ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/4719/21 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: за заповітом
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2021 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Яцини В.Б.,

суддів: - Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря : Семикрас О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Харківської міської ради на рішення Московського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2021 року, ухвалене у складі головуючого судді Мельникова І.Д., по справі за заявою ОСОБА_1 до Харківської міської ради, третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Поліщук Олена Валентинівна про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

встановив:

20 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою до Харківської міської ради, третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Поліщук Олена Валентинівна про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Заява мотивована тим, що позивач постійно мешкає у м. Києві, що підтверджується Довідкою про реєстрацію місця проживання Деснянської РДА у м.Києві №11753716. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати - ОСОБА_2 , про що 02.12.2019 рою складено відповідний актовий запис № 43. За життя 23.12.2011 р. ОСОБА_2 (раніше - ОСОБА_3 ) склала заповіт, згідно до якого заповіла все майно позивачу, своїй доньці ОСОБА_1 , де б таке не було, та з чого б воно не складалось. Заповіт посвідчено державним нотаріусом Третьої Харківської державної нотаріальної контори Уманець О.В. 23.12.2011 року. Після смерті матері відкрилась спадщина. До складу спадщини входить нерухоме майно квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_2 на праві приватної власності згідно до договору купівлі-продажу зазначеної квартири, посвідченого 06.09.1999 р. державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Грошевою О.Ю., за реєстровим №5-3569. Мати позивача, ОСОБА_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Отже, 6-місячний строк мав закінчитись 29.05.2020р.

Вказала, що спадщину вона прийняла фактично, оскільки опікується спадковим майном, сплачує за успадковану квартиру комунальні платежі. В період 6-місячного терміну з моменту відкриття спадщини була позбавлена можливості подати заяву до нотаріуса з поважних причин. Такими причинами вважала введення у державі карантинних заходів, обмеження роботи нотаріусів з відвідувачами, значна відстань між м.Києвом, де мешкає позивач та м. Харковом, де відкрилася спадщина, її офіційне працевлаштування у м. Києві за твердим графіком і відсутність в той час відпустки.

Зазначила, що 11 березня 2020 року було запроваджено карантин у зв`язку з пандемією COVID-19, який неодноразово продовжувався, що негативно відбилося на роботі нотаріусів, які також знаходились на карантині, було обмежено пересування громадян та перебування їх у громадських місцях, обмежена робота державних установ, в тому числі і нотаріальних контор, громадянам рекомендаціями МОЗ серед інших заходів було запропоновано залишатися вдома, тримати дистанцію, дбати про власну безпеку здоров`я. До введення карантину позивач до нотаріуса не зверталася, оскільки після смерті матері була у складному психоемоційному стані і не могла думати про питання юридичного оформлення спадщини, та при всій обачності не могла передбачити запровадження карантинних заходів.

Тому позивач не встиг до 29 травня 2020 року вчасно подати заяву про прийняття спадщини.

Зауважує, що в період для прийняття спадщини позивач щойно працевлаштувалась (копія витягу з наказу №168-к від 03.10.2019 р.). Працювала і наразі працює на умовах п`ятиденного робочого тижня в ДП «Поліграфічний комбінат «Заря», а щорічна відпустка позивачу надана лише з 03 по 14 серпня 2020 року, (що підтверджується довідкою № 44 від 28.07.2020 р.) у зв`язку з чим вона також не мала змоги раніше, ніж було надано відпустку та після скасування карантинних заходів відкрите міжміське сполучення, приїхати за місцем відкриття спадщини до м. Харкова.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14.08.2020 р. №99/02-31 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини.

Оскільки останні декілька місяців строку для прийняття спадщини припали на період загальнонаціонального карантину, запровадженого Урядом впродовж періоду з 12.03.2020 р. по 22.06.2020 р., нотаріальні контори не працювали у звичайному, штатному режимі, що унеможливлювало для Позивача подання заяви про прийняття спадщини у встановлені законом строки.

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_1 просила суд визначити їй додатковий строк для подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті її матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном три місяці з часу набрання рішення суду по справі законної сили.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2021 року заяву задоволено.

Визначено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (іпн НОМЕР_1 ), додатковий строк для подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном три місяці з часу набрання рішення суду по справі законної сили.

В апеляційній скарзі Харківська міська рада просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Вказала, що заявником не доведено поважність причин пропуску нею строку для звернення із заявою про прийняття спадщини, що вона вчасно позбавлена була можливості приїхати до м. Харкова та звернутися до нотаріуса за місцем відкриття спадщини для подання заяви про прийняття спадщини, чому раніше не змогла оформити відпустку, не було підтверджено, що її робота не пов`язана зі складними умовами праці.

Зауважила, що позивач не був позбавлений можливості подати заяву про прийняття спадщини шляхом направлення її поштою до нотаріальної контори, а тому оголошення загальнонаціонального карантину, наявність якого не вплинула на звичайний режим роботи відділень поштового зв`язку, не може вважатись поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

Відзив на скаргу не надійшов.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь судді-доповідача, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та розглянутого судом позову, за відсутності учасників судового засідання, які повідомлялись судом апеляційної інстанції відповідно до ст.ст. 128, 131 ЦПК України, що згідно ст. 372 України не перешкоджає її подальшому розгляду, вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оскаржуване рішення відповідає вказаним вимогам.

Задовольняючи заяву суд першої інстанції виходив з того, що позивачка, як спадкоємець за законом пропустила установлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини з поважних причин, оскільки вона не могла тривалий час виїхати з м. Києва, місця свого постійного проживання, до місця відкриття спадщини у м. Харкові у зв`язку припиненням міжобласного автомобільного та залізничного сполучення внаслідок встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України вірусу COVID-19.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду.

Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті1220,1222,1270 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені устаттях 1261-1265 цього Кодексу(частини перша, другастатті 1223 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19).

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Як роз`яснив судам Пленум Верховного Суду України у пункті 24постановивід 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, позов про визначення додаткового строку на прийняття спадщини підлягає задоволенню у разі пропуску такого строку та доведення поважності причин пропуску строку.

При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України № 392 від 20.05.2020 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої аспіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» у чинній редакції, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19 з 12.03.2020 по 31.07.2020 (в редакції останніх змін) на всій території України було встановлено карантин.

Постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»; від 20.05.2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»; та від 22.07.2020 року № «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12.03.2020 року до 31.08.2020 року в Україні запроваджено карантин. Внаслідок карантинних обмежень зупинився рух громадського транспорту, обмежувалось пересування громадян та вводилось ряд інших обмежень.

Так, з 12.03.2020 по 03.04.2020 заборонено: відвідування закладів освіти її здобувачами до 3 квітня 2020 р.; 2) з 00 год. 01 хв. 17 березня 2020 р. до 3 квітня 2020 р. проведення всіх масових (культурних, розважальних, спортивних, соціальних, релігійних, рекламних та інших) заходів, у яких бере участь понад 10 осіб, крім заходів, необхідних для забезпечення роботи органів державної влади та органів місцевого самоврядування; 3) з 00 год. 01 хв. 17 березня 2020 р. до 3 квітня 2020 р. роботу суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів, зокрема закладів громадського харчування (ресторанів, кафе тощо), торговельно-розважальних центрів, інших закладів розважальної діяльності, фітнес-центрів, закладів культури, торговельного і побутового обслуговування населення, крім роздрібної торгівлі продуктами харчування, пальним, засобами гігієни, лікарськими засобами та виробами медичного призначення, засобами зв`язку, провадження банківської та страхової діяльності, а також торговельної діяльності і діяльності з надання послуг з громадського харчування із застосуванням адресної доставки замовлень за умови забезпечення відповідного персоналу засобами індивідуального захисту; 4) з 12 год. 00 хв. 18 березня 2020 р. до 3 квітня 2020 р.: регулярні та нерегулярні перевезення пасажирів автомобільним транспортом у приміському, міжміському внутрішньообласному і міжобласному сполученні (крім перевезення легковими автомобілями); перевезення понад 10 пасажирів одночасно в одному транспортному засобі у міському електричному (трамвай, тролейбус) та автомобільному транспорті, що здійснює регулярні пасажирські перевезення на міських маршрутах у звичайному режимі руху; перевезення понад 10 пасажирів одночасно в автобусах, які виконують регулярні пасажирські перевезення на міських автобусних маршрутах в режимі маршрутного таксі; заїзд на територію автостанцій автобусів, які здійснюють перевезення пасажирів у приміському, міжміському внутрішньообласному і міжобласному сполученні, та реалізацію власниками автостанцій квитків автомобільним перевізникам, які виконують такі перевезення; 5) з 17 березня 2020 р. до 3 квітня 2020 р. перевезення пасажирів метрополітенами мм. Києва, Харкова і Дніпра відповідно до рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 16 березня 2020 р.; 6) з 12 год. 00 хв. 18 березня 2020 р. до 3 квітня 2020 р. перевезення пасажирів залізничним транспортом в усіх видах внутрішнього сполучення (приміському, міському, регіональному та дальньому). Дозволяється здійснення акціонерним товариством Українська залізниця окремих пасажирських рейсів у внутрішньому залізничному сполученні, рішення щодо яких приймається в кожному окремому випадку за погодженням з Міністерством інфраструктури та Міністерством охорони здоров`я, а також окремих пасажирських рейсів у міжнародному залізничному сполученні, рішення щодо яких приймається в кожному окремому випадку за погодженням з Міністерством інфраструктури, Міністерством закордонних справ та Адміністрацією Державної прикордонної служби.

Таким чином, у державі була введена заборона залізничного, авіа- та автобусного міжміських та міжобласних пасажирських перевезень, а також робота метрополітенів з 18 березня 2020 року. Відновлення міжміського сполучення відбулося лише з липня 2020 року, після спливу 6-місячного строку для прийняття позивачем спадщини.

Так, заява про прийняття спадщини спадкоємцем подається особисто нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За загальним правилом, відповідно до ч.1 ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця; частина друга цієї ж статті передбачає те, що якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. А в особливих випадках місце відкриття спадщини встановлюється законом.

Таким чином, будь-яких інших способів подачі заяви пряма норма ЦК України не передбачає.

Частиною 2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» встановлено, що Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, зокрема карантин, встановлений Кабінетом Міністрів України, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, інші стихійні лиха тощо.

Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються,зокрема:1)тривала хвороба спадкоємців;2)велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна;3)складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними;4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України;5)необізнаність спадкоємців про наявність заповіту, тощо.

При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Як було встановлено судом, в період для прийняття спадщини позивач щойно працевлаштувалась (копія витягу з наказу №168-к від 03.10.2019р.). Працювала і наразі працює на умовах п`ятиденного робочого тижня в ДП «Поліграфічний комбінат «Заря», а щорічна відпустка позивачу надана лише з 03 по 14 серпня 2020 року, (що підтверджується довідкою № 44 від 28.07.2020 р.) у зв`язку з чим вона також не мала змоги раніше, ніж було надано відпустку та відкрите міжміське сполучення, приїхати до Харкова. Таким чином, проживаючи в м. Києві, ОСОБА_1 не мала змоги звернутися особисто до нотаріальної контори вчасно.

Аналізуючи наявні у справі докази, та враховуючи незначний проміжок часу між закінченням строку на подачу заяви про прийняття спадщини та подачею заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини (з 29.05.2020 по 14.08.2020), суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується суд апеляційної інстанції, що зазначені позивачкою причини неподання заяви про прийняття спадщини у визначений законом строк є поважними.

Сплив строку для прийняття спадщини ОСОБА_1 у даному випадку є незначним, пов`язаний з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій: у зв`язку з оголошенням карантину на території України, припиненням міжміського сполучення по всій території України, який тривав на день закінчення 6-місячного строку подання заяви про спадщину. З цих підстав та з урахуванням того, що позивач внаслідок фактичного прийняття спадщини в межах 6-ти місячного строку після її відкриття підтвердила своє бажання її прийняти, суд був вправі відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України визначити позивачу додатковий строк 3 місяці для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Також, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем померлої ОСОБА_2 , яка за життя склала заповіт на її ім`я, а згідно з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 06 вересня 2017 року у справ № 6-496цс17, у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем пропущено строк за наявності поважних причин, з урахуванням того, що цей строк є незначним.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Тобто Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності.

Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

Внаслідок карантинних обмежень зупинився рух громадського транспорту, обмежувалось пересування громадян та вводилось ряд інших обмежень, а тому необхідність дотримання карантинних обмежень і запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) унеможливило своєчасне особисте подання ОСОБА_1 заяви про вступ у спадщину.

Хоча Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19) не зупиняв строків визначених законом для прийняття спадщини, оголошення локдауну на території всієї країни значно обмежило можливості громадян, в тому числі й позивачки.

Згідно з вимогами ч. 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, колегія суддів, враховуючи незначний часовий проміжок між закінченням строку прийняття спадщини та подачею позовної заяви про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, вважає доводи позивача обґрунтованими, оскільки пропуск строку для прийняття спадщини пов`язаний з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на час вчинення цих дій у зв`язку з оголошенням з 12 березня 2020 року карантину на території України.

Доводи скарги про те, що позивач не довела, що не могла звернутися у строк встановлений законом до нотаріуса, взяти відпустку раніше ніж 03 серпня 2020 року, колегія суддів відхиляє, з огляду на те, що строк був пропущений ОСОБА_1 із інших об`єктивних та непереборних перешкод, зокрема, встановлення карантинних обмежень на всій території України.

Інші доводи скарги висновків суду першої інстанції також не спростовують.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, ухвалив рішення відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, ст.ст. 12, 13 ЦПК України.

Наведене свідчить, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст.259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2021 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 18 жовтня 2021 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді І.В.Бурлака.

О.М.Хорошевський.