ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2021 року

м.Суми

Справа №592/8334/21

Номер провадження 22-ц/816/1340/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Собини О. І.

з участю секретаря судового засідання Назарової О.М.,

сторони справи:

заявник ОСОБА_1 ,

заінтересована особа ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 липня 2021 року в складі судді Бичкова І.Г., ухваленого у м. Суми,

в с т а н о в и в:

У липні 2021 року заявник звернулася до суду із заявою, в якій просила суд видати стосовно ОСОБА_2 обмежувальний припис, яким встановити наступні обмеження його прав: Заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці спільного проживання з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Вимоги заяви мотивовано тим, що з 27.06.1991 року вони проживають з ОСОБА_2 в зареєстрованому шлюбі. Під час спільного проживання останній неодноразово підіймав на неї руку, принижував морально, ображав нецензурною лайкою. Також він постійно забороняв їй спілкуватися зі своїм сином від першого шлюбу ОСОБА_3 03.07.2021 року вона перебувала з малолітнім онуком ОСОБА_4 . Вказує, що в 21 год 30 хв. до їх будинку прийшов ОСОБА_3 . В подальшому вона побачила, що ОСОБА_2 сморкався та харкав в мийку, що розташована на кухні та в якій лежав немитий посуд. Вказує, що в подальшому ОСОБА_2 вдарив її по обличчю рукою, в зв`язку з чим її син ОСОБА_3 встав між ними та схопив ОСОБА_2 за руки, при цьому останній погрожував їм вбивством. Вивівши малолітнього ОСОБА_4 до кімнати на другому поверсі вона побачила, що ОСОБА_2 намагався піднятися на другий поверх погрожуючи їм вбивством на що вона викликала поліцію. В подальшому розміряючи свого сина та чоловіка вона отримала від останнього удари по руках та грудній клітині. Надалі ОСОБА_2 пішов з дому, а її син пішов зустрічати поліцію. Вийшовши у двір вона побачила, що її син був побитий. По приїзду поліції він вказав, що його побили ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , та дружина ОСОБА_7 . В зв`язку з вказаною подією нею та її сином були написані заяви до поліції.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 липня 2021 року в задоволенні заяви відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні вимог заяви, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не доведено наявність ризиків вчинення та продовження у майбутньому домашнього насильства з боку ОСОБА_2 , а сам обмежувальний припис у тому вигляді, який просить застосувати заявник є втручанням як в право особи на житло, так і право особи на приватне життя і сім`ю, які захищені Конституцією України, а також Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, заявник подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне встановлення судом фактичних обставин справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги заяви.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на власноручно підписані ОСОБА_2 заборонні приписи, серії АА № 106252 від 04.07.2021 та серії АА № 106253 від 04.07.2021 року, оскільки на думку суду останній їх неправильно зрозумів. Крім того, суд не досліджував доказів, відповідно до яких вона та її син проходили судово медичну експертизу за направлення з Сумського РУП. Крім того, суд не затребував в неї заяви про злочини та поверхнево дослідив обставини по справі.

Від заінтересованої особи відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

ОСОБА_2 заперечив проти задоволення апеляційної скарги і просив рішення залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 та заінтересована особа ОСОБА_2 , з 27.07.1991 року перебувають в зареєстрованому шлюбі та проживають разом в будинковолодінні за адресою: АДРЕСА_1 .

22.11.2005 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 укладено договір довічного утримання (догляду), відповідно до якого ОСОБА_2 передав у власність житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_8 , а останній зобов`язався здійснювати довічне утримання та догляд ОСОБА_2 .. При цьому вказаним договором передбачено право довічного проживання у відчужуваному житловому будинку ОСОБА_1 ..

Відповідно до консультативного висновку спеціаліста складеного КНП «Центральна міська клінічна лікарня» СМР від 04.07.2021 року ОСОБА_1 встановлено діагноз: забій середньої третини лівого передпліччя. ЗТРК. Забій грудної клітини справа, підшкірна гематома.

З медичних документів ОСОБА_3 , зокрема з консультативного висновку спеціаліста складеного КНП «Центральна міська клінічна лікарня» СМР від 04.07.2021 року та довідки хірургічного токарального відділення КНП СОР «СОКЛ» від 05.07.2021 року вбачається що останньому було встановлено діагноз: ЗТГК, забій грудної клітини справа.

З медичних документів ОСОБА_2 вбачається що останній також отримав тілесні ушкодження, зокрема, ЗТГК, забій грудної клітини зліва.

03.07.2021 року та 04.07.2021 року ОСОБА_1 було написано до Сумського РУП ГУНП в Сумській області заяви про вчинення злочину.

04.07.2021 року до Сумського РУП ГУНП в Сумській області надійшло повідомлення про спричинення від ОСОБА_2 тілесних ушкоджень.

04.07.2021 року відносно ОСОБА_3 складено терміновий заборонний припис за вчинення домашнього насильства стосовно ОСОБА_2 та встановлено заборону в будь який спосіб контактувати з постраждалою особою.

04.07.2021 року відносно ОСОБА_2 складено терміновий заборонний припис за вчинення домашнього насильства стосовно ОСОБА_1 та встановлено заборону в будь який спосіб контактувати з постраждалою особою.

04.07.2021 року відносно ОСОБА_2 складено терміновий заборонний припис за вчинення домашнього насильства стосовно ОСОБА_3 та встановлено заборону в будь який спосіб контактувати з постраждалою особою.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»;

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 24 Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, серед іншого, належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Згідно ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Частиною 3 статті 26 цього Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису ОСОБА_1 посилалась на вчинення стосовно неї та її сина ОСОБА_3 з боку ОСОБА_2 насильства в родині за що відносно останнього, працівниками поліції було складено терміновий заборонний припис.

Разом з тим, статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Відповідно до роз`яснень, наведених в п. п. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів.

Разом з тим докази, надані заявником в обгрунування заявлених вимог, а саме: копії медичних документів, її та її сина ОСОБА_3 , а також термінові заборонні приписи стосовно кривдника з приводу вчинення відносно неї та її сина домашнього насильства, не вказують на вірогідність повторного вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства чи настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення. Будь яких доказів повторного вчинення ОСОБА_2 відносно заявниці домашнього насильства станом на момент вирішення справи судом першої інстанції остання до суду не надала, тому судом першої інстанції було вирішено справу на підставі наданих позивачем доказів.

Так, колегія суддів звертає увагу на те, що наявні в матеріалах справи термінові заборонні приписи стосовно кривдника не містять обставин вчинення домашнього насильства відносно заявника та її сина, а також пояснень самого ОСОБА_2 з приводу вчинення домашнього насильства чи відмітки про відмову від їх надання, а тому, на підставі вказаних термінових приписів суд позбавлений можливості оцінити характер дій ОСОБА_2 та встановити чи дійсно останнім відносно заявника та її сина вчинялося домашнє насильство. Надані заявницею медичні документи також не можуть бути свідченням того, що саме ОСОБА_2 було застосовано насильство в результаті якого вона та її син отримали тілесні ушкодження, оскільки вказані медичні документи не містять відомостей стосовно механізму отримання тілесних ушкоджень, а також інформації, з якого приводу заявниця та її син звернулися до лікаря, та коли і за яких обставин ними були отримані вказані тілесні ушкодження.

Доводи заявника стосовно того, що нею та її сином були написані в поліцію заяви про вчинення злочину, колегія суддів вважає неспроможними з огляду на те, що фактично з матеріалів цивільної справи вбачається, що між нею, її чоловіком та сином склалися неприязні стосунки, а процесуальних рішень за вказаними заявами про вчинення злочину процесуальних рішень прийнято не було.

Окремо, колегія суддів зауважує, що заявником не надано доказів того, що ОСОБА_2 має інше житло, окрім спільного житла з заявницею, а тому обмежувальний припис у тому вигляді, який просить застосувати заявник є втручанням в право ОСОБА_2 на житло.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо не доведеності заявником наявності ризиків вчинення та продовження у майбутньому домашнього насильства з боку ОСОБА_2 у будь якому його прояві, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відмови в задоволенні заяви.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Повне судове рішення складено 22 жовтня 2021 року.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: О.Ю. Кононенко

О.І. Собина