Ухвала

19 жовтня 2021 року

м. Київ

справа № 214/2305/20

провадження № 61-16857ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коломієць Г. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 вересня 2021 року у справі

за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», Саксаганський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного регіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про зняття арешту

зі спадкового майна,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 лютого 2021 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), Саксаганський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного регіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (далі - Саксаганський ВДВС Криворізького МУЮ) про зняття арешту зі спадкового майна - задоволено.

Знято (скасовано) арешт (заборону на відчуження) з житлового будинку

з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (спадкове майно після смерті ОСОБА_2 , який помер

ІНФОРМАЦІЯ_1 , належить спадкодавцю на підставі рішення суду, серія та номер: 210/649/14-ц), який накладено Саксаганським ВДВС Криворізького МУЮ (номер запису про обтяження 11890800 (спеціальний розділ) від 04 листопада 2015 року).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 вересня 2021 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 лютого 2021 року скасовано, ухвалено нове рішення.

Відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог до АТ КБ «ПриватБанк», Саксаганського ВДВС Криворізького МУЮ про зняття арешту зі спадкового майна.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

13 жовтня 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 вересня 2021 року (надійшла до суду 18 жовтня 2021 року), у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження

з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення

від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права

у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Касаційна скарга ОСОБА_1 не відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Так, у касаційній скарзі заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанційнорм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.

Верховний Суд не бере до уваги посилання заявника на абзац 5 частини другої статті 389 ЦПК України, як на підставу касаційного оскарження, оскільки даний абзац застосовується лише до судових рішень, зазначених

у пунктах 2, 3 частини першої стаття 389 ЦПК України, а саме: ухвал суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку; ухвал суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу

в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Абзац 5 частини другої статті 389 ЦПК України не може застосовуватися при касаційному оскарженні рішень по суті спору.

За таких обставин, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України, заявнику необхідно надати суду уточнену редакцію касаційної скарги з посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарження, передбачену (передбачені) пунктами 1-4 частини другої статті 389

ЦПК України та надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги

і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення їх недоліків.

Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 вересня 2021 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали до 18 листопада 2021 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г. В. Коломієць