233 Справа № 219/9783/21
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження у справі

18 жовтня 2021 року м. Костянтинівка

Суддя Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області Бєлостоцька О.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про спростування недостовірної інформації,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 27 вересня 2021 року визначено підсудність цивільної справи № 219/9783/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про спростування недостовірної інформації та зобов`язання вчинити певні дії за Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області.

11 жовтня 2021 року до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області надійшла цивільна справа № 219/9783/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про спростування недостовірної інформації та зобов`язання вчинити певні дії, в якій позивачка просить:

- визнати недостовірною та такою, що порушує її права на повагу гідності, честі та недоторканість ділової репутації, інформацію, розповсюджену ОСОБА_2 26 березня 2021 року на сайті Вищої ради правосуддя за посиланням:http://hcj.gov.ua/sites/default/files/field/resolution/1433-0-6-21_pdf: «перекручуван-ня фактів відповідачем ОСОБА_1 щодо «відсутності реагування суду», «мовчазного потурання з боку суду позивачу та третій особі» висловлювання про розгляд справи упередженим, таким, що має юридичний дефект складу суду вважаю діями, що беззаперечно направлені ОСОБА_1 на втручання у здійснення правосуддя та тиск на суддю Шевченко Л.В. при розгляді справи;

- обов`язати ОСОБА_2 спростувати поширену відносно неї інформацію шляхом направлення листа до Вищої ради правосуддя на адресу 04050, м.Київ, вул.Студентська, 12-а наступного змісту: «26 березня 2021 року мною було направлене повідомлення про втручання в діяльність при здійсненні правосуддя судді відповідачем ОСОБА_1 по справі № 219/8928/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Служба у справах дітей Бахмутської міської ради, Бахмутський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про визнання батьківства. Серед іншого, я безпідставно стверджувала, що «перекручування фактів відповідачем ОСОБА_1 щодо «відсутності реагування суду», «мовчазного потурання з боку суду позивачу та третій особі» висловлювання про розгляд справи упередженим, таким, що має юридичний дефект складу суду вважаю діями, що беззаперечно направлені ОСОБА_1 на втручання у здійснення правосуддя та тиск на суддю Шевченко Л.В. при розгляді справи». Цими твердженнями я поширила недостовірну інформацію, якою порушила право ОСОБА_1 на честь, гідність та ділову репутацію. ОСОБА_1 ніколи не перекручувала фактів і не втручалась в правосуддя».

Вивчивши матеріали позовної заяви та додані до неї документи, приходжу до наступних висновків.

З позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що відповідачка ОСОБА_2 , обіймаючи посаду судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області, звернулась до Вищої ради правосуддя та Генерального прокурора України з повідомленням про втручання, на її думку, в діяльність судді щодо здійснення правосуддя в процесі розгляду нею цивільної справи № 219/8928/16-ц з боку відповідачки по справі ОСОБА_1 .

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка по даній цивільній справі (№ 219/9783/21) ОСОБА_1 посилається на те, що суддею Артемівського міськрайонного суду Донецької області Шевченко Л.В. в повідомленні про втручання в діяльність при здійсненні правосуддя, направленого до Вищої ради правосуддя, було поширено недостовірну інформацію, яка порушує її права на повагу до гідності, честі та недоторканість ділової репутації.

Частинами 1,3 ст.6 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» передбачено, що здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом.

В Постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у цивільній справі № 757/43355/16-ц викладено наступні висновки щодо застосування норм права, які в силу ч.4 ст.263 ЦПК України є обов`язковими для врахування судом, зокрема, і при вирішенні питання про відкриття провадження у даній цивільній справі:

- Закони України не передбачають можливість розгляду у суді позовних вимог про визнання незаконними дій/бездіяльності іншого суду після отримання останнім позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду чи про зобов`язання іншого суду до вчинення процесуальних дій, оскільки такі дії/бездіяльність є пов`язаними з розглядом судової справи навіть після його завершення. Вирішення у суді спору за такими позовними вимогами буде втручанням у здійснення правосуддя іншим судом.

- Оскарження діянь суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається.Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ, а також про зобов`язання судів та суддів до вчинення певних процесуальних дій.

- Позовні вимоги про визнання незаконними пов`язаних з розглядом судової справи дій/бездіяльності суду (судді чи посадових осіб суду), а також вимоги про зобов`язання суду (судді) до вчинення певних процесуальних дій не можуть розглядатися за правилами будь-якого судочинства.

- У разі надходження позовної заяви з вимогами про визнання незаконними пов`язаних з розглядом судової справи дій/бездіяльності суду (судді чи посадових осіб суду), про зобов`язання суду (судді) до вчинення певних процесуальних дій або про відшкодування завданої незаконними діями чи бездіяльністю суду(судді) шкоди з підстав, не передбачених статтею 1176 ЦК України, суд відмовляє у відкритті провадження у справі (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року; пункт 1 частини першої статті 170 КАС України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року).

Оскарження діянь суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, а також про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ.

Відповідно до пункту 55 Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб (наприклад надмірне затримання вирішення справи), повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.

Згідно з пунктом 21 Великої хартії суддів (Основоположних принципів), затвердженої Консультативною радою європейських суддів 17 листопада 2010 року, засоби для виправлення суддівських помилок мають бути передбачені відповідною системою апеляційного оскарження. Виправлення будь-яких інших помилок в адмініструванні правосуддя є виключною відповідальністю держави.

Консультативна рада європейських суддів вважає, що, беручи до уваги принцип незалежності суду: i) засобом захисту від судових помилок (стосовно питань юрисдикції, суті справи або процедури розгляду) повинна бути належна система апеляційного оскарження рішень (як з дозволу суду, так і без дозволу); ii) будь-яка компенсація за інші недоліки в процесі здійснення правосуддя (у тому числі, наприклад, порушення строків розгляду справи) може вимагатися тільки від держави; iii) недоцільним є притягнення судді до будь-якої особистої відповідальності за здійснення ним уповноважених професійних обов`язків, навіть шляхом відшкодування збитків державі, крім випадків навмисного порушення (пункт 76 Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Як зазначено в п. 66 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у цивільній справі № 757/43355/16-ц, приписи «заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини другої статті 122 ЦПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року; пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), «заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 109 КАС України у редакції, чинній на час вирішення питання про відкриття провадження), «позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 170 КАС України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року) стосуються як позовів, які не можуть розглядатися за правилами відповідно цивільного чи адміністративного судочинства, так і тих позовів, які взагалі не можуть розглядатися судами.

Із змісту позовної заяви та доданих до неї матеріалів вбачається, що звернення судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області Шевченко Л.В. до Вищої ради правосуддя та до Генерального прокурора України з повідомленням про втручання в її діяльність як судді, було пов`язане безпосередньо з розглядом нею цивільної справи № 219/8928/16-ц, з огляду на що, враховуючи вищевикладене та правові висновки про застосування норм права, викладені в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у цивільній справі 757/433355/16-ц, прихожу до висновку про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про спростування недостовірної інформації на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 вказаної Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі «Peretyaka And Sheremetyev v. Ukraine» від 21 грудня 2010 року, заяви № 17160/06 та № 35548/06, §33).

Як зазначено в п.п.51-52 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у цивільній справі № 757/43355/16-ц, відсутність правової регламентації можливості оскаржити рішення, дії та бездіяльність суду, відповідно ухвалені або вчинені після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, інакше, ніж у порядку апеляційного та касаційного перегляду, а також неможливість притягнення суду (судді) до цивільної відповідальності за вказані рішення, дії чи бездіяльність є легітимними обмеженнями, покликаними забезпечити правову визначеність у правовідносинах учасників справи між собою та з судом, а також загальновизнаними гарантіями суддівської незалежності.

Такі обмеження не шкодять суті права на доступ до суду та є пропорційними означеній меті, оскільки вона досягається гарантуванням у законі порядку оскарження рішень, дій і бездіяльності суду, відповідно ухвалених або вчинених після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, а також встановленням у законі особливостей відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. 186 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про спростування недостовірної інформації. Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя