Справа № 315/1608/21
Номер провадження № 2-о/315/82/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2021 року м. Гуляйполе

Гуляйпільський районний суд Запорізької області у складі:

головуючої судді - Романько О.О.

за участю секретаря - Атрошенко Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Гуляйполе Запорізької області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Гуляйпільський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Пологівському районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про встановлення факту смерті, -

ВСТАНОВИВ:

19.10.2021 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересована особа: Гуляйпільський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Пологівському районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про встановлення факту смерті.

В обґрунтування заяви посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Донецьк, Куйбишевський район, Донецька область, Україна, у віці 82 років помер громадянин України ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в ст. Мінгрельська, Абінського району, Краснодарського краю, причина смерті: злоякісне новоутворення передміхурової залози, померлий ОСОБА_2 похований на території непідконтрольній державній владі України в м. Донецьк Донецької області та є батьком заявника.

Також зазначено, що єдиними наявними документами, що підтверджують факт смерті померлого на тимчасово окупованій території України є довідка про причину смерті №5364, видана 23 вересня 2021 року Республіканським бюро судово-медичної експертизи м. Донецьк, та свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , видане 24 вересня 2021 року Куйбишевським відділом записів актів цивільного стану Донецького міського управління юстиції Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки.

Встановлення факту смерті батька необхідно заявнику для отримання свідоцтва про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану та має для заявника юридичне значення, так як свідоцтво про смерть, видане на території Донецької Народної Республіки, є недійсним, оскільки видане органом, який не має права його видати, бо знаходиться на тимчасово окупованій території України.

Прохав встановити факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин України, уродженець ст. Мінгрельська, Абінського району, Краснодарського краю, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 82 років в м. Донецьк, Куйбишевський район, Донецька область, Україна, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , причина смерті: злоякісне новоутворення передміхурової залози.

Заявник в судове засідання не з`явився, про час і місце його проведення був повідомлений належним чином, одночасно з поданням заяви надав суду заяву про розгляд справи без його участі (а.с.13).

Представник заінтересованої особи: Гуляйпільський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Пологівському районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) в судове засідання не з`явився, про час і місце його проведення були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв, клопотань суду не надали.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та надавши їм оцінку, суд дійшов висновку про те, що заява підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Донецьк Донецької області народився заявник - ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого 05.01.2010 року Кіровським РВ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області (а.с.4-5).

Заявник є внутрішньо-переміщеною особою та має фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується копією довідки від 21.02.2020 року №2318- (а.с.6).

Батьком заявника є ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 18.02.1975 року Кіровським відділом ЗАГС (а.с.7).

Відповідно до копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_4 , виданого 25.04.2001 року Кіровським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області, батько заявника - ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 в ст. Мінгрельська, Абінського району, Краснодарського краю, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11-12).

Свідоцтво про смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 у віці 82 років у м. Донецьк, Куйбишевський район, Донецька Народна Республіка, актовий запис №1273, серії НОМЕР_1 , видане 24.09.2021 року Куйбишевським відділом ЗАГС Донецького міського управління юстиції Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки, за фактом його смерті є невстановленого зразка та не відповідає державним вимогам (а.с.8).

Згідно довідки про причини смерті №5364, виданої 23.09.2021 року Республіканським бюро судово-медичної експертизи м. Донецьк, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , причина смерті: злоякісне новоутворення передміхурової залози (а.с.9).

13.10.2021 року Гуляйпільський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Пологівському районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) відмовив заявнику у видачі свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , мотивуючи це тим, що заявником для проведення державної реєстрації смерті не пред`явлено жодного документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я, а надано свідоцтво про смерть НОМЕР_1 , яке видане на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження (а.с.10).

Суд, задовольняючи заяву, виходить з такого.

Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ч.3 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Відповідно ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно ч.1 ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасового окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

У відповідності з ч.ч. 3, 4 ст.49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

За ч.1 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов`язковою. Відомості про смерть особи підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян.

Відповідно п.2 ч.1 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органами державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час.

Судом встановлено, що до суду звернувся заявник ОСОБА_1 , який позбавлений можливості в установленому законом порядку вирішити питання щодо отримання свідоцтва про смерть встановленого державного зразка, з заявою про встановлення факту смерті батька ОСОБА_2 на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, а саме м. Донецьк, Донецька область, Україна, яке відповідно до постанови Верховної Ради України від 17.03.2015 року № 254-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» та розпорядження Кабінету Міністрів України №1085-р від 07.11.2014 року (зі змінами) «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» віднесено до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Суд вважає, що факт того, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин України, уродженець ст. Мінгрельська, Абінського району, Краснодарського краю, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 82 років в м. Донецьк, Куйбишевський район, Донецька область, Україна, причина смерті: злоякісне новоутворення передміхурової залози, знайшов своє підтвердження в наданих суду доказах, зокрема і побічно підтверджується довідкою про причини смерті №5364, видана 23 вересня 2021 року Республіканським бюро судово-медичної експертизи м. Донецьк, та свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , видане 24 вересня 2021 року Куйбишевським відділом записів актів цивільного стану Донецького міського управління юстиції Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки.

Відповідно до ст.14 глави 4 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

А тому суд при оцінці доказів бере до уваги практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, суд при розгляді даної справи враховує висновки Європейського суду з прав людини, які зроблені у справах проти Туреччини, зокрема у справі "Loizidou v Turkey", а також у справі "Cyprus v Turkey", а також проти Молдови та Росії, зокрема у справі "Mozer v Republic of Moldova and Russia", "Haseu and Others v Moldova and Russia", де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони.

Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у наданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини» Європейський суд з прав людини зокрема зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади, протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це б становило позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належить.

Аналогічного висновку дійшов ВС у постанові від 22 жовтня 2018 року у справі № 235/2357/17 (адміністративне провадження № К/9901/2383/17).

Враховуючи наведену практику Європейського суду з прав людини та практику ВС, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті особи для реалізації майнових та немайнових особистих прав заявника, суд виходить з дотримання вимог ст.294 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів в сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Відповідно до листа Касаційного цивільного суду у складі ВС № 985/0/208-21 від 22.04.2021 року зазначено, що вимога щодо отримання письмової відмови органів реєстрації актів цивільного стану у здійсненні реєстрації фактів смерті чи народження на тимчасово окупованій території України не ґрунтується на положеннях чинного законодавства.

Тому з огляду на викладене, суд вважає, що дійсно для проведення державної реєстрації смерті батька у заявника є об`єктивні перешкоди.

Відповідно до ч.4 ст.317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Згідно ст.319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Враховуючи вищенаведене та наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що є підстави для встановлення факту, який має юридичне значення щодо якого заявник звернувся з відповідною заявою.

А тому заява підлягає задоволенню, як така, що ґрунтується на законі, підтверджена встановленими обставинами та перевірена наданими доказами.

Керуючись ст.ст. 4, 76-89, 258-259, 263-265, ч.4 ст.268, ч.5 ст.272, 273, 293-294, 317, 319 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Гуляйпільський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Пологівському районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про встановлення факту смерті - задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець ст. Мінгрельська, Абінського району, Краснодарського краю, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 82 років в м. Донецьк, Куйбишевський район, Донецька область, Україна, причина смерті: злоякісне новоутворення передміхурової залози.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О. О. Романько