сили 31 березня 2014 року. У той же час, документи, що свідчать про захворювання ОСОБА_1 , установлення інвалідності та необхідність отримання певного лікування датовані січнем 2019 року.

Суд не може прийняти до уваги посилання сторони позивача на те, що судове рішення не набрало законної сили у 2014 році, та що виконавчий лист не перебував на примусовому виконання в період з березня 2014 року по серпень 2019 року. Відсутність відкритого виконавчого провадження не звільняє боржника від обов`язку сплати аліментів за рішенням суду.

Згідно з частинами 1, 2 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках (стаття 13 ЦПК України).

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (стаття 16 ЦК України).

За загальним правилом кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (частина 3 статті 12, частини 1, 6 статті 81 ЦПК України).

У параграфі 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» («Seryavin and Others v. Ukraine», заява №4909/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» («Ruiz Torija v. Spain»), заява №18390/91, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» («Suominen v. Finland», заява №37801/97, п. 36). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» («Hirvisaari v. Finland», заява №49684/99, п. 30).

Отже перевіривши факти і обставини, якими сторона позивача обґрунтовувала свої вимоги, дослідивши та оцінивши докази у їх сукупності та взаємозв`язку, установивши характер правовідносин, що виникли між сторонами, і надавши їм належну правову оцінку, - суд дійшов висновку про відмову в позові.

Згідно з частинами 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з відмовою в позові суд покладає судові витрати на позивача.

Керуючись статтями 10, 11, 12, 13, 19, 76, 81, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 281, 282, пунктами 8, 15.5 розділу ХІІІ ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам та додаткових витрат - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду або через Малиновський районний суд міста Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повні відомості про учасників справи згідно з пунктом 4 частини 5 статті 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 - АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя: І.В. Плавич