П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2021 року

м. Рівне

Справа № 569/13449/20

Провадження № 22-ц/4815/1206/21

Головуючий у Рівненському міському суді

Рівненської області: суддя Першко О.О.

Час, дата і місце ухвалення рішення суду першої інстанції:

16 год. 03 хв. 03 червня 2021 року

(вступна і резолютивна частини)

в м. Рівне Рівненської області

Повний текст рішення складено: 08 червня 2021 року

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 ;

представники учасників справи:

позивача ОСОБА_3 ;

відповідача ОСОБА_4 ;

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Тарасюка Юрія Миколайовича на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 червня 2021 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в :

У серпні 2020 року в суд звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. Мотивуючи вимоги, вказувалося, що 01 березня 2014 року сторони уклали шлюб, який 13 серпня 2020 року рішенням Рівненського міського суду Рівненської області було розірвано. 14 березня 2020 року під час перебування у шлюбі на відповідача був зареєстрований придбаний автомобіль «Citroen Jumper», 2014 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ),. Вказаний транспортний засіб вона вважала спільним сімейним майном, оскільки він надбаний під час шлюбу за спільні кошти. За нього сплачено 270 000 грн. 00 коп., що є еквівалентом 10 000 доларів США. Також зазначала, що за останні 4 роки, у період з 13 жовтня 2015 року по 09 вересня 2019 року, у її власності було 7 автомобілів, які відчужені, що свідчить про наявність у неї коштів на придбання автомобіля. Купуючи спірний автомобіль, сторони зареєстрували його на відповідача, оскільки про його сімейні зради на той час вона ще не знала та повністю йому довіряла. Однак на час подачі позову відповідач вважав його винятково особистою власністю, а від укладання нотаріально посвідченого договору поділу майна відмовлявся. З цих підстав просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь 125 000 грн. 00 коп. грошової компенсації, як 1/2 частки вартості автомобіля «Citroen Jumper», 2014 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ), що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 03 червня 2021 року позов задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за належну їй частку у спільному майні подружжя в розмірі 125 000 грн. вартості 1/2 частини автомобіля «Citroen Jumper», 2014 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ), та судовий збір в розмірі 1 250 (одна тисяча двісті п`ятдесят) гривень 00 копійок.

У поданій апеляційній скарзі представник відповідача адвокат Тарасюк Ю.М. покликається на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, що полягає у неправильному застосуванні норм матеріального права і порушенні норм процесуального права. На її обґрунтування зазначалося про недодержання позивачем вимог ст. 49 ЦПК України, оскільки зі змісту заяви від 06 листопада 2020 року вбачається зміна предмету та підстав позову, що за своєю суттю вважає пред`явленням нового позову, у зв`язку з чим вказану заяву суд попередньої інстанції повинен був повернути її заявнику, та, враховуючи положення ст. 4 ЦПК України, роз`яснити позивачу процесуальне право на звернення до суду з новим позовом в загальному порядку. Також вважає безпідставним стягнення на користь позивача 125 000 грн., оскільки згідно з договором купівлі-продажу транспортного засобу від 04 липня 2020 року його вартість становила 10 000 грн., а відповідно до експертної оцінки від 26 квітня 2021 року 45 894 грн. 09 коп., тоді як сума у 125 000 грн. для визначення компенсації була взята лише зі слів позивача. З викладених міркувань просив скасувати рішення суду першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу іншими учасниками справи чи їх представниками не подавався, хоча про таке право їм було роз`яснено ухвалою Рівненського апеляційного суду від 20 липня 2021 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції правильно виходив із доведеності та обґрунтованості позову, оскільки спірне майно автомобіль «Citroen Jumper», 2014 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ), набуто сторонами під час перебування у шлюбі, а тому воно підлягає поділу в рівних частках між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з подальшою грошовою компенсацією за належну частку у спільному майні подружжя на користь позивача.

Як з`ясовано судом, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 01 березня 2014 року, який розірвано рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 13 серпня 2020 року в справі №569/8962/20 (а.с.4-5). Як видно з витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ України стосовно зареєстрованих транспортних засобів станом на 09 червня 2020 року за ОСОБА_2 зареєстровано 14 березня 2020 року транспортний засіб марки «Citroen Jumper», 2014 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 (а.с.71).

Згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу марки «Citroen Jumper», 2014 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_3 , його власником є ОСОБА_2 , перша реєстрація проведена 14 березня 2020 року, друга реєстрація 04 липня 2020 року, та 14 березня 2020 року транспортний засіб переобладнано (а.с.59).

04 липня 2020 року між ТОВ «Бімер», як комісіонером, та ОСОБА_2 , як комітентом, укладено договір комісії №036127, відповідно до якого комісіонер зобов`язався за дорученням комітента за комісійну плату вчинити за рахунок комітента від свого імені один або кілька правочинів щодо продажу транспортного засобу (який підпадає під визначення вживаного транспортного засобу відповідно до пункту 189.3 статті 189 Податкового кодексу України) марки «Citroen Jumper», 2014 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_3 , зареєстрований за комітентом 04 липня 2020 року за ціною, не нижче узгодженої сторонами, а саме 10 000 грн. 00 коп. (а.с.52).

04 липня 2020 року складено акт технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер № НОМЕР_4 , згідно з яким комісія в складі комісіонера та комітента провели огляд технічного стану, комплектності та оцінку транспортного засобу марки «Citroen Jumper», 2014 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , та встановили, що пробіг згідно з показниками лічильника пробігу становить 689 000 кілометрів, зовнішній стан задовільний, ходова частина, коробка передач і зчеплення, кермо, карданний вал, наявність і стан системи живлення, наявність та стан системи охолодження, гальмова система у нормі, загальний висновок про технічний стан задовільний, відсоток зносу 32 %, ціна продажу 10 000 грн. 00 коп. (а.с.53). 04 липня 2020 року між комісіонером ТОВ «Бімер» та покупцем ОСОБА_5 укладено угоду купівлі-продажу із третіми особами та договір купівлі-продажу транспортного засобу 6329/20/036127, згідно з якими ТОВ «Бімер» продало ОСОБА_5 транспортний засіб марки «Citroen Jumper», 2014 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_3 , за 10 000 грн. 00 коп. (а.с.55,57). Того ж числа складено акт огляду реалізованого транспортного засобу №6329/20/036127, відповідно до якого ідентифікаційні номери складових частин транспортного засобу відповідають номерам, зазначеним в товарно-супровідній документації на транспортний засіб, та зазначено вартість транспортного засобу 10 000 грн. 00 коп. (а.с.56).

За клопотанням позивача судом була призначена автотоварознавча експертиза. Згідно з висновком експерта від 26 квітня 2021 року №СЕ-19/118-21/255-АВ ринкова вартість автомобіля марки «Citroen Jumper», 2014 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ), в розукомплектованому стані, станом на момент проведення експертизи, а саме 26 квітня 2021 року, складає 45 894 грн. 09 коп. Середня дійсна (ринкова) вартість (середня ринкова ціна) аналогічних транспортних засобів, виходячи з цін, ідентичних транспортних засобів або з використанням методу, заснованого на аналізі цін аналогічних транспортних засобів станом на момент проведення експертизи, а саме 26 квітня 2021 року, може становити 537 447 грн. 72 коп. У дослідницькій частині висновку експерта вказано, що автомобіль перебуває в розукомплектованому стані, відсутні складові частини автомобіля: передньої частини, коліс передніх, дверей лівих та правих, та салону, а саме сидінь та їх складових. Ринкова вартість автомобіля без врахування розкомплектованості станом на момент проведення експертизи 26 квітня 2021 року складає 529 386 грн. 00 коп., вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу 483 491 грн. 91 коп. - це вартість додаткового зменшення ринкової вартості автомобіля, виходячи з його розукомплектованості і відповідно ринкова вартість автомобіля в розукомплектованому стані складає 45 894 грн. 09 коп. (а.с.79-99).

Експерт ОСОБА_6 в засіданні суду першої інстанції пояснив, що на дослідження був наданий автомобіль марки «Citroen Jumper», 2014 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ), проте у розукомплектованому стані, а тому ним була визначена ринкова вартість даного автомобіля у розукомплектованому стані та середня дійсна (ринкова) вартість (середня ринкова ціна) аналогічного транспортного засобу. При визначенні останньої ціни ним здійснювався пошук аналогічних транспортних засобів в мережі Інтернет станом на момент проведення експертизи, а саме 26 квітня 2021 року. В мережі Інтернет в той день було виявлено 4 схожих пропозиції, на основі яких і була визначена середня ринкова вартість.

Повно і правильно з`ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин, до застосування підлягають норми матеріального права, на застосуванні яких наполягав позивач, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, суд попередньої інстанції обґрунтовано встановив, що автомобіль «Citroen Jumper», 2014 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ), був об`єктом спільної сумісної власності подружжя та визнав, що ОСОБА_1 має право на стягнення грошової компенсації з відповідача за її частку у праві спільної сумісної власності на автомобіль.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Статтею 65 СК України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України).

Згідно з частинами другою та третьою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, згідно із якою діє презумпція спільності майна подружжя і особа, яка це заперечує, повинна цю презумпцію спростувати.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Вартість майна, що підлягає поділу визначається, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Такий висновок зробив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження 61-9018сво18).

Таку ж правову позицію зайняв Верховний Суд і у постанові від 30 червня 2021 року у справі № 523/7760/16-ц.

За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми парва до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо безпідставності доводів відповідача про те, що спірне майно придбане в період коли сторони вже разом не проживали і не підтримували подружніх стосунків, оскільки вони не підтверджені жодними доказами, а, як вказано вище, тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільної сумісної власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу, покладається на того з подружжя, який її спростовує. З витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ України стосовно зареєстрованих транспортних засобів та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки «Citroen», моделі «Jumper», 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , вбачається, що за ОСОБА_2 спірний автомобіль зареєстровано 14 березня 2020 року, тоді як шлюб між сторонами розірвано рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 13 серпня 2020 року в справі №569/8962/20.

При цьому суд попередньої інстанції правильно зауважив, що якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Доказів того, що спірний транспортний засіб був придбаний за особисті кошти відповідача він суду не подав.

Крім цього, суд попередньої інстанції обґрунтовано відхилив аргументи відповідача про те, що спірний автомобіль придбаний ним в технічно несправному стані за 10 000 грн. 00 коп., а не як стверджує позивач за 270 000 грн. 00 коп., оскільки доказів, які б свідчили про придбання ним спірного майна за 10 000 грн. 00 коп. в технічно несправному, розукомплектованому стані не подано, не зважаючи на те, що майно було придбано протягом останніх 6 місяців перед зверненням позивача до суду.

Разом з тим, посилання представника ОСОБА_2 на договір купівлі-продажу транспортного засобу №6329/20/036127 від 04 липня 2020 року, акт огляду реалізованого транспортного засобу, де ціна спірного автомобіля зазначена у сумі 10 000 грн. 00 коп. і на те, що автомобіль був у технічно несправному стані, що і стало підставою для визначення такої ціни на увагу не заслуговують, оскільки як з договору комісії №036127 від 04 липня 2020 року, з угоди про купівлю-продаж із третіми особами, договору купівлі-продажу транспортного засобу 6329/20/036127 від 04 липня 2020 року, так і з акта огляду реалізованого транспортного засобу від 04 липня 2020 року не слідує, що автомобіль був у технічно несправному стані. Натомість з акта технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер № НОМЕР_4 від 04 липня 2020 року слідує, що зовнішній стан спірного автомобіля задовільний, ходова частина, коробка передач і зчеплення, кермо, карданний вал, наявність і стан системи живлення, наявність і стан системи охолодження, гальмова система у нормі, загальний висновок про технічний стан задовільний. І з часу продажу спірного автомобіля 04 липня 2020 року до надання його на огляд експерту в розукомплектованому стані 04 березня 2021 року, пройшло 8 місяців, що не може підтверджувати, що автомобіль був проданий їй саме в такому стані.

До того ж судом правильно встановлено помилковість суджень заявника на те, що експерт визначив середню ринкову вартість на підставі даних лише одного сайту, не знайшовши дійсних аналогів спірного транспортного засобу, адже середня ринкова вартість спірного автомобіля була визначена експертом із дотримання вимог законодавства, зокрема, з урахуванням Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 21 жовтня 2019 року №3207/5/1033), зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 23 жовтня 2019 року №1129/31400.

Щодо доводів апеляційної скарги про безпідставність стягнення на користь позивача суми 125 000 грн., то апеляційний суд з ними не згоден. Так, ОСОБА_2 відчужив спірний автомобіль на власний розсуд без повідомлення про це позивача, без отримання її згоди та за відсутності доказів використання отриманих від продажу цього майна коштів в інтересах сім`ї, тому у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя слід стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію вартості 1/2 частки спірного автомобіля. При цьому правильно враховано і положення ст. 13 ЦПК України.

Згідно із ч. 1 цієї статті суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.

Беручи до уваги, що відчуження спірного автомобіля відповідачем відбулося проти волі позивача, а на експертизу був наданий спірний автомобіль у розукомплектованому стані, що свідчить про неможливість встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи.

Відповідно до висновку експерта від 26 квітня 2021 року №СЕ-19/118-21/255-АВ середня дійсна (ринкова) вартість (середня ринкова ціна) аналогічних транспортних засобів станом на момент проведення експертизи, а саме 26 квітня 2021 року, може становити 537 447 грн. 72 коп.

В позовній заяві ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію в розмірі 125 000 грн. 00 коп., тому суд підставно та обґрунтовано задовольнив позов в межах заявлених позовних вимог і стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за належну їй частку у спільному майні подружжя в розмірі 125 000 грн. 00 коп. вартості 1/2 частини автомобіля «Citroen Jumper», 2014 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ).

Хоча згідно з абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, проте будь-яких доказів про процесуально-правові порушення, що потягли би помилкове розв`язання сімейно-правового спору, заявник не надав, а апеляційним судом таких доказів здобуто не було.

Решта доводів автора апеляційної скарги також на увагу не заслуговують і колегією суддів відхиляються як необґрунтовані.

Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладено у мотивувальній частині рішення суду попередньої інстанції, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду. Сама по собі незгода заявника із судовими рішеннями, висновками щодо встановлених обставин та оцінкою доказів не є підставою для скасування судових рішень.

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003). Тому в разі задоволення апеляційної скарги, ця обставина очевидно порушувала б суб`єктивні цивільні права відповідача, що є недопустимим.

Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio - дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

Підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 368, 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Тарасюка Юрія Миколайовича залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 червня 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_6 .

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.М.Ковальчук

С.С.Шимків