Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер №943/282/20

Провадження № 2/943/264/2021

07 жовтня 2021 року

Буський районний суд Львівської області

в складі:головуючого-судді Журибіда Б. М.

при секретарі Гута О.С.

представника відповідача

ТзОВ «АВТО ПРОСТО» Римар А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Буську в режимі відеоконференці справу за позовом ОСОБА_1 до ТзОВ «АВТО ПРОСТО», ТзОВ «АТ СЕРВІС» про визнання недійсними договорів та стягнення коштів, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з означеним позовом. Мотивує тим, що 13 листопада 2019 року, між ним та ТзОВ «АВТО ПРОСТО» було укладено 2 Договори №803889 та № 803900 про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі. Окрім цього, 13 листопада 2019 року, між позивачем та ТзОВ «АТ СЕРВІС» було укладено 2 Договори доручення №803889 та № 803900 на виконання договорів з ТзОВ «Авто Просто». На виконання вказаних договорів позивачем перераховано кошти на рахунки: ТзОВ «АВТО ПРОСТО» у розмірі - 34 353,27 грн та ТзОВ «АТ СЕРВІС» - 47 820,00 грн. Предметом даних договорів є надання особі послуг з адміністрування системи, що умовно називається «Авто Так» та базується на створенні груп покупців (учасників), метою яких є придбання автомобілів. Окрім того, ним було укладено з товариством обмеженою відповідальністю «АТ СЕРВІС» договори доручення, предметом яких є зобов`язання сплатити повіреним винагороду ТОВ «Авто Просто» за рахунок довірителя. Метою укладення договорів послуг з адміністрування було отримання тракторів, вартість яких в договорах не вказана. Проте ані в самому договорі, ані в додатках до нього не вказані підприємство, з яким відповідач уклав договори на постачання тракторів, виробник, імпортер та/або дистриб`ютор, а також інші основні характеристики транспортних засобів та кінцевий термін дії самих договорів. Вказані договори було укладено під впливом обману та із застосуванням нечесної підприємницької практики, оскільки позивач отримав нечітку, неправдиву інформацію стосовно оспорюваного договору; укладені договори не відповідають внутрішній волі позивача на момент укладення та на даний час. Крім того в договорах не встановлено строк, після якого договір припиняє свою дію. На виконання умов означених договорів позивач сплатив періодичні платежі з щомісячною винагородою. Отже, виходячи з викладеного та ст. ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» вважає, що є підстави визнати недійсними з моменту укладення оспорювані договори з додатками та стягнути з ТОВ «Авто Просто» сплачені грошові кошти в розмірі, а також визнати недійсними з моменту укладення Договори укладені з ТОВ «АТ Сервіс» та стягнути з ТОВ «АТ Сервіс» сплачені грошові кошти. Тому просить суд визнати недійсним договір № 803889 від 13.11.2019 року, укладений між позивачем та ТзОВ «АВТО ПРОСТО»; визнати недійсним договір № 803900 від 13.11.2019 року, укладений між ним та ТзОВ «АВТО ПРОСТО»; стягнути з ТзОВ «АВТО ПРОСТО» на користь позивача грошові кошти в розмірі - 34 353, 27 грн.. Крім того, визнати недійсним договір доручення №803889 від 13.11.2019 року, укладений між позивачем та ТзОВ «АТ СЕРВІС»; визнати недійсним договір доручення №803900 від 13.11.2019 року, укладений між ним та ТзОВ «АТ СЕРВІС»; стягнути з ТзОВ «АТ СЕРВІС» на користь позивача грошові кошти в розмірі - 47 820,00 грн.

Позивач ОСОБА_1 за викликом суду не з`явився, був судом належним чином повідомлений про день та час розгляду справи.

Представник позивача, адвокат Максимів В.І. подав суду письмове клопотання з проханням справу слухати у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задоволити.

Представник відповідача ТзОВ «АВТО ПРОСТО» Римар А.В. проти позовних вимог заперечив повністю, посилаючись на безпідставність позовних вимог, про що подав письмовий відзив.

Представник відповідача ТзОВ «АТ СЕРВІС» в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, хоча був належним чином повідомлений судом про день та час розгляду справи.

Відповідно до ч.1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч.1ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Згідно із ст. 638 цього Кодексу, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

За змістом ст. 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент укладення договору) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: звільнення або обмеження юридичної відповідальності продавця (виконавця, виробника) у разі смерті або ушкодження здоров`я споживача, спричинених діями чи бездіяльністю продавця (виконавця, виробника); виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору; встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір, укладений на невизначений строк із споживачем без повідомлення його про це, крім випадків, установлених законом; установлення невиправдано малого строку для надання споживачем згоди на продовження дії договору, укладеного на визначений строк, з автоматичним продовженням такого договору, якщо споживач не висловить відповідного наміру; установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права визначати відповідність продукції умовам договору або надання йому виключного права щодо тлумачення договору; обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов`язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей; встановлення обов`язку споживача виконати всі зобов`язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права передавати свої права та обов`язки за договором третій особі, якщо це може стати наслідком зменшення гарантій, що виникають за договором для споживача, без його згоди. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.

Судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

13.11.2019р. між позивачем та відповідачем ТОВ «АВТО ПРОСТО» було укладено два договори №803889 та №803900.

Предметом таких договорів є надання учаснику фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, спрямованих на придбання автомобіля (трактора), за рахунок об`єднання грошових коштів учасників через систему «Автофонд» із сплатою 60 внесків. Передбачені договором умови дозволяють учаснику сплачувати ціну автомобіля невеликими щомісячними внесками, які названі в договорах "періодичний платіж".

Оскільки позивач мав намір отримати механічний транспортний засіб - трактор, до вказаних договорів було укладено відповідні угоди про внесення змін до договорів та термін «автомобіль» замінено на «механічний транспортний засіб - трактор».

Метою даних договорів було надання позивачу фінансових полуг з адміністрування фінансових активів для придбання механічного транспортного засобу - трактора в групах.

Позивачем зазначено, що вказані вище договори були укладені ним під впливом обману, оскільки він отримав нечітку, неправдиву інформацію стосовно вказаних договорів, укладені договори не відповідають його внутрішній волі.

Суд не вважає такі твердження позивача підставними, виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 230 ЦК України передбачено, що суд визнає правочин недійсним у випадку, якщо "одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ст. 229 цього Кодексу)".

Відповідно до ст. 229 ЦК України "істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням".

Позивачем не наведено жодного належного та допусьимого доказу обману щодо природи правочину або прав чи обов`язків за вказаними договорами. Крім того, не зазначено які саме положення договорів не відповідають дійсності.

Договори підписані сторонами, і містять детальний опис послуг, що надаються відповідачем, позивач отримав примірники договорів, які містять опис послуг, що надаються.

Крім того, відповідно до п.19.4 «Учасник підтверджує, що ТОВ «АВТО ПРОСТО» надіслало інформацію про суть фінансової послуги, що пропонується за цим договором, із зазначенням вартості цієї послуги для Учасника групи, повідомило про порядок сплати податків і зборів за рахунок фізичної особи в результаті отримання фінансової послуги за договором, про правові наслідки та порядок здійснення розрахунків внаслідок дострокового припинення надання фінансової послуги, повідомило про механізм захисту фінансовою установою прав споживачів та порядок урегулювання спірних питань, що виникають у процесі надання фінансової послуги, повідомлено реквізити (адреса, номер телефону) Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, а також реквізити (адреса, номер телефону) органів з питань захисту прав споживачів».

Пунктом 19.2 договору визначено, що «підписання цього Договору та Додатків до нього є свідченням факту ознайомлення, розуміння Сторонами та згоди Сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом Договору та Додатків до нього».

З вказаними положеннями договорів позивач погодився, про що свідчить його підпис на зазначених договорах.

Таким чином, умови надання позивачеві послуг на підставі договорів та інформація про ці послуги викладені досить детально та чітко в Договорі №803900 від 13.11.2019 року, Додатку №1 та додаткової угоди, які є невід`ємними частинами договору та договорі № 803899 від 13.11.2019 року , Додатку №1 та додаткової угоди, які є невід`ємними частинами договору.

Договори між позивачем та відповідачем ТзОВ «Авто Просто» укладені відповідно до норм і положень цивільного законодавства, зокрема ЦК України. Пунктом 3 частини 1 статті 3 ЦК України закріплено таку засаду цивільного законодавства як "свобода Договору", ст.627 ЦК України закріплено, що "сторони є вільними в укладенні Договору, виборі контрагента та визначенні умов Договору".

Пунктом 12.1.4 ст.12 договору передбачена одностороння відмова від договору «Якщо учасник системи виявить бажання односторонньо відмовитися від договору про адміністрування протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з дати підписання Договору, Договір вважається розірваним і учасник звільняється від будь-яких зобов`язань за ним. Також учаснику повертається вся сума коштів, сплачена за Договором.».

Згідно вказаного пункту договору у позивача було 14 календарних днів від дати підписання договору для самостійного повторного ознайомлення з умовами договору та додатків до нього, та у випадку незгоди з умовами вказаного для відмови від договору в односторонньому порядку. Порядок односторонньої відмови від договору детально описано у вказаному пункті договору, де чітко встановлено і погоджено сторонами, що заява про односторонню відмову від договору подається в центральний офіс АВТО ПРОСТО за адресою: Столичне шосе,90, 4 поверх, Київ, 03045.

Проте, позивач в 14-денний термін не звертався до відповідача з заявою про односторонню відмову від договорів у визначеному порядку, а отже умови договорів були зрозумілі позивачу.

Згідно з п.20 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.2009 р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Щодо тверджень позивача про відсутність конкретність строків у договорах, суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Згідно ст.905 ЦК України, строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Відповідно до ст. 5 договору "СТРОК ДІЇ ДОГОВОРУ", Договір набирає чинності з моменту його підписання обома Сторонами й діє протягом п 'яти років, але в будь-якому разі до моменту виконання Сторонами всіх зобов`язань, передбачених договором. Дата підписання договору зазначена на першій сторінці Договору.

З наведеного вбачається, що Договорами (кожним окремо) чітко встановлено, що предметом договору підписаного сторонами є надання учаснику фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, спрямованих на придбання трактора, за рахунок об`єднання грошових коштів учасників через систему «Автофонд» та встановлено строк його дії - 5 років, але в будь-якому випадку до моменту виконання обома Сторонами всіх зобов`язань передбачених договором, що прямо передбачено ст.ст. 631, 905 ЦК України, тобто укладені між Сторонами Договори жодним чином не порушують вимог Законодавства України та повністю відповідають його вимогам.

Щодо посилання позивача на відсутність в оспорюваних договорах характеристики трактора та інформації про постачальника, суд зазначає наступне.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач, в обґрунтування позовних вимог, з посиланням на ст.19 Закону України "Про захист прав споживачів" зазначає, що Договори є недійсними оскільки, серед іншого, не містять основних технічно - якісних характеристик трактора, а також не вказано підприємство з яким укладено договір на постачання автомобіля, виробник та/або імпортер та/або дистриб`ютор.

Так, предметом договорів укладених між Сторонами є не купівля- продаж трактора, а надання Учаснику послуг системи АВТОФОНД, спрямованих на придбання трактора (ст.1 Договору). Згідно з умовами договору, термін «трактор» визначено, як механічний транспорт засіб, що придбавається через систему АВТОФОНД. Марка та базова комплектність автомобіля вказуються в Додатку № 1 до договору. Базова комплектність це - комплектність автомобіля серійного виготовлення без додаткового обладнання і конструкційних складових частин спеціального (додаткового) призначення (згідно Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів). Таким чином Додаток №1 до Договорів містить характеристики тракторів - мінітрактор КрАС3244 та трактор МТЗ Білорус 1025.2 базової комплектності.

Відповідачем укладені договори на постачання тракторів - мінітрактора КрАС3244 та трактор МТЗ Білорус 1025.2 з офіційним дистриб`ютором таких транспортних засобів на території України. Не зазначення найменування продавця вказаного транспортного засобу не тягне за собою жодних негативних наслідків для позивача та недійсність договору. Позивач був ознайомлений з характеристиками вказаних транспортних засобів самостійно та виявив бажання отримувати послуги у відповідача саме з метою придбання вищевказаних механічних транспортних засобів.

Щодо посилань позивача що договори мають ознаки та елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, суд не погоджується.

Так, відповідно до ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Предметом даних договорів є надання відповідачем саме фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання транспортних засобів - тракторів Учасником, що передбачає право на отримання позивачем такого трактору, за умови сплати періодичних платежів останнім. Отже, така передача трактору здійснюється не для тимчасового користування позивачем, а за наявності виконання умов, передбачених вказаними договорами.

Окрім того, згідно з визначенням, що містяться у договорі, поточна ціна механічного транспортного засобу - трактора - ціна трактора, яка встановлюється постачальником кожного місяця в останній робочий день місяця та є основою для розрахунку грошового розміру періодичних платежів та винагороди товариства, передбачених договором. Поточна ціна автомобіля може змінюватися протягом строку дії договору про адміністрування, що відповідно зумовлює зміну грошового розміру несплачених періодичних платежів та винагороди товариства.

За договорами, відповідачем надаються послуги за визначеними в Додатку №1 до Договору цінами у відсотках від взаємно обраного критерію - ціни трактора, що діє в місяці сплати.

Згідно з Додатком №1 узгоджений відсоток від поточної ціни трактора на весь період дії Договору: щомісячний періодичний платіж становить - 1,6666 % від поточної ціни трактора.

Такий механізм визначення ціни трактора детально викладений в Договорах та Додатках № 1 до них.

Такий спосіб визначення критерію (ціна трактора) для розрахунку періодичного платежу та щомісячної винагороди було погоджено сторонами при укладенні Договорів. Такі умови договору узгоджуються із п.34 Положення про обов`язкові критерії та фінансові нормативи, а також вимоги, що обмежують ризики в діяльності компаній при наданні фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, затвердженого Розпорядженням Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 08.08.2017р. №3384 в якому передбачено, що «у разі зміни поточної ціни товару адміністратор може змінювати розмір періодичних платежів та винагороди, які мають надалі вноситися учасниками групи з дати зміни поточної ціни товару, на умовах, у порядку та строки, визначені у договорі про адміністрування, при цьому раніше сплачена учасниками групи сума періодичних платежів та винагороди не перераховується і не підлягає додатковій оплаті у зв`язку зі зміною поточної ціни товару».

Відповідно до правовідносин, які виникли між сторонами, позивач отримує у власність обрані ним трактори до виплати їх повної вартості, отже за кошти сплачені іншими учасниками системи, які ще не отримали транспортний засіб, проте мають потенційне право на це.

З огляду на те, що вказані трактори можна викупити, лише за дійсною вартістю на момент викупу, яка може відрізнятися від вартості, раніше виданих тракторів, визначення щомісячних внесків та інших платежів у відповідності до ціни трактора, встановленої саме постачальником в останній день кожного місяця відповідає умовам ринку, обраного Позивачем порядку придбання тракторів, а тому не є несправедливими умовами у відповідності до ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів».

За умовами договорів позивач отримує послуги. Відповідач отримує щомісячну винагороду у розмірі 0,415% від ціни автомобіля. Вказаний відсоток визначений в Додатку № 1 до Договорів та є незмінним протягом усього строку дії Договорів.

Водночас, неможливість розірвання оспорюваного договору у зв`язку зі збільшенням ціни автомобіля, спростовується п.12.1 ст.12 Договору «Учасник, який ще не отримав Автомобіль, має право розірвати Договір за власним бажанням, про що має повідомити АВТО ПРОСТО у письмовій формі. У строк, встановлений чинним законодавством, АВТО ПРОСТО розглядає заяву учасника та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. Поверненню підлягають тільки періодичні платежі, сплачені за Договором, з урахуванням положень, викладених в цій Статті».

Відповідно до п.13 ч.3 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено, що несправедливими умовами договору, зокрема є визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору

З аналізу ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п.6 ч.1 ст.3, ч.3 ст.509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

З наведеного вбачається, що наявність порушень норм ст.18 Закону «Про захист прав споживачів» можлива виключно за наявності трьох складових, до такого висновку дійшов і Верховний Суд у Постанові від 08.04.2021р. по справі №580/379/19, Постанові від 24.03.2021 р. У справі №752/15606/19.

Однак позивач не зазначив про наявність вказаних ознак та не подав доказів на їх обґрунтування.

Крім того, відповідно до усталеної практики Верховного Суду, зазначений неодноразово робив висновок про те, що аналогічні угоди було укладено із дотриманням положень цивільного законодавства та їх зміст не суперечить ЗУ «Про захист прав споживачів». Зокрема, такі висновки Верховного Суду сформовано у постановах від 01.08.2018р.№61-20448св18, від 25.11.2018р. №61-957св17, від 25.07.2019 №61-10086св19 та інших.

Частинами першою та другою статті 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

За змістом частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, відповідно до пункту 11-1 частини першої статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (який є спеціальним законом у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг), є фінансовою послугою.

Предметом даних договорів є надання фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання транспортного засобу за рахунок об`єднаних періодичних платежів учасників групи, а отже, правовідносини, які виникають на підставі цього правочину, регулюються вищевказаним законом та іншими актами цивільного законодавства.

Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частини друга та третя статті 215 ЦК України).

Статтею 203 ЦК України встановлено вичерпний перелік підстав, з яких правочин може бути визнаний недійсним. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини першої статті 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

За змістом статті 15 Закону України «Про захист прав споживачів», зараз і надалі в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги).

Відповідно до частин першої, другої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Несправедливими згідно із частиною третьою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є, зокрема, умови договору про: визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13).

За приписами частин першої, другої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає, зокрема, будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Пунктом 7 частини третьої 19 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що забороняються як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції.

Дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, зокрема надавши належну оцінку умовам оспорюваних договорів, урахувавши наведені норми права, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки сторони, під час укладення договору погодили всі істотні його умови, у тому числі щодо порядку, строків та визначення розмірів платежів, процедури отримання транспортного засобу учасником, такі умови викладені чітко і ясно, тоді як позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що під час укладення спірних договорів товариство ввело його в оману, не надавши інформації про умови договору у повному обсязі.

Доводи позивача про те, що в діях ТОВ «Авто Просто» вбачається нечесна підприємницька діяльність з ознаками пірамідальної схеми, є безпідставними з огляду на таке.

Аналіз пункту 7 частини третьої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави для висновку, що поняття «пірамідальна схема» в розумінні цієї норми має такі обов`язкові ознаки: а) здійснення сплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару.

Відсутність хоча б однієї із вказаних ознак виключає можливість визнання схеми як «пірамідальної», тобто такої, що порушує норми чинного законодавства України.

Так, пірамідальній схемі властива сплата за можливість одержання окремим учасником компенсації, яка повинна надаватися за рахунок залучення цим учасником схеми інших споживачів.

Зазначений правовий висновок Верховного Суду України щодо застосування статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» викладений у постановах від 11 вересня 2013 року у справі № 6-40цс13 та від 25 червня 2014 року у справі № 6-74цс14 і підстав для відступлення від нього немає.

Ураховуючи зазначене, укладений між сторонами договір у межах системи придбання товарів у групах не є утворенням та розвитком пірамідальних схем в розумінні пункту 7 частини третьої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки ТОВ «Авто Просто» надає споживачам послуги на основі системи, кінцевим результатом якої на підставі договору з учасниками групи є отримання автомобілів (інших транспортних засобів) усіма учасниками, а споживачі сплачують кошти саме за одержання послуги, яка споживається у процесі її виконання. Крім того, кожний учасник отримує транспортний засіб, зокрема у даному випадку, трактор, відповідно до платежів, здійснених ним самим, та продовжує сплачувати за автомобіль до повної виплати.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 20 червня 2018 року у справі № 380/63/16-ц (провадження № 14-230цс18).

Враховуючи вище наведене, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 4, 7, 12, 13, 141, 247, 258-259, 264, 265, 354 ЦПК України, ст. ст. 202, 215, 216, 509, 526, 548 ЦК України, суд -

ухвалив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТзОВ «АВТО ПРОСТО», ТзОВ «АТ СЕРВІС» про визнання недійсними договорів та стягнення коштів, відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, в цей же строк з дня його отримання.

Суддя: Б. М. Журибіда

Повний текст рішення виготовлено 18.10.2021.