ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7905/21 Справа № 199/3679/20 Суддя у 1-й інстанції - Богун О. О. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Деркач Н.М.

суддів - Пищиди М.М., Ткаченко І.Ю.,

при секретарі - Усик А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 09 червня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , Шевченківський районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про визнання шлюбу недійсним та анулювання реєстрації актового запису , -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року позивачі звернулись до суду з даним позовом до ОСОБА_4 , в якому просили визнати шлюб, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , який було зареєстровано 20 серпня 2011 року Бабушкінським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, недійсним та анулювати відповідний актовий запис № 461 від 20.08.2011.

В обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що 20 серпня 2011 року Бабушкінським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області було зареєстровано шлюб між батьком позивачів - громадянином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та громадянкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що у Книзі реєстрації шлюбів складено актовий запис № 461.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 помер, внаслідок чого відкрилась спадщина, яку за заповітом отримала ОСОБА_4 .

Позивачі, діти ОСОБА_6 , вказаний шлюб вважають фіктивним, оскільки ОСОБА_4 не мала на меті створювати сім`ю з ОСОБА_6 , а вступила з ним у шлюб лише для того, щоб набути право власності на все належне йому майно після смерті останнього.

Зазначене підтверджується тим, що 27.08.2014 року державним нотаріусом Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєвою Н.С. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер рішення: 15407093 від 27.08.2014 року щодо державної реєстрації за ОСОБА_4 права власності на 1/1 частку на домоволодіння, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: 3-1429, видане 27.08.2014 року, видавник: Четверта дніпровська державна нотаріальна контора.

Вище згадане свідоцтво про право на спадщину видане на підставі заповіту, складеного 12 січня 2011 року ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 , посвідченого державним нотаріусом П`ятої дніпропетровської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 3-49.

У грудні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , треті особи ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Четверта Дніпропетровська державна нотаріальна контора, П`ята Дніпропетровська державна нотаріальна контора про встановлення нікчемності заповіту та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

У постанові Верховного Суду від 5 лютого 2020 року по зазначеній справі вказано про те, що заповіт, складений 12 січня 2011 року ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 , є нікчемним в силу вимог закону, з підстав описаних в даному судовому рішенні, проте у резолютивній частині судового рішення відмовлено у задоволенні вимоги про визнання заповіту нікчемним.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 27 серпня 2014 року, видане державним нотаріусом Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Шугаєвою Н.С. на ім`я ОСОБА_4 .

Також позивачі посилалися на те, що, вступаючи у шлюб, ОСОБА_4 не могла не усвідомлювати, що ОСОБА_6 за станом свого здоров`я в будь-який час міг піти з життя, що виключало можливість створення сім`ї, у зв`язку із чим, сама по собі реєстрація шлюбу між двома літніми людьми, була позбавлена будь-якого соціального змісту, з урахуванням того, що кожен мав дорослих дітей.

Отже, на думку позивачів, шлюб, зареєстрований 20 серпня 2011 року, між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 є фіктивним у зв`язку із відсутністю у останньої мети на створення сім`ї, і відповідно реального набуття прав і обов`язків подружжя.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 09 червня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду, позивачі звернулися до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити їх позов.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим. Суд не взяв до уваги фактичні обставини справи, а саме, що ініціатором складання батьком позивачів заповіту на ім"я відповідача була саме ОСОБА_4 , при цьому, стан здоров"я ОСОБА_6 на момент складання заповіту не дозволяв йому самостійно пересуватися та писати фрази, наявні у заповіті.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і третя особа ОСОБА_5 є дітьми ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 14,18,20).

20 серпня 2011 року Бабушкінським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області зареєстровано шлюб між громадянином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та громадянкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що у книзі реєстрації шлюбів складено актовий запис № 461 (а.с.22).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 помер, внаслідок чого відкрилася спадщина, яку за заповітом отримала ОСОБА_4

27.08.2014 року державним нотаріусом Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєвою Н.С. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер рішення: 15407093 від 27.08.2014 року щодо державної реєстрації за ОСОБА_4 права власності на 1/1 частку на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: 3-1429, видане 27.08.2014 року, видавник: Четверта дніпровська державна нотаріальна контора.

Свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_4 видано на підставі заповіту, складеного 12 січня 2011 року ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 , посвідченого державним нотаріусом П`ятої дніпропетровської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 3-49.

Зазначений заповіт був предметом судового розгляду у справі за позовом ОСОБА_5 про встановлення нікчемності заповіту та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Постановою Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 199/10949/14-ц позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено частково. У мотивувальній частині судового рішення вказано, що заповіт, складений 12 січня 2011 року ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 , є нікчемним в силу вимог закону з підстав, описаних у судовому рішенні, проте, у резолютивній частині судового рішення відмовлено у задоволенні вимоги про визнання заповіту нікчемним. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 27 серпня 2014 року державним нотаріусом Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Шугаєвою Н.С. на ім`я ОСОБА_4 .

Оскільки вказаний вище заповіт визнаний судом нікчемним, то спадкування відбувається за законом.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачі посилалися на те, що оспорюваний ними шлюб є фіктивним, оскільки ОСОБА_4 не мала на меті створювати сім`ю з їх батьком ОСОБА_6 , вступила з ним у шлюб для того, щоб набути право власності на все належне йому майно після смерті.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачі не довели відсутності у відповідача реального наміру створити сім`ю з їх батьком і набути прав та обов`язків подружжя. Натомість, було встановлено, що відповідач та батько позивачів проживали однією сім`єю, вели спільне господарство.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Статтею 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією і законами України.

Підставою недійсності шлюбу є порушення вимог, встановлених статтями 22, 24 - 26 СК України (стаття 38 цього Кодексу).

Відповідно до частини другої статті 40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя.

При вирішенні справи про визнання шлюбу недійсним суд бере до уваги, наскільки цим шлюбом порушені права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їхніх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення (частина друга статті 41 СК України).

Статтею 42 СК України встановлено, що право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним мають дружина або чоловік, інші особи, права яких порушені у зв`язку з реєстрацією цього шлюбу, батьки, опікун, піклувальник дитини, опікун недієздатної особи, прокурор, орган опіки та піклування, якщо захисту потребують права та інтереси дитини, особи, яка визнана недієздатною, або особи, дієздатність якої обмежена.

При зверненні до суду з даним позовом позивачі посилалися на те, що шлюб їх батька та відповідача мав фіктивний характер і був укладений відповідачкою з метою отримання спадщини.

Відповідно до пункту 4 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода у наданні суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Системний аналіз наведених процесуальних норм дозволяє дійти висновку, що кожна сторона зобов`язана вжити заходів та надати докази на підтвердження тієї обставини, на яку вона посилається як на підставу для задоволення вимоги чи навпаки на заперечення існування такі обставини, а суд, виходячи з наданих сторонами доказів, здійснює їх оцінку.

Матеріалами справи встановлено, що позивачами не надано належних та допустимих доказів того, що за життя їх батько ОСОБА_6 та відповідач у справі ОСОБА_4 не мали на меті створювати сім`ю, у зв`язку з чим їх шлюб є фіктивним.

У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає правильним та законним висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що суд не взяв до уваги фактичні обставини справи, а саме, що ініціатором складання батьком позивачів заповіту на ім"я відповідача була саме ОСОБА_4 , при цьому, стан здоров"я ОСОБА_6 на момент складання заповіту не дозволяв йому самостійно пересуватися та писати фрази, наявні у заповіті, оскільки правомірність указаного заповіту була предметом дослідження в іншій цивільній справі. При цьому зазначені обставини не свідчать про фіктивність шлюбу між відповідачкою та батьком позивачів.

За таких обставин колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги позивачів.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Амур - Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 09 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді: Н.М. Деркач

М.М. Пищида

І.Ю. Ткаченко