Справа № 712/7735/21
Провадження № 2/712/2331/21
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2021 року м. Черкаси
Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:
головуючого судді Романенко В.А.
за участю секретаря Назаренко М.О.
розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільним майном подружжя та його поділ,
В С Т А Н О В И В:
15.07.2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільним майном подружжя та його поділ, посилаючись на те, що 29 квітня 1999 року вона уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_2 , який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Черкаського міськвиконкому актовий запис № 448. Її дошлюбне прізвище - ОСОБА_3 . Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на неповнолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Протягом останніх двох років сімейне життя між ними поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю, сімейні цінності, на цьому ґрунті у них часто виникали сварки.
В червні 2021 року вона звернулась до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
За час спільного проживання до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства за спільні кошти подружжя для покращення житлових умов, спільного проживання їх та їхніх дітей було набуто у власність наступне майно:
на підставі договору дарування частини будинку, посвідченого 20.08.1998 року приватним нотаріусом Мисан Аллою Олексіївною, її чоловік ОСОБА_2 був і є власником 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 . На час посвідчення договору дарування будинок був очеретяний, обкладений цеглою, житловою площею 37,1 кв.м. надвірні споруди «Б, б, бІ» - сараї, «В, Г» - вбиральні, «Д» - льох, № 1-4 - огорожа, І - відмостка, ІІ - водоколонка.
На частині земельної ділянки площею 0,0312 га наданій для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 поруч зі старим будинком ними було збудовано новий житловий будинок, літ. Ж-ІІ загальною площею 194,2 кв.м., житловою площею 95,3 кв.м., житлову прибудову, А1-І загальною площею 11,5 кв.м., житловою площею 8,1 кв.м., Новий житловий будинок та надвірні споруди будувались в період з 2009 року. Рік введення в експлуатацію - 2011. На сьогодні право власності на житловий будинок та житлові прибудови зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності / НОМЕР_1 / від 27.12.2011 року, виданого на підставі наказу департаменту та розвитку Черкаської міської ради від 23.12.2011 року. На земельну ділянку площею 0,0312 га по АДРЕСА_1 ОСОБА_2 на підставі рішення Черкаської міської ради від 09.07.2010 року за № 5-844 видано державний акт на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер :04:048:0097).
Після припинення ведення спільного господарства вважає за необхідне звернутись до суду з позовом про визнання майна, зареєстрованого на відповідача, як титульного власника - об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на його частку.
Враховуючи, що між нею та чоловіком не досягнуто згоди щодо розподілу майна, яке являється об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, вона вимушена звернутись до суду з позовом про визнання майна спільним майном подружжя та його розподіл.
Просить визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 житлову прибудову, А1-І загальною площею 11,5 кв.м., житловою площею 8,1 кв.м., житловий будинок, літ. Ж-ІІ загальною площею 194,2 кв.м., житловою площею 95,3 кв.м., що знаходяться в АДРЕСА_1 .
У порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку житлової прибудови, А1-І загальною площею 11,5 кв.м., житловою площею 8,1 кв.м., житлового будинку, літ. Ж-ІІ загальною площею 194,2 кв.м., житловою площею 95,3 кв.м., житлової прибудови, А1-І загальною площею 11,5 кв.м., житловою площею 8,1 кв.м., що знаходяться в АДРЕСА_1 .
Стягнути з відповідача понесені судові витрати.
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 19 липня 2021 року відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче засідання.
09.08.2021 року представником позивача ОСОБА_6 скеровано до суду заяву про зміну предмету позову та надано позовну заяву в новій редакції, в якій просять Визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 житловий будинок, літ. Ж-П загальною площею 194,2 кв.м., житловою площею 95,3 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1 .

У порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1V2 частку житлового будинку, літ. Ж-П загальною площею 194,2 кв.м., житловою площею 95,3 кв.м., що знаходиться в

АДРЕСА_1 .

Позовну заяву у новій редакції обґрунтовують тим, що 29 квітня 1999 року вона уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_2 , який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Черкаського міськвиконкому актовий запис № 448. Її дошлюбне прізвище - ОСОБА_3 . Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на неповнолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Протягом останніх двох років сімейне життя між ними поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю, сімейні цінності, на цьому ґрунті у них часто виникали сварки.
В червні 2021 року вона звернулась до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
За час спільного проживання до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства за спільні кошти подружжя для покращення житлових умов, спільного проживання їх та їхніх дітей було набуто у власність наступне майно:
на підставі договору дарування частини будинку, посвідченого 20.08.1998 року приватним нотаріусом Мисан Аллою Олексіївною, її чоловік ОСОБА_2 був і є власником 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 .
На час посвідчення договору дарування будинок був очеретяний, обкладений цеглою, житловою площею 37,1 кв.м. надвірні споруди «Б, б, бІ» - сараї, «В, Г» - вбиральні, «Д» - льох, № 1-4 - огорожа, І - відмостка, ІІ - водоколонка.
На частині земельної ділянки площею 0,0312 га наданій для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 поруч зі старим будинком ними було збудовано новий житловий будинок, літ. Ж-ІІ загальною площею 194,2 кв.м., житловою площею 95,3 кв.м.
Новий житловий будинок та надвірні споруди будувались в період з 2009 року. Рік введення в експлуатацію - 2011. На сьогодні право власності на житловий будинок та житлові прибудови зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності / НОМЕР_1 / від 27.12.2011 року, виданого на підставі наказу департаменту та розвитку Черкаської міської ради від 23.12.2011 року.
На земельну ділянку площею 0,0312 га по АДРЕСА_1 ОСОБА_2 на підставі рішення Черкаської міської ради від 09.07.2010 року за № 5-844 видано державний акт на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер :04:048:0097).
Після припинення ведення спільного господарства вважає за необхідне звернутись до суду з позовом про визнання майна, зареєстрованого на відповідача, як титульного власника - об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на його частку.
Враховуючи, що між нею та чоловіком не досягнуто згоди щодо розподілу майна, яке являється об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, вона вимушена звернутись до суду з позовом про визнання майна спільним майном подружжя та його розподіл.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги в новій редакції визнав в повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 ЦПК України для виконання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання.

За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у разі визнання позову відповідачем, що передбачено ч. 3 ст. 200 ЦПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.
Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК).

У відповідності з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК).

Судом встановлено, що 29 квітня 1999 року ОСОБА_1 уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_2 , який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Черкаського міськвиконкому актовий запис № 448.
Дошлюбне прізвище позивача - ОСОБА_3 .
Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на неповнолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В червні 2021 року позивач звернулась до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
За час спільного проживання до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства за спільні кошти подружжя для покращення житлових умов їх спільного проживання та їхніх дітей сторонами було набуто у власність наступне майно:
на підставі договору дарування частини будинку, посвідченого 20.08.1998 року приватним нотаріусом Мисан Аллою Олексіївною, ОСОБА_2 був і є власником 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 .
На час посвідчення договору дарування будинок був очеретяний, обкладений цеглою, житловою площею 37,1 кв.м. надвірні споруди «Б, б, бІ» - сараї, «В, Г» - вбиральні, «Д» - льох, № 1-4 - огорожа, І - відмостка, ІІ - водоколонка.
На частині земельної ділянки площею 0,0312 га наданій для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 поруч зі старим будинком сторонами було збудовано новий житловий будинок, літ. Ж-ІІ загальною площею 194,2 кв.м., житловою площею 95,3 кв.м.
Новий житловий будинок та надвірні споруди будувались в період з 2009 року. Рік введення в експлуатацію - 2011. На сьогодні право власності на житловий будинок та житлові прибудови зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності / НОМЕР_1 / від 27.12.2011 року, виданого на підставі наказу департаменту та розвитку Черкаської міської ради від 23.12.2011 року.
На земельну ділянку площею 0,0312 га по АДРЕСА_1 ОСОБА_2 на підставі рішення Черкаської міської ради від 09.07.2010 року за № 5-844 видано державний акт на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер :04:048:0097).
Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 2 ст. 60 СК України).

Частиною 1 статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Частиною 1 ст. 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11).

Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя (постанова Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року №6-2333цс15).

Аналізуючи наведені норми закону, суд дійшов висновку, що побудований сторонами під час шлюбу будинок за адресою: АДРЕСА_1 , є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу.

Відтак, виходячи з рівності часток та обраного позивачем способу захисту свого порушеного права, а також приймаючи до уваги те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, оскільки, ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд вважає позов обґрунтований та законний, в зв`язку з чим останній підлягає задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи той факт, що сторони, як позивач так і відповідач, являються інвалідами ІІ групи загального захворювання, що підтверджуються копіями пенсійними посвідченнями, які знаходяться в матеріалах справи, та відповідно до Закону України «Про судовий збір» звільнені від сплати судового збору, суд приходить до висновку про компенсування судового збору за рахунок держави.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 60, 61, 69 СК України, ст.ст. 317, 319, 358, 368, 372, 377 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 13, 76-81, 206, 247, 263-268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільним майном подружжя та його поділ задоволити.

Визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 житловий будинок літ. Ж-ІІ, загальною площею 194,2 кв. м., житловою площею 95,3 кв. м., що знаходиться в АДРЕСА_1 .

У порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку житлового будинку літ. Ж-ІІ, загальною площею 194,2 кв. м., житловою площею 95,3 кв. м., що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Судовий збір компенсувати за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку до Черкаського апеляційного суду через місцевий суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Головуючий: Романенко В.А.

Повний текст рішення суду виготовлений 21 жовтня 2021 року.