РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2021 року

м. Рівне

Справа № 949/1527/20

Провадження № 22-ц/4815/901/21

Рівненський апеляційний суд:

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий : Боймиструк С.В.,

судді: Хилевич С.В., Шимків С.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 19 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, встановленого рішенням суду,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на її користь на підставі рішення Дубровицького районного суду від 26 жовтня 2020 року по цивільній справі № 949/735/20 на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з розміру 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) до 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили.

Рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 19 березня 2021 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що судом першої інстанції не враховано: що у відповідачки наявний кредит, що свідчить про те, що сплачувані аліменти йдуть не на потреби дитини, а на особисті потреби відповідачки; мати позивача не отримує пенсії, що не підтверджує покращення його матеріального стану; добровільну сплату аліментів на рахунок відповідачки; наявність двох проваджень про стягнення аліментів на двох дітей від двох різних шлюбів у розмірі по 1/4 частині від заробітку(доходу) платника аліментів, що становить 50% всіх доходів позивача.

З цих міркувань просить рішення суду першої інстанції скасувати та задоволити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує щодо задоволення апеляційної скарги в повному обсязі, а рішення суду першої інстанції просить залишити без змін. Зазначає, що суд першої інстанції належним чином дослідив усі обставини справи, перевірив їх належними та допустимими доказами і ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Відповідно до ч.13 ст. 7, ч.1ст. 274, ч.1 ст. 368, ч.1 ст. 369 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 1ст. 367 ЦПК України,суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів обставини, що виключають можливості сплати ним аліментів на утримання дитини у встановленому судом розмірі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду.

Судом встановлено, рішенням Дубровицького районного суду від 26 жовтня 2020 року шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 05 жовтня 2013 року відділом ДРАЦС реєстраційної служби Дубровицького РУЮ у Рівненській області, актовий запис №74 - розірвано. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі заяви, тобто з 06 липня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.8-10).

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 03 червня 2014 року, батьком неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є позивач (а.с.7).

Крім того, з копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 09 листопада 2007 року, яке зареєстроване в Дунаївській сільській раді Кременецького району Тернопільської області вбачається, що позивач також є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.10).

Згідно копії рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 06 вересня 2012 року у справі № 1706/1017/12 із позивача на користь ОСОБА_5 стягуються аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 11.06.2012 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.11). Як було встановлено в процесі розгляду справи з позовом про зміну, визначеного вказаним судовим рішенням розміру аліментів, позивач до суду не звертався.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 1 ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Виходячи зі змісту вказаної норми закону умовою зменшення або збільшення розміру аліментів є зміна обставин, які враховувалися судом при визначенні розміру аліментів.

Згідно із Законом про Держбюджет на 2021 рік (стаття 7) з 1 січня 2021 року для дітей віком до 6 років прожитковий мінімум становить 1921 грн., а для дітей віком від 6 до 18 років - 2395 грн.

Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.(ч.1 ст.182 СК України).

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з принципами Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року), дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. (Принцип 2).

Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. (Принцип 4)

Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Він повинен, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. (Принцин 6).

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

При зверненні до суду у позові та в апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на необхідність застосування до спірних правовідносин ч. 5 ст. 183 СК України, за якою той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину..

Аналіз вказаної норми права, дозволяє зробити висновок, що положення ч 5. ст. 183 СК України не застосовуються до виниклих між сторонами правовідносин щодо зменшення розміру аліментів, оскільки регулюють визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини при зверненні одного з батьків до суду вперше з позовною заявою або із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання двох дітей відразу від одного шлюбу.

Крім того, рішення суду про розірвання шлюбу та стягнення аліментів ухвалено 26.10.2020 року та на час його ухвалення позивач рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 06.09.2012 року вже був зобов`язаним сплачувати аліменти на дитину від першого шлюбу, а тому посилання на ці обставини, як на підставу для зміни розміру аліментів, судом до уваги не приймаються, оскільки такі існували та враховувались судом на час ухвалення рішення про стягнення аліментів на дитину від другого шлюбу.

При цьому, колегія суддів зауважує, що згідно ч. 3 ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Присуджений до стягнення з позивача розмір аліментів відповідає положенням ст.70 цього Закону.

Доводи про перебування на утриманні позивача матері, колегія суддів оцінює критично, оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження цих обставин, як і не надано доказів, що остання потребує утримання саме від позивача по справі, наявності чи відсутності інших осіб, які мають можливість надавати таку допомогу. Крім того, необхідність надання допомоги непрацездатним батькам не виключає обов`язку позивача надавати утримання своїм дітям.

Колегія суддів вважає, що наведена позивачем така підстава для зміни раніше встановленого розміру аліментів як хронічний бронхіт, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, оскільки у матеріалах справи відсутні докази про те, що зазначена хвороба є перешкодою для його трудової діяльності або обмежує його у фізичній чи розумовій праці.

Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів.(Постанова Верховного Суду від 16.06.2021 року у справі № 643/11949/19)

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Європейський суд з прав людини у рішенні «М.С. проти України» повторює, що існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї того, що в усіх рішеннях щодо дітей мають переважати їхні найкращі інтереси (див. справу «Нойлінгур і Шурук», №41615/07, 6 липня 2010 року, і «Х. проти Латвії», заява №27853/09, ЄСПЛ 2013 р.). Найкращі інтереси дитини, залежно від їхнього характеру і серйозності, можуть переважати інтереси батьків (див. справу «Сахін проти Німеччини», заява №30943, ЄСПЛ 2003 VІІІ).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлене без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

Оскільки оскаржене рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, то судовий збір за її подання покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст.367,368,374,375,381,382,383,384,390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 19 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.В. Хилевич

С.С. Шимків