Справа № 464/590/21
пр.№ 2/464/701/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.10.2021 року Сихівський районний суд м. Львова в складі:

головуючого-судді Теслюка Д.Ю.,

за участі секретаря судових засідань Чуби Т.І.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представників відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третьої особи ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , Акціонерного товариства «Райффайзен Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні позивача ОСОБА_4 про стягнення заподіяної моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

позивачка ОСОБА_5 , в інтересах якої діє адвокат - Блонський М.А., 22.01.2021 звернулась в суд із позовом, в якому просить стягнути з відповідача Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» на її користь заподіяну моральну шкоду в розмірі 24 300 000,00 грн. та з відповідача ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 2 700 000, 00 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що у провадженні Сихівського районного суду м.Львова перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_4 до АТ «Райффайзен Банк», ОСОБА_6 про стягнення майнової та моральної шкоди, заподіяної незаконним порушенням та здійсненням процедури банкрутства відносно позивача, порушенням його права власності на майно, права на повагу до особистого життя та незаконне виселення з житла. Вказує, що неправомірними діями відповідачів їй також була завдана моральна шкода, з огляду на такі обставини. Так, 19.03.2010 за заявою кредитора АТ «Райффайзен Банк Аваль» господарським судом Львівської області було порушено справу про банкрутство фізичної особи підприємця ОСОБА_4 , введено мораторій на задоволення вимог кредиторів та призначено розпорядником майна арбітражного керуючого Надлонка А.І. Підставою для звернення із заявою про порушення справи про банкрутство став кредитний договір на купівлю будинку, який по своїй правовій природі є споживчим кредитом і жодного відношення до здійснення підприємницької діяльності не мав. Таке нерухоме майно використовувалося виключно для проживання її із ОСОБА_4 сім`ї. Окрім цього, станом на момент звернення банку із вищевказаною заявою, існувало рішення господарського суду Львівської області про стягнення з ФОП ОСОБА_4 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором та відбувалось примусове виконання такого рішення. На прилюдних торгах було реалізовано предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 , а тому вважає, що не може бути підставою для порушення провадження у справі про банкрутство заявлення вимог кредиторів, які не пов`язані з підприємницькою діяльністю банкрута, а пов`язані з особистими правами та інтересами фізичної особи. Розпорядником майна ОСОБА_6 зроблено запити у всі інстанції щодо пошуку майна ОСОБА_4 , і в тому числі і її майна, оскільки у них було майно на праві спільної сумісної власності, тобто розпочато втручання у їх особисте життя та збір про таке інформації. Разом з тим, вона жодної згоди на збирання щодо себе інформації не надавала, що суперечить ст. 32 Конституції України. 20.10.2010 господарським судом Львівської області ухвалено постанову про визнання ФОП ОСОБА_4 банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, припинено підприємницьку діяльність та призначено ліквідатором арбітражного керуючого ОСОБА_6 , якого зобов`язано вчинити передбачені чинним законодавством дії щодо проведення судової процедури ліквідації банкрута. Прийняття такого рішення мало ряд важливих юридичних наслідків для ОСОБА_4 , зокрема: його підприємницьку діяльність припинено повністю та безповоротно; він не мав змоги більше отримувати жодних доходів від такої; усі ділові напрацювання ФОП ОСОБА_4 , зв`язки, ділова репутація були знищені та втрачені. Для неї порушення провадження про банкрутство також мало суттєве значення, оскільки відбулось втручання у їх спільне життя, чоловік втратив свій дохід і це повністю відбилось на сім`ї. Ліквідатором ОСОБА_6 було інвентаризовано активи (майно) ОСОБА_4 , однак ліквідатор, ввівши майно в процедуру банкрутства, не врахував того, що таке належить і їй на праві спільної сумісної власності, а вона жодного відношення до зобов`язань ФОП ОСОБА_4 не мала і не повинна за них відповідати. Окремо звертає увагу на те, що продаж житлового будинку за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, с.Липники, який був єдиним житлом їх сім`ї, і який належить їй на праві спільної сумісної власності, неправомірно був проданий, оскільки продаж житла ОСОБА_4 , яке було надано в іпотеку по кредитному договору, укладеному ним не як фізичною особою-підприємцем, було прямим порушенням закону. Також вказує, що рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 05.12.2013 та рішенням апеляційного суду Львівської області від 15.05.2014 визнано спільним майном подружжя інвентаризоване ліквідатором майно ОСОБА_4 , що свідчить про те, що майно, на яке проводилось стягнення, не мало жодного відношення до підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_4 . Із врахуванням наведеного, дії ліквідатора ОСОБА_6 викликають сумнів у їх законності щодо звернення ним стягнення на майно, яке не підлягало реалізації в процедурі банкрутства ФОП. Лише 06.12.2019 господарським судом Львівської області за заявою ОСОБА_4 про закриття провадження у справі на підставі п.1 та п.3 ч. 1 ст.231 ГПК України, у зв`язку із встановленням під час розгляду справи на стадії ліквідаційної процедури обставин, які є підставою для відмови у відкритті провадження, закрито провадження по справі про банкрутство. Отже, за десять років, протягом яких тривало провадження у справі про банкрутство ФОП ОСОБА_4 , їй заподіяна моральна шкода протиправними діями відповідачів, які незаконно ініціювали процедуру банкрутства, включили до реєстру майно, яке належало їй на праві спільної сумісної власності і не могло бути у неї вилученим, здійснювали продаж цього майна з метою його відчуження, незаконно збирали відносно неї інформацію. Щодо визначення розміру завданої шкоди відповідачем АТ «Райффайзен Банк», зазначає, що саме за ініціативою даного кредитора було порушено процедуру банкрутства, наслідком чого є обмеження можливості фізичної особи розпоряджатися та управляти майном, припинення його підприємницької діяльності, втрата джерел для існування та знищення ділової репутації. Усі протиправні дії відповідача АТ «Райффайзен Банк» відносно ОСОБА_7 відбились і щодо неї, як його дружини, оскільки вона була змушена захищатися у даній процедурі та захищати своє майно. Також у травні 2011 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до Пустомитівського районного суду Львівської області про виселення ОСОБА_4 та її, як дружини, з житлового будинку та лише у 2020 році такий позов залишено без розгляду у зв`язку з тим, що представник позивача двічі не з`явився в судове засідання без поважних причин. Дана обставина також спричинила моральних страждань, які полягають в тому, що усі ці наведені процеси супроводжувались переживаннями, весь час вона перебувала під загрозою прийняття судом відносно неї негативного рішення, яке проставило б на край існування її сім`ю, а саме могло спричинити виселення з єдиного житла без надання іншого для проживання. Щодо завдання моральної шкоди відповідачем ОСОБА_6 вказує таке. В ході провадження про банкрутство ФОП ОСОБА_4 арбітражним керуючим ОСОБА_6 було вчинено ряд неправомірних дій, які завдали моральних страждань, зокрема: було укладено договори на проведення оцінки майнових активів боржника, якими здійснені такі оцінки; з метою продажу будинку, подано оголошення про продаж майна ФОП ОСОБА_4 до газети «Високий Замок», а згодом опубліковані повторні оголошення про продаж майна по заниженій вартості на підставі уцінки, тощо. Окрім цього, незважаючи на рішення Апеляційного суду Львівської області від 25.12.2013, яким припинено іпотеку нерухомого майна у с.Липники Пустомитівського району Львівської області, рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 05.12.2013, рішення апеляційного суду Львівської області від 25.12.2013 та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.04.2014, якими арбітражним керуючим ОСОБА_6 встановлено відсутність майнових активів ФОП ОСОБА_4 , на які б можна було провести стягнення та погасити борги, ОСОБА_6 і далі проводилось стягнення і лише через один рік з цього часу було знято майно з аукціону. Отже, арбітражним керуючим проводилось примусове вилучення майна позивача та його продаж на аукціоні, незаконність чого була встановлена вищевказаними рішеннями судів та підтверджена самим ОСОБА_6 , шляхом зняття майна з торгів. Із врахуванням вищенаведеного, вважає, що завдана їй моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала, будучи незаконно втягнутою у процедуру банкрутства щодо її чоловіка, незаконним вилученням її майна, збиранню щодо неї інформації, незаконним зверненням з вимогами про виселення та здійснення цього провадження більше десяти років.

Ухвалою від 15.02.2021 прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого провадження.

Від представника відповідача ОСОБА_6 адвоката Дудяка Р.А. 11.03.2021 надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просив відмовити повністю у задоволенні позовних вимог за безпідставністю, з огляду на таке. Позивачка ОСОБА_5 у позовній заяві стверджує, що є дружиною ОСОБА_4 , однак не долучає документ, який підтверджує даний факт. Заявляючи позов про відшкодування шкоди у деліктному зобов`язанні, ОСОБА_5 не довела існування всіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (шкода, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вина). Так, жодним судовим рішенням, індивідуальним актом Міністерства юстиції України чи його територіальних органів не встановлено незаконності діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_6 за період виконання ним обов`язків ліквідатора у справі про банкрутство ФОП ОСОБА_4 . Більше того, довідкою Головного територіального управління юстиції у Львівській області Міністерства юстиції України «Про результати позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого» від 20.10.2017 №22 встановлено, що за результатами проведення такої перевірки, в діяльності ОСОБА_6 , як арбітражного керуючого, під час виконання ним повноважень ліквідатора у справі про банкрутство ФОП ОСОБА_4 , порушень не виявлено. Окрім цього, під час розгляду справи господарським судом Львівської області у справі про банкрутство ФОП ОСОБА_4 , останнім було заявлено клопотання про винесення судом окремої ухвали щодо арбітражних керуючих Надлонка А.І. та Худоногової Л.Ю. щодо неправомірності їх дій, однак судом відмовлено у задоволенні такого клопотання. Також представник відповідача просить врахувати те, що провадження у справі про банкрутство ФОП ОСОБА_4 було закрито не через порушення арбітражним керуючим ОСОБА_6 , а у зв`язку із законодавчими змінами у сфері банкрутства. Із врахуванням наведеного, всупереч вимогам чинного законодавства, позивачка не навела жодного нормативного обґрунтування і жодного доказу, який би підтверджував як факт завдання моральної шкоди позивачці з боку відповідача ОСОБА_6 , так і розмір моральної шкоди. Крім цього, представник відповідача у відзиві на позов заявив про застосування позовної давності, оскільки позивачка дізналась про можливі порушення її прав не пізніше 22 серпня 2017 року.

Ухвалою суду від 15.03.2021 залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні позивача, ОСОБА_4 .

Від представника відповідача АТ «Райффайзен Банк Аваль» - адвоката Кожуховської О.Л. 17.03.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому остання просила повністю відмовити у задоволенні позовних вимог, покликаючись на таке. Між відповідачем АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ФОП ОСОБА_4 23.04.2008 було укладено кредитний договір, умови якого ФОП ОСОБА_4 , починаючи з вересня 2008 року, порушувалися. Останній пояснював припинення здійснення платежів скрутним фінансовим становищем та зниженнями його доходів від підприємницької діяльності. У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору, рішенням Господарського суду Львівської області від 10.04.2009 з ФОП ОСОБА_4 стягнуто заборгованість. Таким чином, вищенаведеним спростовуються твердження позивача про те, що кредитний договір є споживчим кредитом. Банк, користуючись своїм правом, звернувся до господарського суду із заявою про порушення справи про банкрутство та визнання кредитором у зв`язку з невиконанням ФОП ОСОБА_4 своїх зобов`язань за кредитним договором, укладеним як з фізичною особою підприємцем. Перевіривши законність та обґрунтованість заяви АТ «Райффайзен Банк Аваль» щодо боржника ФОП ОСОБА_4 , ухвалою Господарського суду Львівської області від 19.03.2010 порушено провадження у справі про банкрутство №28/32. ОСОБА_4 вказана ухвала не оскаржувалась в апеляційному та касаційному порядку, а відтак ним визнавалося, що господарський суд правомірно та за наявності визначених на те законом підстав порушив справу про банкрутство. В подальшому, 20.10.2010 постановою господарського суду Львівської області ФОП ОСОБА_4 визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатором ОСОБА_6 . Щодо іншої підстави для стягнення моральної шкоди із банку, позивачка покликається на наявність у Пустомитівському районному суді Львівської області цивільної справи про виселення, однак позивачкою не вказано яку саме норму чинного законодавства було порушено при подачі вказаного позову. Звернення до суду із позовною заявою є правом банку та само по собі не може свідчити про незаконність поведінки. Її твердження про те, що у вказаній справі було проведено значну кількість судових засідань, що змушувало її брати участь у судовому процесі близько 10 років, що спричинило значні моральні страждання, не відповідає дійсності, оскільки, як вбачається з хронології розгляду справи 2-1316/1209/1, було проведено лише три судових засідання до зупинення розгляду справи на початку 2013 року. Таким чином, твердження позивачки про її необхідність приймати участь у судових засіданнях протягом 10 років поспіль не відповідає дійсності. Із врахуванням наведеного, позивачкою не доведено неправомірності дій банку, відповідно неможливо визначитися з причинно-наслідковим зв`язком між шкодою і протиправними діяннями та виною відповідача АТ «Райффайзен Банк» в заподіянні шкоди.

26.03.2021 до суду надійшли відповіді позивачки ОСОБА_5 на відзиви відповідачів ОСОБА_6 та АТ «Райффайзен Банк» на позов. У вказаних відповідях зазначає, що подані відповідачами відзиви не спростовують підстав позову, є формою їх захисту, а тому повністю підтримує свої позовні вимоги, викладені у позовній заяві. Додатково зазначила, що причинний зв`язок між діями банку і шкодою є очевидний, оскільки він випливає з ініціативи банком процедури банкрутства, в результаті якої позивачці було завдано шкоду, а тому банк повинен нести всі наслідки здійснення такої шкоди щодо позивачки. Щодо позовних вимог до відповідача ОСОБА_6 , позивач додатково зазначила, що винагорода арбітражного керуючого визначається комітетом кредиторів та обов`язково затверджується господарським судом, який розглядає справу про банкрутство. Без цього виплата арбітражному керуючому винагороди є незаконною та свідчить про вчинення ним корупційних діянь в інтересах одного з кредиторів. Натомість ОСОБА_6 винагорода за його роботу виплачувалась АТ «Райффайзен Банк» без ухвали суду та була затверджена господарським судом уже по факту і після оплати. Ця обставина, як ті, які наведені у позовній заяві, свідчать про протиправність дій відповідача і відповідно свідоме затягування арбітражним керуючим судової процедури банкрутства в інтересах банку та допущення ним порушень закону про банкрутство. Щодо клопотання відповідачів про застосування строку позовної давності, зазначає, що такий строк не був пропущений, оскільки почався з моменту закриття провадження господарським судом 06.12.2019 р. і набрання такою ухвалою законної сили.

Від представника відповідача АТ «Райффайзен Банк» - адвоката Кожуховської О.Л. 07.04.2021 надійшли заперечення на відповідь на відзив позивачки. У вказаних запереченнях представник відповідача додатково зазначає, що у спірних деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки, причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою та вини. Позивачкою не доведено яка неправомірна поведінка банку спричинила їй моральну шкоду та яку саме норму чинного законодавства було порушено при подачі заяви про визнання банкрутом та/або при подачі позову про виселення, у зв`язку з чим її позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Відповідно до ухвали суду від 08.04.2021 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_5 про залучення до участі в справі у якості співвідповідача Міністерства юстиції України.

Ухвалою суду від 08.04.2021 відмовлено у задоволенні клопотань представників відповідачів ОСОБА_6 та АТ «Райффайзен Банк Аваль» про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням Сихівського районного суду м.Львова у справі №464/4738/20 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 та АТ «Райффайзен Банк Аваль» про відшкодування майнової та моральної шкоди.

14.04.2021 до суду надійшли письмові пояснення третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги, на стороні позивача, ОСОБА_4 , у яких останній позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги ОСОБА_5 . Зазначив, що через зухвале та незаконне втручання у їх із дружиною життя відповідачами, яке детально розписано у позовній заяві, часті телефонні дзвінки дружині та її батькам невідомим особами від імені банку, відбилось на здоров`ї її батьків. Зокрема ІНФОРМАЦІЯ_1 через хворобу серця помер батько ОСОБА_5

29.04.2021 р. від представника відповідача АТ «Райффайзен Банк Аваль» - адвоката Кожуховської О.Л. надійшла заява про застосування у справі строків позовної давності.

Ухвалою суду від 18.06.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено цивільну справу до судового розгляду.

22.07.2021 до суду надійшла заява представника відповідача ОСОБА_3 , у якій остання повідомляла суд про зміну найменування учасника справи відповідача Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на Акцонерне товариства «Райффайзен Банк».

Представник позивача Блонський М.А. у судовому засіданні позов підтримав з підстав, що наведені у такому, просив позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник відповідача ОСОБА_6 ОСОБА_2 у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог, надав пояснення, які відповідають його відзиву на позовну заяву. Додатково представник зазначив, що жодне нерухоме майно позивачки ОСОБА_5 , яке їй належить на праві спільної сумісної власності подружжя із ОСОБА_4 , не було реалізоване в ході провадження про банкрутство ФОП ОСОБА_4 .

Представник відповідача АТ «Райффайзен Банк» - Кожуховська О.Л. надала пояснення, які відповідають змісту відзиву на позовну заяву, просила відмовити у задоволення позовних вимог за безпідставність.

Третя особа ОСОБА_4 в судовому засіданні позов підтримав, просив такий задовольнити.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Пунктом 3 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до п.9 вказаної Постанови при визначенні розміру моральної (немайнової) шкоди суд визначає обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та враховує інші обставини. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

На обґрунтування позовних вимог щодо завдання позивачці ОСОБА_5 моральної шкоди, остання покликається, серед іншого, на те, що арбітражним керуючим Надлонком А.І., а також представниками АТ «Райффайзен Банк» було вчинено ряд неправомірних дій в ході провадження справи про банкрутство, які завдали їй моральних страждань.

Як вбачається з матеріалів справи про банкрутство №28/32, наданої на запит суду, ухвалою Господарського суду Львівської області від 19.03.2010 заяву ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» прийнято до розгляду та порушено провадження у справі №28/32 про банкрутство ФОП ОСОБА_4 , введено мораторій на задоволення вимог кредиторів та розпорядження майном боржника, розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Надлонка А.І.

У вищевказаній заяві банку зазначено, що 23.04.2008 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ФОП ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №010/08-3/3684/в. Виконання зобов`язань за кредитним договором забезпечено договором іпотеки, однак, починаючи з вересня 2008 року, боржником порушувалися умови кредитного договору. У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору рішенням Господарського суду Львівської області від 10.04.2009 з ФОП ОСОБА_4 стягнуто відповідну заборгованість. 11.02.2010 державним виконавцем повернуто виконавчий документ стягувачу, оскільки в боржника відсутнє майно, яке б перебувало в заставі та на яке можна було б звернути стягнення. Вищенаведені обставини, а також загальний розмір заборгованості, зумовили звернення банку із заявою про порушення справи про банкрутство.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 20.09.2010 у вказаній справі затверджено реєстр вимог кредиторів, серед яких кредитор першої черги - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». Загальна сума вимог даного кредитора: 973 грн. (судові витрати та витрати на публікацію оголошення), 2 816 369,31 грн. (вимоги, забезпечені заставою).

Постановою Господарського суду Львівської області від 20.10.2010 ФОП ОСОБА_4 визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Надлонка А.І.

В ході ліквідаційної процедури арбітражним керуючим вчинялись дії щодо інвентаризації майна банкрута, організації проведення оцінки вартості майна, подавались оголошення щодо продажу майна. В процесі ліквідаційної процедури встановлено відсутність майнових активів, на які можна було б звернути стягнення та погасити боргові зобов`язання.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 16.09.2014 затверджено звіт ліквідатора у справі про банкрутство ФОП ОСОБА_4 , звільнено ФОП ОСОБА_4 від подальшого виконання вимог кредиторів Управління Пенсійного Фонду України в Яворівському районі Львівської області на суму 2 798,22 грн., Львівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на суму 80,63 грн., Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на суму 948 794,40 грн., припинено підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_4 та припинено провадження у справі № 28/32 про банкрутство ФОП ОСОБА_4 .

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 28.01.2015 задоволено апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_4 , скасовано ухвалу Господарського суду Львівської області від 16.09.2014, відмовлено в задоволенні клопотання ліквідатора банкрута арбітражного керуючого Надлонка А.І. про затвердження звіту ліквідатора, справу про банкрутство ФОП ОСОБА_4 надіслано Господарському суду Львівської області для розгляду на стадії судової процедури ліквідації.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 02.04.2015 припинено провадження у справі № 28/32 в частині кредиторських вимог ПАТ «Альфа-Банк» на суму 2 251 612,52 грн., а також виключено з ліквідаційної маси боржника транспортний засіб марки «TOYOTA Corolla», 2006 року випуску, р.н. НОМЕР_1 , та земельну ділянку в с. Бартатів Городоцького району Львівської області площею 1,0471 га, кадастровий номер :06:000:0029; припинено провадження у справі № 28/32 в частині кредиторських вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на суму 3 445 353,95 грн. та розгляд справи відкладено на 21.04.2015.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 21.04.2015 затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс банкрута ФОП ОСОБА_4 ; звільнено ФОП ОСОБА_4 від подальшого виконання вимог кредиторів Управління Пенсійного Фонду України в Яворівському районі Львівської області на суму 2 798,22 грн., Львівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на суму 80,63 грн., Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на суму 948 794,40 грн.; припинено підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_4 ; провадження у справі № 28/32 про банкрутство ФОП ОСОБА_4 припинено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 24.06.2015 вимоги апеляційної скарги ФОП ОСОБА_4 задоволено частково, ухвалу Господарського суду Львівської області у справі № 28/32 від 02.04.2015 скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні заяви ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про зменшення розміру вимог кредитора у справі про банкрутство та клопотання ПАТ «Альфа-Банк» про припинення провадження в частині грошових кредиторських вимог банку в сумі 2 251 612,52 грн. та виключення з ліквідаційної маси боржника транспортного засобу марки «TOYOTA Corolla», 2006 року випуску, р.н. НОМЕР_1 , та земельної ділянки в с. Бартатів, Городецького району, Львівської області площею 1,0471 га, кадастровий номер :06:000:0029 відмовлено, справу передано на розгляд до Господарського суду Львівської області на стадію ліквідації.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 24.06.2015 вимоги апеляційної скарги ФОП ОСОБА_4 задоволено, ухвалу Господарського суду Львівської області у справі № 28/32 від 21.04.2015 скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні клопотання ліквідатора боржника арбітражного керуючого Надлонка А.І. про затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу банкрута відмовлено, справу передано на розгляд до Господарського суду Львівської області на стадію ліквідації.

Постановою Вищого господарського суду України від 13.10.2015 касаційну скаргу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» залишено без задоволення, постанову Львівського апеляційного господарського суду від 24.06.2015 залишено без змін.

Ухвалою суду від 01.08.2017 у задоволенні клопотання ОСОБА_4 від 11.05.2016 відмовлено, у задоволенні клопотання ОСОБА_4 від 27.09.2017 відмовлено, клопотання арбітражного керуючого Надлонка А.І. від 19.07.2017 за № 01-21/02-01/188 задоволено, затверджено оплату послуг арбітражного керуючого ОСОБА_6 у розмірі двох мінімальних заробітних плат за кожен місяць виконання повноважень арбітражного керуючого з моменту призначення у справі № 28/32, затверджено звіт про оплату послуг арбітражного керуючого ОСОБА_6 у розмірі 1 236 742,00 грн. за весь період з 2010-2016 р.р., заяву арбітражного керуючого Худоногової Л.Ю. від 30.05.2017 за № 182/01-09 задоволено, ліквідатором ФОП ОСОБА_4 призначено арбітражного керуючого Худоногову Л.Ю., розгляд справи відкладено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 28.08.2017 ухвалу Господарського суду Львівської області від 01.08.2017 залишено без змін, а апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_4 без задоволення.

Постановою Вищого господарського суду України від 13.12.2017 касаційну скаргу ФОП ОСОБА_4 залишено без задоволення, ухвалу Господарського суду Львівської області від 01.08.2017 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 28.08.2017 залишено без змін.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 30.10.2019 заяву ПАТ «Кристалбанк» та клопотання ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено. Здійснено заміну кредитора ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на правонаступників ПАТ «Кристалбанк» та ПАТ «Вектор Банк».

Ухвалою суду від 30.10.2019 заяву ПАТ «Кристалбанк» та клопотання ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено, здійснено заміну кредитора ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на правонаступників ПАТ «Кристалбанк» та ПАТ «Вектор Банк».

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 06.12.2019 припинено процедуру ліквідації ФОП ОСОБА_4 та повноваження ліквідатора арбітражного керуючого Худоногової Л.Ю., а також закрито провадження у справі № 28/32.

Згідно ч.1 ст.41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», яка була чинна станом на момент внесення відомостей в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження: повідомляє про своє призначення державний орган з питань банкрутства в десятиденний строк з дня прийняття рішення господарським судом та надає державному реєстратору в електронній формі через портал електронних сервісів юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відомості, необхідні для ведення Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, у порядку, встановленому державним органом з питань банкрутства.

Вищевказаною ухвалою від 06.12.2019 відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_4 про винесення окремої ухвали відносно арбітражного керуючого ОСОБА_6 за внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань достовірної інформації щодо суб`єкта достовірної інформації відповідно до постанови Львівського апеляційного господарського суду від 28.01.2015 р., а також визнано необґрунтованими та безпідставними посилання на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 205-1 КК України. Окрім цього, у вказаній ухвалі Господарський суд Львівської області зазначає, що із клопотання ОСОБА_4 не вбачається наявності жодного порушення з боку арбітражного керуючого ОСОБА_6 . Більше того, заявником навіть не зазначається, чи він звертався до правоохоронних органів із заявою (повідомленням) про вчинення діяння, яке містить ознаки кримінального правопорушення.

Щодо підстав припинення процедури ліквідації ФОП ОСОБА_4 згідно із ухвалою від 06.12.2019 у справі № 28/32, слід зазначити таке.

За період з моменту порушення провадження у даній справі по дату введення в дію Кодексу України з процедур банкрутства 21.10.2019 р., до боржника судові процедури застосовувались у відповідності до норм Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції до 19.01.2013.

ОСОБА_4 подав до Господарського суду Львівської області клопотання, у якому просив закрити провадження у справі № 28/32 на підставі п. 1 та п. 3 ч. 1 ст. 231 ГПК України у зв`язку із встановленням під час розгляду справи на стадії ліквідаційної процедури обставин, які є підставою для відмови у відкритті провадження. На думку заявника, доказами таких обставин є те, що заявлені кредиторські вимоги, зокрема і ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», про повернення кредитних коштів є вимогами, які не стосуються підприємницької діяльності ОСОБА_4 , а були отримані боржником для споживчих потреб.

Разом з тим, у зв`язку з введенням в дію Кодексу України з процедур банкрутства та згідно з п. 4 Прикінцевих та перехідних положень, з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

З урахуванням вищенаведеного, господарським судом при розгляді даної справи застосовувались положення Кодексу України з процедур банкрутства.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Статтею 113 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою.

Згідно ч. 1 ст. 115 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справі про неплатоспроможність боржника - фізичної особи або фізичної особи - підприємця може бути відкрито лише за заявою боржника.

Із врахуванням вищевказаних норм, Господарський суд Львівської області прийшов до висновку про можливість здійснення провадження у справі про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи підприємця лише за наявності згоди боржника. Оскільки у даній справі було подано клопотання про закриття провадження у справі, що свідчить про відсутність згоди боржника фізичної особи підприємця ОСОБА_4 на здійснення провадження у справі про його неплатоспроможність, відтак провадження у даній справі було закрито.

При закритті провадження у справі у зв`язку із вказаною обставиною, судом відхилено доводи боржника з покликанням на норму п. 3 ч. 1 ст. 231 ГПК України, оскільки ухвала від 19.03.2010 про порушення провадження у даній справі та постанова господарського суду від 20.10.2010 про визнання боржника банкрутом, при прийнятті яких суд керувався Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», набрали законної сили.

Вищевказана ухвала Господарського суду Львівської області від 06.12.2019, якою закрито провадження у справі № 28/32, набрала законної сили.

Слід зазначити, що ОСОБА_4 оскаржувались інші судові рішення в ході розгляду Господарським судом Львівської області справи №28/32, зокрема які були також предметом перегляду Верховним Судом. Разом з тим, в ході перегляду таких не встановлено порушень чинного законодавства України щодо здійснення процедури банкрутства.

Окрім цього, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, Головним територіальним управлінням юстиції у Львівській області проведено позапланову невиїзну перевірку діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_6 на підставі звернення ОСОБА_4 від 22.08.2017, про що складено довідку №22 від 20.10.2017 та акт №22 від 24.10.2017. Відповідно до вказаних документів в частині перевірених питань, наданих матеріалів, на час проведення перевірки та в межах предмету її проведення, порушень в діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_6 під час виконання повноважень ліквідатора у справі №28/32 про банкрутство ФОП ОСОБА_4 , не виявлено, вимоги законодавства арбітражним керуючим ОСОБА_6 не порушено.

Також відповідно до змісту листа Головного територіального управління юстиції у Львівській області №Е-84/1/05 від 24.04.2018, яким надано відповідь на виконання доручення Департаменту з питань судової роботи та банкрутства Міністерства юстиції України, на підставі звернення ОСОБА_4 , про жодні порушення в роботі арбітражного керуючого ОСОБА_6 , в тому числі щодо оплати послуг останнього, у такому не зазначено.

Окрім цього, в ході розгляду справи встановлено, що жодного майна ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не було реалізовано в ході провадження про банкрутство ФОП ОСОБА_4 .

Враховуючи вищенаведені обставини, суд приходить до висновку, що провадження у справі про банкрутство ФОП ОСОБА_4 було ініційоване та тривало в межах передбачених чинним на той час законодавством України процедур, неправомірність такого не спростоване вищевказаними судовими рішеннями та перевірками уповноважених органів. Окрім цього, провадження у справі про банкрутство було закрито у зв`язку із змінами в законодавстві, а не у зв`язку із порушеннями відповідачами норм чинного законодавства щодо провадження про банкрутство.

Щодо покликань ОСОБА_5 , як на підставу для стягнення моральної шкоди із відповідача Акціонерного товариства «Райффайзен Банк», на звернення останнього у Пустомитівський районний суд Львівської області із позовною заявою про виселення, а також тривалий розгляд даної справи, слід зазначити таке.

Як вбачається із матеріалів цивільної справи №2-1316/1209/11 (пр.№2/450/69/20), наданої Пустомитівським районним судом Львівської області на запит суду, 19.05.2011 ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся у Пустомитівський районний суд Львівської області із позовною заявою до відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про зняття їх з реєстрації та виселення із будинку АДРЕСА_2 . Даний позов мотивований тим, що вищевказаний будинок є предметом іпотеки щодо забезпечення виконання умов кредитного договору, укладеного 11.03.2008 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4 .

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 28.01.2020 вказану позовну заяву залишено без розгляду. Підставою для залишення даної позовної заяви слугувало те, що позивач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, повторно не з`явився у судове засідання, відтак на підставі п.3 ч. 1 ст.257 ЦПК України позов залишено без розгляду.

Згідно із матеріалами цивільної справи №2-1316/1209/11 (пр.№2/450/69/20), ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 06.02.2013 провадження у цивільній справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про зняття з реєстрації та виселення зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі за позовом ОСОБА_4 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про припинення іпотеки (справа №450/205/13-ц, пров. №2/450/711/13).

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 29.03.2013 у справі №450/205/13-ц, пров. №2/450/711/13, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про припинення іпотеки. Разом з тим, рішенням Апеляційного суду Львівської області від 25.12.2013, яке залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.04.2014, скасовано вищевказане рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 29.03.2013 та вирішено: задовольнити позов ОСОБА_4 , припинити іпотеку нерухомого майна житлового будинку АДРЕСА_2 , а також земельних ділянок, яка встановлена на підставі Договору іпотеки №014/7299/74/55832 від 11.03.2008.

Незважаючи на те, що рішення у цивільній справі №450/205/13-ц, пров. №2/450/711/13 набрало законної сили 25.12.2013, ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області поновлено провадження у справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про зняття з реєстрації та виселення лише 02.12.2019.

Не заслуговують на увагу покликання позивачки ОСОБА_5 на те, що тривалий розгляд Пустомитівським районним судом Львівської області завдав їй моральних страждань, оскільки і ОСОБА_5 , і її чоловік ОСОБА_4 , будучи учасниками даної справи, та достовірно знаючи, що підстави, які слугували зупиненню провадження, відпали ще у 2013 році, не звертались із заявою до суду про поновлення провадження. Згідно із матеріалами цивільної справи, ОСОБА_4 звернувся із такою заявою лише 05.09.2019.

Саме лише звернення АТ «Райффайзен Банк» із позовом до суду не можна розцінювати як протиправне заподіяння позивачці шкоди, а тому не може бути підставою для відшкодування немайнової (моральної) шкоди.

Такий висновок узгоджується із правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду від 02.11.2020 у справі №308/10155/16-ц.

Згідно з ч.1-ч.4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, шостої, сьомої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою, третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, із врахуванням вищенаведеного, оскільки позивачкою ОСОБА_5 не доведено наявності усіх складових цивільно-правової відповідальності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц).

Оскільки відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_5 , пред`явлених позивачкою до кожного із відповідачів, відтак заяви про застосування строку позовної давності задоволенню не підлягають.

Щодо судових витрат, слід зазначити таке.

Згідно із ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.

У зв`язку з тим, що підстави для задоволення позову відсутні, відповідно до ст. 141 ЦПК України, слід відмовити позивачці і щодо стягнення з відповідачів на її користь суми сплаченого судового збору.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з вимогами ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як зазначено вище, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Враховуючи вищенаведене, а також надані представником відповідача ОСОБА_6 докази на підтвердження витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, зокрема рахунок №14 від 13.05.2021 про сплату ОСОБА_6 12 000 грн. витрат за надання правничої допомоги, платіжне доручення №143 від 18.05.2021, акт прийому-передачі наданих правових послуг та договір про надання правової допомоги від 01.03.2021, а також відсутність заперечень позивачки щодо можливої неспівмірності таких витрат, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з позивачки на користь відповідача ОСОБА_6 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000 грн.

Керуючись статтями 13, 81, 89, 263 265 ЦПК України,

у х в а л и в:

у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , Акціонерного товариства «Райффайзен Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні позивача ОСОБА_4 про стягнення заподіяної моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000 (дванадцять тисяч) гривень.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлено 20.10.2021.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Райффайзен Банк», код ЄДРПОУ 1435909, м.Київ, вул.Лєскова, 9.

Третя особа: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 .

Суддя Д.Ю.Теслюк