Ухвала

21 жовтня 2021 року

м. Київ

справа № 727/92/21

провадження № 61-16330ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Лідовця Р. А.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 червня 2021 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 24 вересня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Першого відділу Державної виконавчої служби м. Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Хоміцької Діани Ігорівни, заінтересована особа - ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця.

Скарга мотивована тим, що у Першому відділі Державної виконавчої служби м. Чернівці на виконанні перебуває виконавчий лист №2-2646/11, виданий Шевченківським районним судом м. Чернівці 22 грудня 2011 року, про стягнення зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , в розмірі ј частини заробітку, починаючи з 24 жовтня 2011 року та до його повноліття.

18 грудня 2020 року ОСОБА_1 отримав поштою розрахунок заборгованості зі сплати аліментів №87678 від 15 грудня 2020 року, складений державним виконавцем Першого відділу Державної виконавчої служби м. Чернівці Хоміцькою Д. І.

Відповідно до вказаного розрахунку його заборгованість по сплаті аліментів станом на 01 грудня 2020 року становить 36 426,02 грн.

Із вказаним розрахунком ОСОБА_1 не погоджувався та вважав його незаконним.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 червня 2021 року, залишеною без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 24 вересня 2021 року, у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

04 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернувся доВерховного Суду з касаційною скаргою ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 червня 2021 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 24 вересня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

За правилом пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Предметом спору у цій справі є вимога немайнового характеру про визнання протиправними дій державного виконавця щодо нарахування ОСОБА_1 заборгованості по аліментах з грудня 2013 року по грудень 2020 року у сумі 36 426,02 грн та зобов`язання державного виконавця повторно обчислити розмір заборгованості, вирішення якої не представляє складності у зв`язку зі сталістю законодавства та судової практики, а тому справа є справою незначної складності і не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в цьому положенні, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з предмета позову, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, які б свідчили про необхідність перегляду судового рішення у цій справі у касаційному порядку.

Доводів, які б свідчили про необхідність відкриття касаційного провадження в малозначній справі заявником не наведено, а тому суд доходить висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, узгоджуються із положеннями Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з правовими позиціями, сформованими Європейським судом з прав людини у справах Levages Prestations Services v. France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) та Brualla Gomez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії), згідно з якими умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

З урахуванням викладеного, оскільки оскаржувані заявником ухвала Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 червня 2021 року та постанова Чернівецького апеляційного суду від 24 вересня 2021 року ухвалені у малозначній справі, вони не підлягають касаційному оскарженню і у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Разом з тим, не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 260, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 червня 2021 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 24 вересня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Першого відділу Державної виконавчої служби м.Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Хоміцької Діани Ігорівни, заінтересована особа - ОСОБА_2 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк

І. А. Воробйова

Р. А. Лідовець