Справа № 409/946/21
Пров. № 4-с/409/9/21
У Х В А Л А

іменем України

13 жовтня 2021 року смт Білокуракине

Білокуракинський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді: О.Ю.Максименко

за участю секретаря судових засідань: А.Г.Акименко

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Білокуракине цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на постанову державного виконавця, -

В с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до Білокуракинського районного суду Луганської області зі скаргою на постанову державного виконавця Білокуракинського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Ведмеденка Д.В..

Свої вимоги заявниця уточнила та обґрунтовує тим, що постановою державного виконавця Білокуракинського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Харкова) від 10.03.2021 року було накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках відкритих в АТ КБ "ПриватБанк" . Боржниця вважає, що дана постанова про накладення арешту винесена неправомірно з порушенням його прав, законних інтересів та норм чинного законодавства, оскільки арешт накладено на рахунок, на який їй нараховується пенсія за віком, яка є єдиним джерелом його існування . У зв`язку з чим скаржниця просить суд визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Білокуракинського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Ведмеденка Д.В., винесену в рамках виконавчого провадження № 64759748, в частині накладення арешту на кошти на банківському рахунку№ НОМЕР_1 відкритому в АТ КБ "ПриватБанк" .

Державний виконавець надав до суду заперечення на уточнену скаргу, в якому зазначив, що 09.03.2021 до відділу на примусове виконання надійшов виконавчий напис № 24602 від 16.11.2020, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ Фінпром маркет, боргу на загальну суму 5629,72 грн. Відповідно до вимог ст. ст. З, 4, 24, 25, 26, Закону України Про виконавче провадження далі (Закону) 10.03.2021 державним виконавцем було відкрито виконавче провадження та винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за № АСВП: 64759748, яку було надіслано сторонам виконавчого провадження. Також було викликано боржника до відділу стосовно подальшого погашення боргу, проте боржник до відділу не з`явився та не надав будь-яких пояснень стосовно подальшого погашення боргу. Державним виконавцем було зроблено запити до реєструючих установ стосовно майнового стану боржника та наявності його рахунків. В зв`язку з відсутністю у боржника зареєстрованого рухомого та нерухомого майна, відповідно до ст. 48 Закону п. 2 стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Відповідно до ст. 56 Закону, 10.03.2021 державним виконавцем було винесено постанову про арешт коштів боржника та направлено на виконання до АТ КБ Приватбанк. Оскільки АТ КБ Приватбанк, на яке нормами статті 52 Закону № 1404-VIII покладений обов`язок визначати статус рахунка та можливість накладення арешту на кошти на ньому, постанову виконавця про накладення арешту на кошти боржника на рахунку виконало, це свідчить про те, що банк не визнав цей рахунок та кошти на ньому такими, на які законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення. Отже, будь-яких його Конституційних прав і свобод не порушувалось та незаконності в діях державного виконавця не вбачається. Просив суд відмовити у задоволенні скарги.

Скаржниця в судове засідання не з`явилася.

Державний виконавець в судове засідання не з`явився надав заяву про розгляд справи без його участі , просив суд відмовити у задоволенні скарги.

Представник стягувача в судове засідання не з`явився.

Суд, вивчивши матеріали вказаної справи, вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі виконавчого напису № 24602 від 16.11.2020, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ Фінпром маркет, боргу на загальну суму 5629,72 грн, головним державним виконавцем Білокуракинського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Ведмеденком Д.В. було відкрито виконавче провадження № 64759748 (а.с. 45).

10.03.2021 головним державним виконавцем Білокуракинського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Ведмеденком Д.В. було винесено постанову про арешт коштів боржника та направлено на виконання до банківських, інших фінансових установ та сторонам для відома (а.с. 49).

Згідно довідки, наданої 28.04.2021 АТ КБ Приватбанк, ОСОБА_1 станом на 28.04.2021 має в АТ КБ Приватбанк картку (розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 ) на яку отримує пенсійні виплати. Також на вказану картку (рахунок) може бути зарахована будь-яка виплата (переказ) (а.с.10).

Відповідно до довідки АТ КБ Приватбанк постанову від 10.03.2021 про арешт коштів виконало (а.с. 51).

Відповідно до статті 129-1 Конституції України cуд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

За змістом статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з пунктом 7 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Статтею 56 Закону № 1404-VIII передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Пунктом 2 частини другої статті 48 Закону № 1404-VIII заборонено звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону № 1404-VIII не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно з абзацом другим частини другої статті 59 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 34 Закону № 1404-VIII виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі включення підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення, до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», з виконавчих проваджень, стягувачами за якими є Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», її дочірня компанія «Газ України», публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз», постачальники електричної енергії, а боржниками - підприємства, що виробляють теплову енергію, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, та підприємства централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 59 Закону № 1404-VIII підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

З наведених норм права вбачається, що судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому стаття 48 Закону № 1404-VIII встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону № 1404-VIII повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону № 1404-VIII.

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону № 1404-VIII).

Кошти, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на банківський рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпорядження ними, а банк у свою чергу в межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо) і не є набувачем цих коштів.

Кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат), та набули статус вкладу.

Такого висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 24 червня 2015 року у справі № 6-535цс15.

Такий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року (справа № 905/361/19-ц), у постанові Верховного Суду від 3 лютого 2021 року (справа № 756/1927/16-ц).

Як вбачається з матеріалів справи, що постановою головного державного виконавця Білокуракинського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Ведмеденка Д.В. від 10.03.2021 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках банківських установ на ім`я ОСОБА_1 , зокрема, арештовано грошові кошти, які знаходяться на поточному рахунку в АТ КБ Приватбанк, який відкритий на ім`я ОСОБА_1 та використовується для виплати їй пенсії».

Із змісту головного державного виконавця Білокуракинського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Ведмеденка Д.В. від 10.03.2021 про накладення арешту на кошти боржника вбачається, що приватний виконавець визначив банківським установам порядок її виконання, із застереженням щодо накладення арешту на рахунки та/або звернення стягнення на які заборонено законом та які належать боржнику.

АТ КБ Приватбанк, на яке нормами статті 52 Закону № 1404-VIII покладений обов`язок визначати статус рахунка та можливість накладення арешту на кошти на ньому, постанову виконавця про накладення арешту на кошти боржника на рахунку НОМЕР_1 , відкритому на ім`я ОСОБА_1 , виконало. Зазначене свідчить про те, що банк також не визнав цей рахунок та кошти на ньому такими, на які законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення.

За таких обставин, рахунок НОМЕР_1 не відноситься до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, накладення арешту на кошти на якому заборонено, кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат тощо), та набули статусу вкладу.

Підстав вважати рахунок ОСОБА_1 , на який надходить пенсія, рахунком зі спеціальним режимом використання, як то передбачено частиною 2 статті 48 Закону №1404, судом не встановлено.

Крім того, на рахунок, відкритий в АТ КБ Приватбанк, можуть надходити кошти, які належить ОСОБА_1 , і з інших джерел.

Отже, підстав вважати неправомірними дії приватного виконавця щодо накладення арешту на грошові кошти, що містяться на рахунку ОСОБА_1 , відкритому в АТ КБ Приватбанк, судом не встановлено.

В рішенні Конституційного Суду України № 25рп/2009 від 07.10.2009 року зазначено, що право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел та забезпечується статтями 46 та 64 Конституції України.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Ст. 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

В той же час, у разі накладення арешту на рахунок на який зараховуються лише соціальні виплати, на такі виплати не може бути накладений арешт, а якщо він накладений, то підлягає зняттю.

Таке зняття арешту здійснюється виконавцем відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі поданих боржником документів, підтверджуючих отримання соціальних виплат на такий рахунок.

Також арешт з грошових коштів, які надходили на рахунок як соціальні виплати, може бути знятий судом у порядку оскарження відмови виконавця зняти арешт з коштів соціальних виплат.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 року у справі № 905/361/19 та постанові Верховного суду від 08 липня 2020 року у справі № 915/1000/18.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.5 ст.81 ЦПК України).

Відповідно до ч.7 ст.81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

У свою чергу, ОСОБА_1 , посилаючись у скарзі на неправомірне накладення приватним виконавцем арешту на грошові кошти, які знаходяться на картковому рахунку, що відкритий на її ім`я та призначений для виплати їй пенсії, не надала суду доказів того, що рахунок є таким, на який законом заборонено накладення арешту.

Так само, боржником не надано доказів того, що банківською установою, вказаний рахунок та кошти на ньому визнані такими, на які законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення, що у свою чергу було б підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів.

Крім того, ОСОБА_1 не надала державному виконавцю документів, підтверджуючих отримання соціальних виплат на такий рахунок для зняття арешту виконавцем відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

За таких обставин, скарга ОСОБА_1 на дії державного виконавця Білокуракинського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Ведмеденка Д.В. у виконавчому провадженні № 64759748 задоволенню не підлягає.

Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно зі ст.451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

На підставі викладеного та керуючись Законом України „Про виконавче провадження, Інструкцією з організації примусового виконання рішень, ст.ст. 259, 260, 354, 450-451 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні скарги на постанову державного виконавця в повному обсязі.

Ухвала може бути оскаржена до Луганського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня складення повного судового рішення.

Скаржник-боржник: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Білокуракинським РВ УМВС України в Луганській області 13.08.2008, зареєстрована за адресою: с. Дем`янівка Білокуракинського району Луганської області.

Державний виконавець: головний державний виконавець Білокуракинського відділу державної виконавчої служби у Сватівському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Ведмеденко Д.В., адреса: вул. Базарна, 13 смт Білокуракине Луганська область.

Стягувач: Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНПРОМ МАРКЕТ", місцезнаходження за адресою: вул. Стельмаха Михайла б. 9А офіс 204 м. Ірпінь Київська область, код ЄДРПОУ 43311346.

Суддя Білокуракинського

районного суду Луганської області О.Ю. Максименко