Справа № 212/3425/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2021 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Дехти Р.В., за участі секретаря судового засідання Колісник К.Е., у відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового процесу, за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку ст.247 ЦПК України, розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МАНІФОЮ» про визнання договору позики недійсним, -

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МАНІФОЮ» про захист пр ав споживачів, в якому просить визнати договір позики №1417562, укладений між нею та ТОВ «Маніфою» недійсним.

В обґрунтування позову зазначила, що між нею та ТОВ «Маніфою» було укладено договір №1417562, відповідно до якого нею було отримано позику. Однак, ознайомившись зі змістом даного договору, вона вважає, що укладений договір є недійсним, зважаючи на наступне. ТОВ «Маніфою» було надано фінансову послугу шляхом обрання форми укладення договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи. Проте, нею не було підписано даний договір. Покупець (замовник, споживач) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції за обсягом своїх прав та обов`язків прирівнюється де споживача у разі укладення договору поза торговельними або офісними приміщеннями та у разі укладення договору на відстані відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів». Частинами 2, 3 ст. 13 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що перед укладенням договорів на відстані продавець (виконавець) повинен надати споживачеві інформацію про: 1) найменування продавця (виконавця), його місцезнаходження та порядок прийняття претензії; 2) основні характеристики продукції; 3) ціну, включаючи плату за доставку, та умови оплати; 4) гарантійні зобов`язання та інші послуги, пов`язані з утриманням чи ремонтом продукції; 5) інші умови поставки або виконання договору; 6) мінімальну тривалість договору, якщо він передбачає періодичні поставки продукції або послуг; 7) вартість телекомунікаційних послуг, якщо вона відрізняється від граничного тарифу; 8) період прийняття пропозицій; 9) порядок розірвання договору. Факт надання інформації відповідно до вимог ч.2 цієї статті повинен бути підтверджений письмово або за допомогою електронного повідомлення. Інформація, підтверджена таким чином, не може бути змінена продавцем (виконавцем) в односторонньому порядку.

Відповідно до ч.2, ч.3 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію") із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті. Інформація, що надається кредитодавцем споживачу, зазначена у частині другій цієї статті, має містити відомості про: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та його структурного підрозділу, через який надається споживчий кредит, реквізити ліцензії та/або свідоцтва про внесення кредитодавця до Державного реєстру банків чи Державного реєстру фінансових установ; 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо); 3) суму кредиту, строк кредитування, мету отримання та спосіб надання кредиту; 4) тип процентної ставки (фіксована, змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок її зміни, а також індекси, що застосовуються для розрахунку змінюваної процентної ставки. Індекс, що застосовується для розрахунку змінюваної процентної ставки, повинен відповідати вимогам, встановленим ЦК України; 5) види забезпечення за кредитом, необхідність проведення оцінки предмета забезпечення за кредитом та про те, за чий рахунок така оцінка проводиться; 6) орієнтовну реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача на дату надання інформації виходячи з обраних споживачем умов кредитування. Якщо кредитодавець пропонує різні способи надання кредиту, надана споживачу інформація має містити застереження про те, що використання інших способів надання кредиту може мати наслідком застосування іншої реальної річної процентної ставки. Якщо платежі за послуги кредитодавця, пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, є періодичними, надана споживачу інформація має містити застереження про те, що витрати на такі послуги можуть змінюватися протягом строку дії договору про споживчий кредит; 7) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, які є обов`язковими для отримання кредиту, перелік осіб, яких кредитодавець визначив для надання відповідних послуг (за наявності), а також орієнтовна вартість таких послуг. У разі відсутності у кредитодавця інформації про вартість певної додаткової чи супутньої послуги, що надаватиметься споживачу третьою особою та є обов`язковою для отримання кредиту, орієнтовна вартість такої послуги визначається за аналогічними, вже укладеними кредитодавцем договорами про споживчий кредит за попередні три місяці, або у разі відсутності таких договорів за середньою вартістю такої послуги, визначеною кредитодавцем за результатами аналізу вартості послуг, що пропонуються щонайменше трьома постачальниками на ринку таких послуг; 8) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 9) попередження про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 10) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 11) порядок дострокового повернення кредиту; 12) у разі укладення договору про споживчий кредит у формі кредитування рахунку - відомості про те, що від споживача може вимагатися повне повернення суми кредиту в будь-який час, строк попередження про таку вимогу.

Відповідачем було проігноровано зазначену вимогу та не повідомлено письмово їй всю необхідну інформацію щодо умов договору. Відповідач скористався тим, що їй, як позичальнику об`єктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору і вона була введена в оману при отриманні кредитних послуг, а відповідач, в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» не надав їй відомості, які потрібні клієнту при укладенні кредитного договору та не зазначив їх в його змісті.

Однак, прийняття пропозиції від відповідача укласти електронний договір (акцепт) здійснено шляхом зазначення у відповідному чекбоксі галочки на сторінці сервісу з надання онлайн позик відповідачем та введення одноразового ідентифікатора без заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття пропозиції в електронній формі, що не відповідає положенням абзацу третього частини шостої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію».

Позивачка в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився. Надали суду заяву про розгляд справи без участі їх представника. Позов не визнають, просять відмовити в його задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позов. Зазначають, що 23.12.2020 року в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства (веб-сайт https://money4you.ua/) між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_2 було укладено електронний Договір позики № 1417562. Вказаний договір було укладено відповідно до вимог ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ЗУ «Про електронну комерцію», ЦК України, а також Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Маніфою», що розміщені у вільному доступі на Веб-сайті Товариства https://money4you.ua/ і будь-яка особа, яка бажає отримати кредит, в тому числі позивачка, мала можливість ознайомитись з цими документами перед укладанням договору. Згідно п.2.3, п.2.4, п.2.5 Договору, сума позики складає 2300,00 грн., строком на 30 днів, до 01.10.2020 року. Базова, фіксована процентна ставка за позикою складає 1,99000% від суми позики за кожен день користування позикою. У встановлений термін ОСОБА_2 свої зобов`язання щодо повернення позики та нарахованих процентів не виконала, в зв`язку з чим у позивачки виникла заборгованість перед відповідачем. Згідно абз.2 ч.2 ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із ст.64 ЦПК України, ст. 36 ГПК України та ст.79 КАС України.

Так, процес укладання самого договору з Позивачем відбувався наступним чином. Згідно п.1 ст.9 Закону України «Про споживче кредитування»: кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення. Позивач зайшов на Веб-сайт відповідача https://money4you.ua/, де вона мала змогу ознайомитись з текстом примірного Кредитного договору, Правилами, Паспортом продукту «Споживчий кредит» інформацією щодо умов надання та погашення кредиту (сума та строк кредиту, розмір стандартної процентної ставки, розміром процентної ставки за перший кредит, розмір реальної річної процентної ставки, загальною вартістю кредиту, розмір неустойки тощо) інформацією, передбаченою ч.2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ліцензією Товариства, фінансовим звітом тощо. Надалі позивач пройшов реєстрацію в Інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства, що свідчить, що позивач ознайомився з Правилами та іншою наданою їй інформацією. Під час здійснення реєстрації в ITC Товариства, позивач: - надав всі свої особисті дані (ПІБ, дані паспорта; дату та рік народження, ідентифікаційний номер, свій номер мобільного телефону, електронну пошту, місце роботи, місце проживання тощо; - надав згоду на обробку персональних даних, шляхом проставлення електронної відмітки, в порядку передбаченому ст.2 Закону України «Про захист персональних даних»; - створив особистий кабінет; - пройшов процедуру верифікації своєї платіжної картки, на яку в подальшому, були перераховані кредитні кошти; - ознайомився в Особистому кабінеті з Паспортом продукту «Споживчий кредит» в порядку передбаченому ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» та іншою необхідною інформацією. Надалі для безпосереднього оформлення кредиту Позивач в ITC відповідача обрав бажану суму кредиту, строк; ознайомився з текстом примірного кредитного договору, що пропонувався для укладання, Правилами, інформацією зазначеною в ч.2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та іншою необхідною інформацією, шляхом перенаправлення (відсилання) до них/неї, про що Позивач поставив відповідну відмітку в ITC Товариства, після чого створив заявку на отримання кредиту згідно обраних Позивачем умов. Після розгляду заявки позивача, відповідачем було надано позивачу Пропозицію укласти договір (оферту), яка дублювала умови поданої позивачем заявки та включала в себе, зокрема, суму кредиту, дату повернення кредиту, стандартну процентну ставку в день, суму процентів до погашення на кінець строку, загальну суму, що підлягала погашенню на кінець строку, а також текст Кредитного договору з усіма істотними умовами. Перед підписанням Кредитного договору відповідач не обмежував позивача у строку на детальне ознайомлення з умовами Кредитного договору. Надалі позивач акцептував умови оферти та уклав з відповідачем в ITC Товариства Кредитний договір, який був підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором «w72588». Із вищевикладеного чітко слідує, що: - позивачу була надана вся, без виключення, попередня інформація (до моменту укладання договору), надання якої передбачено чинним законодавством України; - сторони договору досягли згоди з усіх суттєвих умов Кредитного договору; - позивач мав можливість відмовитися від укладання Кредитного договору на будь-якому етапі його оформлення без пояснення причин, але не зробив цього, а навпаки уклав Кредитний договір та отримав кредитні кошти; - процедура укладання Кредитного договору повністю відповідає вимогам чинного законодавства України. Позивачем не наведено жодної обставини, яка б дозволяла припустити, що у діях відповідача при укладанні з позивачем Кредитного договору був умисел ввести позивача в оману, не доведено ні навмисних цілеспрямованих дій на введення позивача в оману, ні сам факт обману.

Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, оцінивши кожний доказ окремо, а також докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків.

В судовому засіданні встановлено, що 23.12.2020 року між ТОВ «Маніфою» та позивачем було укладено електронний Договір позики № 1417562, відповідно до умов якого кредитодавець на умовах цього договору надав позичальнику кредит в сумі 7000,00 грн., а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити нараховані проценти, строком користування до 12.01.2021 року.

Згідно з п.2.1 договору, кредит надавався ОСОБА_2 в безготівковій формі (шляхом зарахування суми кредиту на платіжну картку позичальника). Кредит вважається наданим кредитодавцем позичальнику з моменту списання коштів з банківського рахунку кредитодавця в банківській установі, що його обслуговує, при перерахуванні грошових коштів на платіжну картку позичальника згідно цього Договору.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що кредитний договір вона не підписувала, його умови е несправедливими з огляду на положення ЗУ Про захист прав споживачів.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України).

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першоютретьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 217 ЦК України передбачено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

За змістом частини п`ятої статті 11, статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім процентної ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким із моменту укладення договору. Положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення є несправедливими і це є підставою для визнання таких положень договору недійсними.

Законом чітко визначено наслідки надання недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію та про виробника (виконавця, продавця), і такими наслідками є виникнення права у споживача розірвати договір та вимагати відшкодування збитків, завданих такими неправомірними діями.

Отже, ненадання чи надання неповної інформації про продукцію, товари, послуги не є підставою для визнання кредитного договору недійсним, оскільки договір як правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, передбачених законом, який визначає наслідки, що виникають у результаті вчинення недійсних правочинів. Правомірність правочину означає, що він є юридичним фактом, який породжує ті правові наслідки, наступу яких бажають сторони і які відповідають вимогам закону. Своєю правомірністю правочини відрізняються від правопорушень (деліктів) вольових дій, що суперечать вимогам закону та тягнуть за собою правові наслідки, які сторони не бажали отримати. Згідно із законом правочин завжди є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише у тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Після укладення договору між сторонами виникають зобов`язальні правовідносини.

Відповідно до статті 230 ЦК України у взаємозв`язку зі статтею 12 ЦПК України наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Отже, під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Обравши способом захисту своїх прав визнання кредитного договору недійсним з підстав передбачених статтею 230 ЦК України та статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, позивач у силу положення частини третьої статті 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підстави своїх позовних вимог.

За положеннями статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач заповнила заяву з метою отримання кредитних коштів, прийняла пропозицію оферти та приєдналась до умов публічного договору щодо правил та оформлення і видачі кредитів, які підписала електронним підписом аналогом власноручного підпису, фактично прийнявши умови договору.

У статті 3 ЗУ «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 ЗУ «Про електронну комерцію»).

Частина 5 статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Даний договір №1417562 укладено між сторонами у справі 23 грудня 2020 року відповідно до вимог Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про електронну комерцію», Цивільного кодексу України, а також правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту товариством з обмеженою відповідальністю «Маніфою» (редакція Правил, що діяли в момент укладення Договору додано до відзиву - додаток № 1).

Перед укладенням договору № 1417562 ТОВ «Маніфою» було надано всю необхідну інформацію щодо фінансової послуги відповідно до вимог Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» в редакції станом на дату виникнення цих правовідносин (ч. 2 ст. 12, ч. 4 ст. 12 ). Інформацію, передбачену ч. 2 ст. 12, ч. 4 ст. 12і Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» надано шляхом розміщення її у вільному доступі на офіційному веб-сайті ТОВ «Маніфою» https://money4you.com.ua/.

Для отримання фінансової послуги від товариства позичальником 23 грудня 2020 року створено особистий кабінет в ІТС товариства, що є його захищеною сторінкою та забезпечує отримання інформації, необхідної для укладення/виконання договору (у тому числі постійний доступ до оригіналів договірної документації).

На зазначену позивачем адресу електронної пошти товариством надіслано лист-повідомлення (підтвердження) про укладання договору відповідного змісту згідно з вимогами Закону України «Про електронну комерцію».

Після подання позичальником заявки на отримання позики, товариством після її опрацювання та схвалення було направлено паспорт позики за заявленими позичальником параметрами позики (за стандартизованою формою, затвердженою Законом України «Про споживче кредитування») на ознайомлення та підписання (підписаний позивачем паспорт позики додано до відзиву - додаток 3).

Після підписання позичальником паспорту позики електронним підписом одноразовим ідентифікатором товариством розміщено пропозицію укласти договір позики (оферту), що містить усі передбачені чинним законодавством істотні умови та необхідні реквізити (подається у вигляді повного тексту договору) в особистому кабінеті позичальника, яку було акцептовано позичальником шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором, який було надіслано товариством на зареєстрований позичальником в ІТС контактний номер телефону (примірник оферти та акцепту додано до відзиву - додаток № 4). Оферта, що була надіслана позичальнику, містила всі істотні умови договору, розрахунки та процентні ставки, включаючи реальні річні процентні ставки.

ОСОБА_1 було підписано електронне повідомлення про прийняття оферти, відповідно - погоджено всі запропоновані товариством умови договору.

Базова процентна ставка за позикою, фіксована: 1,99000 % від суми позики за кожен день користування позикою, що передбачено п.2.4.3 вказаного договору.

Відповідно до п.2.6 договору позика надається позичальнику шляхом безготівкового переказу на рахунок банківської картки, зареєстрованої позичальником для цієї цілі в особистому кабінеті на веб-сайті товариства протягом трьох робочих днів з дати підписання договору.

Усі електронні документи, підписані електронним підписом одноразовим ідентифікатором, мають таку юридичну силу, як і власноруч підписані документи в паперовій формі та породжують права і обов`язки для сторін (п.8.1 договору).

Відповідно до п.8.3.3 договору, підписуючи договір, позичальник ОСОБА_1 підтвердила, що в чіткій та зрозумілій формі отримала інформацію, передбачену ч.2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також інформацію щодо своїх прав та обов`язків згідно Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про захист персональних даних», вивчила та повністю погоджується з умовами правил надання грошових коштів у позику, у тому числі, на умовах фінансового кредиту товариством з обмеженою відповідальністю «Маніфою», які є невід`ємною частиною договору, та з умовами цього договору позики ( п.п.8.3.5, 8.3.6 договору).

У пункті 9 договору зазначені реквізити та підписи сторін, а саме: підписом ОСОБА_1 є електронний підпис одноразовим ідентифікатором w32738 /Т.В.Воробйовва/, а підписом ТОВ «Маніфою» - електронний підпис одноразовим ідентифікатором q82151 /О.В.Кузмінов/.

Вказаними електронними підписами підписано також додаток №1 до договору позики №1417562 від 23.12.2020 (розрахунок за договором №1042101 від 01.09.2020), додаткову угоду № 1 до договору позики №1417562 від 23.12.2020 року, що підтверджує факт ознайомлення позивача з інформацією про умови надання позики та орієнтовну загальну вартість позики.

За наведених обставин колегія суд вважає, що встановлено факт підписання позивачем ОСОБА_1 договору № 1417562 від 23.12.2020 року.

Оскільки позивач при підписанні оспорюваного договору була ознайомлена та погодилася з усіма істотними його умовами, що підтвердила електронним підписом, то у суду відсутні підстави для визнання недійсним кредитного договору.

Посилання ОСОБА_1 на те, що товариство навмисно ввело її в оману щодо обставин, які мають істотне значення, є безпідставними, оскільки позивачем не доведено, що оспорюваний правочин укладений шляхом обману зі сторони ТОВ Маніфою, адже встановлено, що цей договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, що свідчить про прийняття обумовлених умов.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 13, 19, 76-81, 89,133, 141, 258-259, 263-265,279, 354 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МАНІФОЮ» про визнання Договору позики №1417562 від 23 грудня 2020 року недійсним, відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення складено 22 жовтня 2021 року.

Суддя: Р. В. Дехта