ПОСТАНОВА

іменем України

12 жовтня 2021 року м. Кропивницький

справа № 398/1234/21

провадження № 22-ц/4809/1467/21

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Дуковського О.Л., Єгорової С.М.,

за участю секретаря судового засідання Антошиної А.В.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство «Акцент-Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на заочне рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06 липня 2021 року у складі судді Бугайченко Т. А.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі по тексту - АТ «А-Банк») звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову вказало, що 11 липня 2019 року між ним та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір б/н, за умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 44,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. При підписанні анкети-заяви ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» складає між сторонами Договір про надання банківських послуг.

У порушення умов договору ОСОБА_1 зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 23 грудня 2020 року заборгованість у розмірі 15536 грн 35 коп, з яких: 10382 грн 82 коп - заборгованість за кредитом; 4703 грн 53 коп - заборгованість за відсотками, 450 грн 00 коп - заборгованість за штрафами.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд стягнути з відповідача його користь заборгованість по кредитному договору та судові витрати.

Заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06 липня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «А-Банк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 11 липня 2019 року у розмірі 10382,82 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням АТ «А-Банк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмовлених у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками та штрафу,і ухвалити нове судове рішення про задоволення його позовних вимог в цій частині.

В іншій частині рішення суду не оскаржується, а тому відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України перегляду та перевірці апеляційним судом не підлягає.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Сторони у судове засідання апеляційного суду не з`явилися. Про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Колегія суддів постановила ухвалу про слухання справи у відсутності сторін на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції,в частині, що оскаржується, скасуванню, з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що 11 липня 2019 року ОСОБА_1 ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, відповідач підписав Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку (а.с.7 зворот).

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.a-bank.com.ua, складає між ним та банком Договір, що підтверджується підписом у заяві (Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.9 зворот - 16).

Відповідно до укладеного договору від 11 липня 2019 року відповідач отримав від АТ «А-Банк» кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 44,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

З матеріалів справи убачається, що сторони, крім анкети-заяви, 11 липня 2019 року підписали також паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» (а.с.8-9), в якому визначені основні умови кредитування, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, зокрема: тип кредиту - поновлювальна кредитна лінія (ліміт) з пільговим періодом використання; строк кредитування - 240 місяців, мета отримання кредиту - на споживчі цілі, спосіб та строк надання кредиту - кредитні кошти надаються клієнту у вигляді встановлення кредитного ліміту на кредитну картку, строк надання кредиту - протягом одного дня, тип процентної ставки - фіксована (може бути змінена за згодою кредитодавця та споживача шляхом укладання додаткової угоди до договору про споживчий кредит). Підпис ОСОБА_1 в паспорті споживчого кредиту підтверджено 11 липня 2019 року ОТП 90 з номера телефону НОМЕР_1 , зазначеним відповідачем у анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку 11 липня 2019 року, підписаної власноручно.

Отже відповідач ОСОБА_1 з викладеними у заяві та у паспорті споживчого кредиту умовами погодився без будь-яких зауважень або застережень, на підтвердження чого на примірнику заяви ним проставлено свій особистий підпис, а у паспорті споживчого кредиту ним проставлено електронний підпис одноразовим ідентифікатором.

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Вказані докази свідчить про досягнення сторонами згоди щодо істотних умов договору, як того вимагають положення ст. 638 ЦК України.

Одночасно відповідач зазначені обставини жодним чином не спростовував. Будь-яких заперечень щодо факту отримання від банку кредитної картки, користування наданими кредитними коштами, тобто, існування між сторонами договірних відносин позичальника і кредитора, відповідач ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду не надав.

Суд першої інстанції наявним у справі доказам належної оцінки не надав та дійшов помилкового висновку про те, що між сторонами не виникло домовленості щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про неправильність висновку суду першої інстанції щодо недоведеності факту погодження сплати відсотків за користування кредитними коштами, так як вказаний договір був укладений як електронний правочин, підписаний ОСОБА_1 за допомогою електронного цифрового підпису з одноразовим ідентифікатором.

Отже, в силу положень Закону України «Про електронну комерцію» в момент укладення правочину відповідач прийняв на себе зобов`язання, погодившись на істотні умови банку.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19 щодо можливості укладення договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем та у постанові від 02 грудня 2020 року у справі №284/157/20 щодо підтвердження досягнення умов шляхом підписання паспорта споживчого кредиту.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Законодавство про споживче кредитування в Україні ґрунтується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів щодо надання послуг споживачам (ч.1 ст.4 Закону).

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.9 Закону України «Про споживче кредитування» до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, у тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документу, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію») із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.

Як убачається з підписаного відповідачем паспорту споживчого кредиту ОСОБА_1 погодився з визначеними у ньому умовами кредитування, а саме з умовами, викладеними у п.6 «Додаткова інформація», відповідно до яких процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язань щодо повернення кредиту - 7,4% у місяць - збільшена відсоткова ставка на місяць на суму загальної заборгованості (у випадку наявності простроченої заборгованості), а також штраф за несвоєчасне погашення кредиту та/або відсотків, який списується в день списання відсотків: 50 грн кожен раз, коли виникає прострочення по сплаті обов`язкового щомісячного платежу повністю або частково на суму 100 грн; 100 грн кожен раз, коли виникає прострочення по сплаті обов`язкового щомісячного платежу на суму від 100 грн другий місяць поспіль і більше; 500 грн + 5% від суми загальної заборгованості, у разі непогашення протягом 60 календарних днів простроченого по сплаті обов`язкового щомісячного платежу за карткою із порушеним строком більше ніж на 30 днів (а.с.9).

Отже, позивачем доведено та відповідачем не спростовано наявність підстав для стягнення передбачених законом за прострочення виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора стосовно обов`язку сплатити суму боргу, проценти та штрафи, розмір яких встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, рішення суду на підставі п.3 ч.1 ст.376 ЦПК України, в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по відсоткам у розмірі 4703,53 грн та штрафу у розмірі 450 грн підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про задоволення позовних вимог в цій частині.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати пропорційно до задоволених вимог, які було сплачено за подання позовної заяви у розмірі 697,23 грн та подання апеляційної скарги по справі у розмірі 1129,44 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» задовольнити.

Заочне рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06 липня 2021 року скасувати в частині, що оскаржується, та ухвалити нове.

Позов Акціонерного товариства «Акцент-Банк» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (, вул. Батумська, буд.11, м. Дніпро) заборгованість за кредитним договором від 11 липня 2019 року б/н у розмірі 5153 (п`ять тисяч сто п`ятдесят три) грн 53 коп, з яких: 4703 грн 53 коп - заборгованість по процентам за користування кредитом, 450 грн заборгованість за штрафами.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (, вул. Батумська, буд.11, м. Дніпро) сплачений судовий збір пропорційно до задоволених вимог за подачу позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 1826 (одна тисяча вісімсот двадцять шість) грн 67 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 жовтня 2021 року.

Головуючий суддя О.І. Чельник

Судді О.Л. Дуковський

C.М. Єгорова