Справа № 541/1792/21
Номер провадження 2/541/761/2021
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22 жовтня 2021 року м.Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі головуючого судді Ситник О.В., за участю секретаря Калініченко Л.О., розглянувши в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, в місті Миргород Полтавської області, цивільну справу запозовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про особи такою, що втратила право користування житлом,

В С Т А Н О В И В :

22 липня 2021 року з вищевказаною позовною заявою до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області звернулася ОСОБА_1 .

На підтвердження позовних вимог позивач посилається на те, що вона, ОСОБА_1 , та її повнолітні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_5 є власниками квартири АДРЕСА_1 . У вказаній квартирі на даний час зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , її малолітній син ОСОБА_6 та відповідач ОСОБА_2 , який доводиться сином позивачу. Відповідач без поважних причин не проживає в зазначеному будинку з вересня 2019 року, тобто понад один рік. Реєстрація відповідача у зазначеному будинку залишалася формальною, речей та майна, належного йому в будинку немає. Через наявність формальної реєстрації відповідача позивачка та інші співвласники вимушені платити додаткові кошти за нього по комунальних платежах, а також не можуть розпорядитись своїм майном, чим порушуються їх права. Позивачка спілкується з відповідачем в телефонному режимі, просила його добровільно знятися з реєстрації, але відповідач відмовляється посилаючись на трудову зайнятість в іншому місті, не заперечує проти зняття його з реєстрації у судовому порядку. Відповідач не проживає, не сплачує будь-які кошти за житлово-комунальні послуги, не веде з позивачем спільне господарство, вони не пов`язані спільним побутом, тобто підстав для продовження терміну зберігання за відповідачем права користування спірним житлом, передбачених ст. 71 ЖК України немає. Наявність реєстрації відповідача в будинку обмежує права позивача та третіх осіб як власників, що стало підставою для звернення до суду.

Відповідно до ч. 4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно з ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Ухвалою суду від 13.09.2021 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та треті особи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не з`явились, надали до суду заяви, в яких просили справу розглянути без їх участі (а.с. 32, 33, 36).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засіданні не з`явився, надіслав до суду заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі (а.с. 32, 33, 36).

Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 , та її повнолітні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_7 (прізвище до шлюбу ОСОБА_8 , а.с.14) ОСОБА_9 є власниками квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на власність, відповідно до якого ОСОБА_1 та її чоловіку ОСОБА_10 належало по Ѕ частини зазначеної квартири (а.с.9). Після смерті чоловіка позивачки, відповідно до свідоцтва про право на спадщину, частину квартиру яка належала покійному чоловіку ОСОБА_10 у рівних частках успадкували позивачка ОСОБА_1 та її діти: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_11 (а.с.10) Відповідно частка у праві власності на квартиру становила у ОСОБА_1 5/8, у ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_11 по 1/8 частині. Згідно договору дарування від 24.04.2008 року відповідач подарував належну йому 1/8 частину квартири позивачу (а.с.11-12), після цього позивачу ОСОБА_1 належить 6/8 частини квартири, третім особам ОСОБА_3 . ОСОБА_11 по 1/8 частини квартири (а.с.13). У вказаній квартирі на даний час зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , її малолітній син ОСОБА_6 та відповідач ОСОБА_2 , який доводиться сином позивачу (а.с.15). Відповідач без поважних причин не проживає в зазначеному будинку з вересня 2019 року, що підтверджується актами фактичного проживання особи організаційного відділу Миргородської міської ради (а.с. 16-17).

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, це право є непорушним.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з вимогами ст. 150 ЖК України, ст. 383 ЦК України громадяни, що мають у приватній власності будинок (квартиру), користуються ним для особистого проживання та проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Відповідно ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За ч. 2 ст. 405 Цивільного Кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач добровільно, без поважних на те причин не проживає за адресою спірної житлової квартири з вересня 2019 року, тобто понад 2 роки, чим створює позивачу та третім особам перешкоди в користування нею. Приймаючи до уваги те, що позивач ОСОБА_1 та треті особи за справою ОСОБА_3 та ОСОБА_5 є власниками квартири АДРЕСА_1 , а відповідач, будучи зареєстрованим у вказаній квартирі, але фактично не проживаючи у ній, перешкоджає позивачу у користуванні та розпорядженні нею своєю власністю, суд вважає можливим задовольнити позов ОСОБА_1 та визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Керуючись статтями ст. 150 Житлового кодексу УРСР, статтями 317, 319, 321,383, 391, 405 ЦК України, статтями 4, 12, 13, 62, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 280-282, 284, 288, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

1.Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про особи такою, що втратила право користування житлом - задовольнити.

2.Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Аягуз Семипалатинської обл., Казахстан, паспорт громадянина України серія НОМЕР_1 , виданий Миргородським МРВ УМВС України в Полтавській області 18 червня 2001 року, ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням: - квартирою, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 .

Відповідно до п. п. 15 п. 1 Розділу 13 Перехідні положення ЦПК України рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду на протязі тридцяти днів з моменту проголошення, а учасниками, що не були присутні при його проголошенні у той же строк з моменту отримання копії рішення.

Суддя: О. В. Ситник