РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2021 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Харечка С.П.

при секретарі Гожа Г.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю,

ВСТАНОВИВ:

01 червня 2021 року ОСОБА_3 звернулась до Рівненського міського суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю.

В обґрунтування позову вказує, що з 17 жовтня 1992 року вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , наразі шлюб як такий існує лише формально, між ними відсутнє будь яке порозуміння, в них різні погляди на життя. Наразі сімейного життя не ведуть, що стало причиною звернення до Рівненського відділу ДРАЦС із заявою про розірвання шлюбу подружжя. Вказує, що за час подружнього життя ними було придбано однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується ОСОБА_4 контрактом купівлі-продажу нерухомості від 28 липня 1996 року, а також гараж-бокс АДРЕСА_2 , що підтверджується Біржовою угодою купівлі - продажу нерухомості від 13 січня 1999 року. Зазначає, що згідно Біржового контракту та Біржової угоди Покупцем, відповідного нерухомого майна, являвся ОСОБА_2 , необхідність визначення покупцем саме чоловіка, була зумовлена складним періодом життя на той час, яким характеризуються 90-ті роки 20 століття, все ж таки чоловік це чоловік і його, як вона тоді вважала, дещо складніше ошукати, що і стало причиною оформлення усіх документів на останнього. Проте, вказане майно було придбано за її особисті кошти, отримані в дарунок від її батьків, що підтверджується розписками самого Відповідача, а також відповіддю на адвокатський запит її батьків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , згідно яких останні подарували мені 7000 доларів США та 1000 доларів США, у 1996 та 1999 році відповідно, з метою подальшої купівлі квартири та гаража. У зв`язку з цим звертається до суду з даною позовною заявою.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовільнити з підстав викладених у позові.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю та не заперечував проти їх задоволення, суду пояснив, що він дійсно кошти отримав відповідно до розписок наявних у матеріалах справи.

Суд заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17 жовтня 1992 року сторони перебувала у шлюбі, який було розірвано 10 липня 2021 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 10.07.2021 року.

За час подружнього життя сторонами було придбано однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується ОСОБА_4 контрактом купівлі-продажу нерухомості від 28 липня 1996 року, а також гараж-бокс АДРЕСА_2 , що підтверджується Біржовою угодою купівлі - продажу нерухомості від 13 січня 1999 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу) і вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

При цьому, у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Зі змісту ст. ст. 57, 60 СК України вбачається, що набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності до того часу, доки заінтересована особа не доведе, що майно було придбано у шлюбі, але за її особисті кошти.

Згідно розписок ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , вбачається, що останні подарували ОСОБА_3 7000 доларів США та 1000 доларів СІЛА, у 1996 та 1999 році відповідно, з метою подальшої купівлі квартири та гаража.

Частиною 1 статті 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Враховуючи вищевикладене, та те, що відповідач не заперечує проти позовних вимог, суд дійшов висновку про задоволення позову.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 4, 11, 12, 258, 259, 264, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю - задовільнити.

Визнати за ОСОБА_3 , право особистої приватної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_3 , право особистої приватної власності на гараж-бокс № НОМЕР_2 блок-секції АДРЕСА_3

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Позивач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_4 , ідент. код. НОМЕР_3 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_4 , ідент. код. НОМЕР_4 .

Суддя С.П.Харечко