Справа №949/491/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2021 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді Сидоренко З.С.,

при секретарі судових засідань Пінчук О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дубровиця за правилами загального позовного провадження справу за позовом Виконавчого комітету Миляцької сільської ради Сарненського району Рівненської області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третьої особи, що не заявляє самостійних вимог Служби у справах дітей Миляцької сільської ради Сарненського району Рівненської області про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в:

Позивач Виконавчий комітет Миляцької сільської ради Сарненського району Рівненської області звернувся в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третьої особи, що не заявляє самостійних вимог Служби у справах дітей Миляцької сільської ради Сарненського району Рівненської області та просить позбавити відповідачів батьківських прав відносно їх малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої вимоги мотивує тим, що на контролі виконавчого комітету Миляцької сільської ради перебуває ОСОБА_1 , яка ІНФОРМАЦІЯ_2 народила дитину - сина ОСОБА_3 . При обстеженні умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де на той час проживала ОСОБА_1 , виявлено неналежні умови для проживання та розвитку дитини, тому її з дитиною на тимчасове проживання прийняла тітка ОСОБА_5 . Згідно розпорядження голови Дубровицької РДА від 26 березня 2018 року №66, ОСОБА_1 з дитиною направлено у відділення матері і дитини при комунальному закладі "Рівненський обласний соціальний гуртожиток". Згідно інформації КЗ "Рівненський обласний соціальний гуртожиток" ОСОБА_1 залишила дитину без нагляду та без попередження персоналу гуртожитку більш ніж на 6 годин. Вона недостатньо уваги приділяла підтриманню здоров`я дитини, грубо порушувала правила внутрішнього розпорядку відділення матері та дитини, зловживала алкоголем, не виконувала належним чином материнські обов`язки. Відповідно до розпорядження голови Дубровицької РДА від 21 листопада 2018 року №251, на підставі заяви матері дитини ОСОБА_1 , дитину було направлено в комунальний заклад "Рівненський обласний спеціалізований будинок дитини" на тимчасове державне утримання. У вересні 2019 року батьком дитини ОСОБА_2 було визнано батьківство по відношенню до дитини ОСОБА_3 та надано дитині прізвище ОСОБА_3 . У вересні 2019 року відповідачі зверталися до служби у справах дітей Дубровицької РДА щодо обстеження їх умов проживання за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки мали намір повернути в сім`ю малолітнього ОСОБА_3 . Однак при обстеженні умов проживання за зазначеною адресою не було виявлено належних умов для повернення дитини в сім`ю. Батькам було надано рекомендації щодо створення належних умов для можливості повернення дитини з державного закладу та можливості повторного звернення до служби у справах дітей з відповідною заявою. Повторно відповідачі звернулися із відповідною заявою у лютому 2020 року. Взявши до уваги те, що згідно акту обстеження умов проживання від 10 лютого 2020 року за адресою проживання відповідачів створено умови для виховання сина, тому його повернуто в сім`ю. Зі слів ОСОБА_1 , відносини з родичами батька дитини у неї не склалися і вона в кінці квітня 2020 року разом з дитиною приїхала в с. лугове до своєї матері. Умови проживання в даному будинку незадовільні, а мати ОСОБА_1 - ОСОБА_7 зловживає алкогольними напоями. Згідно повідомлень, які надходили до старости села, ОСОБА_1 залишала дитину в будинку, не ночувала вдома та зловживала алкогольними напоями разом з ОСОБА_2 . На позачерговому засіданні виконавчим комітетом Миляцької сільської ради визнано обставини, які склалися в сім`ї ОСОБА_1 та ОСОБА_2 такими, що загрожують життю та здоров`ю малолітньої дитини. З метою захисту прав дитини, прийнято рішення про відібрання малолітнього ОСОБА_3 від батьків та забезпечити тимчасове його влаштування. 05 травня 2020 року комісією виконавчого комітету Миляцької сільської ради та спеціалістами служби у справах дітей Дубровицької РДА проведено бесіду із батьками, під час якої спростувати свою бездіяльність та байдужість до сина батьки не змогли, не надали доречних пояснень щодо причин невиконання своїх батьківських обов`язків, не пояснили чому не піклуються про сина, не вказали причин, які б перешкоджали їм дбати про дитину.

У судовому засіданні представник позивача Виконавчого комітету Миляцької сільської ради Сарненського району Рівненської області Савич Г.С. позовні вимоги підтримала та просила задоволити у повному обсязі з підстав, викладених у позові.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог Служби у справах дітей Миляцької сільської ради Сарненського району Рівненської області Головачук Л.Г. не заперечила проти задоволення позову.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позовні вимоги не визнали.

З наданих пояснень відповідачів встановлено, що на даний час вони проживають у АДРЕСА_2 , тобто за місцем проживання ОСОБА_2 . Умови проживання у них нормальні. Вони хоч і не мають постійного місця роботи, однак намагаються заробляти тимчасовим підзаробітком. При цьому запевнили суд, що усвідомили свою поведінку, будуть належним чином виконувати свої батьківські обов`язки та зможуть виховувати дитину в належних для того умовах.

Вислухавши сторони, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов до наступного висновку.

Як вбачається з свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 11.09.2019 року (а.с.12) батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Згідно висновку оцінки потреб дитини та її сім`ї, заповненого 28 лютого 2018 року (а.с.20) комісії з`ясовано, що складні життєві обставини сім`ї ОСОБА_8 негативно впливають на стан дитини. Потреби дитини задовольняються частково. Стан матері частково перешкоджає задоволенню потреб дитини, її батьківський потенціал недостатній і дуже слабкий. Вирішено направити ОСОБА_1 з дитиною у відділення матері та дитини при соціальному гуртожитку м. Рівне.

Встановлено, що на підставі розпорядження голови районної державної адміністрації №66 від 26 березня 2018 року (а.с.38) ОСОБА_1 та її малолітнього сина ОСОБА_3 направлено у відділення матері і дитини при комунальному закладі "Рівненський обласний соціальний гуртожиток" у зв`язку із складними життєвими обставинами в сім`ї.

З інформації комунального закладу "Рівненський обласний соціальний гуртожиток", наданої 06 листопада 2018 року (а.с.16) вбачається, що 03 листопада 2018 року о 19:50 год. ОСОБА_1 залишила дитину ОСОБА_9 без нагляду та повернулась в гуртожиток о 09:50 год. 04 листопада 2018 року.

Відповідно до угоди про надання/отримання соціальних послуг №17 від 27.03.2018 року ОСОБА_1 не мала права залишати дитину без попередження персоналу гуртожитку більш ніж на 6 год. Поведінка ОСОБА_1 розцінюється як грубе порушення правил внутрішнього розпорядку відділення матері та дитини.

ОСОБА_1 не вміє раціонально використовувати кошти та витрачати їх для задоволення потреб дитини. Соціальна допомога, отримана нею при народженні дитини, була використана в значній мірі не для потреб дитини.

При цьому відзначено, що у ОСОБА_1 на низькому рівні навички самообслуговування, приготування їжі, догляду за дитиною, побутові навички.

21 листопада 2018 року розпорядженням голови районної державної адміністрації №251(а.с.39) на підставі заяви ОСОБА_1 , малолітнього ОСОБА_9 направлено в комунальний заклад "Рівненський обласний спеціалізований будинок дитини" на тимчасове державне утримання, а ОСОБА_1 26 листопада 2018 року зарахована до Рівненського центру соціально-психологічної допомоги, як така, що опинилася в складних життєвих обставинах, що стверджується наявною у матеріалах справи інформацією даного закладу (а.с.17).

Згідно інформації Служби у справах дітей Дубровицької РДА від 18 грудня 2019 року (а.с.18) у вересні 2019 року батьки дитини ОСОБА_3 , 2017 року народження ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зверталися до служби у справах дітей щодо обстеження їх умов проживання за адресою М. Дубровиця вул. Грушевського , оскільки мали намір повернути в сім`ю малолітнього ОСОБА_3 . Однак при обстеженні умов проживання за зазначеною адресою не було створено умов для повернення дитини в сім`ю. Батькам було надано рекомендації щодо створення належних умов для можливості повернення дитини з державного закладу та можливості повторного звернення до служби у справах дітей з відповідною заявою. З метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини, просили Виконавчий комітет Миляцької сільської ради вивчити питання щодо можливості повернення дитини в сім`ю матері або розглянути питання щодо наявності підстав для звернення до суду про позбавлення її батьківських прав.

З актів обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_1 від 30 квітня 2020 року, 02 травня 2020 року та 04 травня 2020 року (а.с.25, 26, 27) вбачається, що комісією встановлено факт зловживання ОСОБА_1 алкогольними напоями та нездійснення нею належного догляду за дитиною. З ОСОБА_1 було проведено бесіди та попереджено про наслідки невиконання нею батьківських обов`язків.

04 травня 2020 року, після проведення оцінки рівня безпеки дитини, що викладено в акті (а.с.53-55) встановлено, що малолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 часто залишається на тривалий час на осіб, які зловживають алкогольними напоями та були позбавлені батьківських прав відносно своїх дітей ОСОБА_7 і ОСОБА_10 , які є бабусями дитини.

За інформацією начальника центру соціальних служб Миляцької ОТГ, ОСОБА_1 була неодноразово помічена у стані алкогольного сп`яніння у сумнівних компаніях та скандалила у будинку своєї матері. Дитина була свідком такої поведінки.

При цьому, фактично догляд за дитиною здійснює ОСОБА_5 , яка є тіткою ОСОБА_1 . Вона забирала дитину до себе й той час, коли батьки дитини перебували у стані алкогольного сп`яніння, не доглядали за дитиною.

Наказом Служби у справах дітей Дубровицької РДА №34 від 26 травня 2020 року "Про взяття малолітньої дитини на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах (а.с.56) на підставі рішення виконавчого комітету Миляцької сільської ради від 04 травня 2020 року №27 "Про негайне відібрання дитини від батьків у зв`язку з виникненням безпосередньої загрози для життя та здоров`я дитини", ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 взято на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах у зв`язку з ухиленням батьків від виконання батьківських обов`язків.

З наявних у матеріалах справи актів обстеження житлово-побутових умов проживання від 20 липня 2020 року, 22 вересня 2020 року, 19 лютого 2021 року, 01 червня 2021 року та 19 жовтня 2021 року (а.с.72, 73, 96, 97, 118, 119) вбачається, що комісією встановлювався факт ненадання батьками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 своїй малолітній дитині ОСОБА_3 матеріальної допомоги, незабезпечення речами першої необхідності та ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків.

Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Як зазначено у ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У 6 принципі Декларації прав дитини від 20.11.1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Аналогічні норми закріплені у Сімейному кодексі України, зокрема, згідно ч.ч. 1-5 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У ч. 1 ст. 9 Конвенції вказано, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Згідно ст. 14 Закону України "Про охорону дитинства", діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Зокрема, згідно п.п. 2 - 4 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами.

У пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" вказано, що позбавлення батьківських прав (тобто права на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

При розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав відповідно до ч.ч. 4-6 ст. 19 СК України обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Аналогічне зазначено в Узагальненні Верховного Суду України практики розгляду судами справ, пов`язаних із позбавленням батьківських прав, поновлення батьківських прав, усиновленням, установленням опіки та піклування над дітьми від 11.12.2008 року

Отже, суд відхиляє висновок органу опіки і піклування - Дубровицької райдержадміністрації №345/01.33 від 29 липня 2020 року щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.50-51), оскільки такий, на думку суду, є однобічним, базується на інформації, яка не знайшла свого підтвердження в ході розгляду справи та суперечить інтересам дитини на можливість збереження сімейних зв`язків.

Окрім того, суд зауважує, що орган опіки і піклування - Дубровицької райдержадміністрації, як третя особа, що не заявляє самостійних вимог та яка подала письмовий висновок щодо розв`язання спору, ухвалою суду від 21 квітня 2021 року була замінена на належну третю особу - Службу у справах дітей Миляцької сільської ради Сарненського району Рівненської області.

Однак, незважаючи на заміну третьої особи та починаючи з дати постановлення вказаної вище ухвали суду, виконавчим комітетом Миляцької сільської ради, як органом опіки та піклування, на день розгляду справи не подано такого висновку, який ґрунтувався б на свідомих та умисних діях відповідачів щодо своєї малолітньої дитини, що надало б підставу суду врахувати вказані в ньому обставини та вирішити питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкоджати цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції (п. 49 рішення ЄСПЛ від 07.12.2006 року у справі "Хант проти України" та п. 47 рішення ЄСПЛ від 18.12.2008 року у справі "Савіни проти України").

Також Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п. 100 рішення ЄСПЛ від 16.07.2015 року у справі "Мамчур проти України").

Хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення може виникнути необхідність врахування низки чинників, зокрема: чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням. Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (п. 49-52 рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України").

Тобто, вирішення питання про позбавлення відповідачів батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у їх право на повагу до свого сімейного життя, яке у свою чергу не є абсолютним.

В пунктах 54, 58 рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року у справі "Хант проти України" зазначено, що вирішення питання про позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 12, ч. 1 ст. 13, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінивши всі докази кожен окремо та в їх сукупності, суд вважає, що позивач не надав суду таких доказів, які б підтверджували свідоме та умисне ухилення відповідачів від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Надані ж письмові докази та висновки не підтверджують наведених у позовній заяві обставин щодо алкоголізму відповідачів та систематичного перебуванням у асоціальних і сумнівних компаніях; абсолютну незацікавленість їх життям дитини.

Суд бере до уваги, що у судовому засіданні, відповідачі пояснили своє ставлення до дитини, яке є позитивним, однак за наявності обставин, не залежних від них самих, вони не можуть у повному обсязі здійснювати свої обов`язки по утриманню дитини.

При цьому, слід зазначити, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце за умови винної поведінки батьків та свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Зважаючи на встановлені у судовому засіданні обставини, суд вважає, що недостатність засобів для виховання та утримання дитини не може свідчити про винну, усвідомлену, протиправну поведінку батьків, що призводить до ухилення останніх від виконання своїх обов`язків з виховання та утримання дитини.

Водночас, зловживання алкогольними напоями, як підстава для позбавлення батьківських прав відповідачів, на яку посилається позивач, не заслуговує на увагу, оскільки документально не підтверджена.

Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками.

За таких обставин у цій справі відсутні виключні обставини, за яких відповідачі можуть бути позбавлені батьківських прав, що не суперечило б Конвенції про права дитини, і в такому випадку судом на перше місце ставляться "якнайкращі інтереси дитини", оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення.

Пленум Верховного суду України у постанові від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" надав роз`яснення, як вийти з цієї ситуації за допомогою інших правових методів, а саме вказав, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

За наведених обставин, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з недоведенням позивачем обставин та підстав, на які він посилається при обґрунтуванні позовних вимог.

Разом з тим, суд погоджується із доводами позивача, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не в повній мірі виконують батьківські обов`язки щодо забезпечення належних умов проживання, фізичного та духовного розвитку малолітньої дитини ОСОБА_3 , у зв`язку з чим слід попередити відповідачів про необхідність змінити ставлення до виховання малолітнього сина та покласти на орган опіки і піклування та службу у справах дітей контроль за виконанням відповідачами батьківських обов`язків.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 23, 76-78, 81, 89, 141, 265, 352, 354, 355 ЦПК України суд -,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову Виконавчого комітету Миляцької сільської ради Сарненського району Рівненської області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третьої особи, що не заявляє самостійних вимог Служби у справах дітей Миляцької сільської ради Сарненського району Рівненської області відмовити за недоведеністю.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.15 ч 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повне рішення суду складено 25 жовтня 2021 року.

Суддя: підпис.

Згідно з оригіналом.

Голова Дубровицького

районного суду: Сидоренко З.С.