Справа № 203/608/21
Провадження № 2/354/406/21
У Х В А Л А

18 жовтня 2021 року м. Яремче

Яремчанський міський суд Івано-Франківської області в складі: головуючої судді Ваврійчук Т.Л., за участю секретаря судового засідання Старунчак Н.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Приватного акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго», Приватного акціонерного товариства «Альфа Енерго Груп» про визнання права власності та усунення перешкод у користуванні майном,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Приватного акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго», Приватного акціонерного товариства «Альфа Енерго Груп» про визнання за ним права власності на трансформаторну підстанцію комутуючий пристрій 0,4 кВ в РП-0,4 кВ ТП-566, джерела електропостачання(ПС «Ворохта110/35/10 кВ, ТП 566.), точки забезпечення потужності та точки приєднання(на вихідних контактах комутуючого пристрою 0,4 кВ в РП-0,4 кВ ТП-566.) та зобов`язання відповідача не чинити йому перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження вказаним майном. В обґрунтування позову зазначив, що наприкінці 2013 року вони із відповідачем вирішили побудувати в урочищі Вишні с. Поляниця Надвірнянського району Івано-Франківської області на належних їм на праві власності чотирьох земельних ділянках готельно-ресторанний комплекс. З того часу і до 2018 року позивачем за власні кошти побудовано за вказаною адресою наступні об`єкти:готельно-ресторанний комплекс(перша черга-корпус 31), готельно-рестораннйи комплекс(друга черга-корпус №2), адміністративно-відпочинкова будівля; група зблокованих житлових котеджів для довготривалого відпочинку. З метою організації енергопостачання він за власні кошти у встановленому законом порядку побудував лінію енергопостачання, завдяки якій здійснюється енергозабезпечення вказаних об`єктів. Необхідні матеріали поставляло ПП «Альфа Енерго Груп», яке також на підставі укладеного із ним договору виконувало роботи з проектування, будівництво лінії електропередач та встановлення трансформаторної підстанції. Кошти за дані послуги були перераховані ним безпосередньо на розрахунковий рахунок даного підприємства. Також на його замовлення та за його рахунок ПАТ «Прикарпаттяобленерго» розробило «Технічні умови нестандартного приєднання до електричних мереж» та уклало із ним договір №333/35-109/2014 від 28 липня 2014 року та договір №162/35-197/2015 від 15 травня 2015 року «Про нестандартне приєднання до електричних мереж». Проте, на даний час відповідач не визнає його право власності на придбану за власні кошти трансформаторну підстанцію, самоправно експлуатує її без погодження умов експлуатації, обмежив йому доступ до вказаного майна, позбавивши його можливості використовувати належне йому майно на власний розсуд, що послужило причиною звернення до суду із вказаним позовом.

Одночасно із поданням позовної заяви позивач подав заяву про забезпечення позову в якій просить заборонити будь-кому в будь-який спосіб користуватися та експлуатувати трансформаторну підстанцію комутуючий пристрій 0,4 кВ в РП-0,4 кВ ТП-566, джерелом електропостачання(ПС «Ворохта110/35/10 кВ, ТП 566.), точкою забезпечення потужності та точкою приєднання(на вихідних контактах комутуючого пристрою 0,4 кВ в РП-0,4 кВ ТП-566.) до вирішення спору по суті.

В обґрунтування вказаної заяви зазначено, що відповідач самовільно користується належним йому майном, обмежив йому доступ до вказаної трансформаторної підстанції, позбавивши його можливості використовувати дане майно на власний розсуд. При цьому, експлуатація трансформаторної підстанції погіршує її товарні якості,через фізичне зношування та може призвести до втрати працездатного стану майна. Таким чином, зважаючи на те, що між ним та відповідачем існує спір стосовно права власності на вищезазначену трансформаторну підстанцію, відповідач не визнає його право власності на вказане майно та обмежив йому доступ до нього, вважає, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову, а відмова у застосуванні заходів забезпечення позову в обраний ним спосіб може призвести до неможливості у майбутньому відновити його порушене право.

Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України суд, за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову, згідно ч.2 ст.149 ЦПК України, допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п.2 ч.1 статті 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

У відповідності до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Таким чином, за змістом ст.150 ЦПК України забезпечення позову-це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо захисту матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача. Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. У заяві про забезпечення позову обов`язково зазначаються: причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, тобто обґрунтування чому невжиття заходів забезпечення може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду і як саме, вид забезпечення позову, який належить застосовувати, з обгрунтуванням його необхідності, тобто вказівка на спосіб забезпечення позову, який на думку заявника, є найбільш адекватним, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд, з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчується, зокрема в тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясовує відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Згідно ч.4 ст.153 ЦПК України у виняткових випадках, коли наданих заявником поясень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

У судове засідання з розгляду заяви про забезпечення позову учасники справи не з`явились, додаткових обгрунтувань чи заперечень щодо вказаної заяви суду не подали.

Проаналізувавши заяву про забезпечення позову та її мотиви, дослідивши долучені докази, суд приходить до наступного висновку.

Зі змісту позовної заяви та вимог у заяві про забезпечення позову вбачається, що предметом спору між сторонами є право власності на трансформаторну підстанцію комутуючий пристрій 0,4 кВ в РП-0,4 кВ ТП-566, джерело електропостачання(ПС «Ворохта110/35/10 кВ, ТП 566.), точки забезпечення потужності та точки приєднання(на вихідних контактах комутуючого пристрою 0,4 кВ в РП-0,4 кВ ТП-566.), що розташована за адресою урочище Вишні у с. Поляниця Надвірнянського району Івано-Франківської області. З вказаною адресою знаходяться належні сторонам на праві спільної часткової власності ряд земельних ділянок на яких здійснюється будівництво готельно-ресторанного комплексу.

Стаття 321 ЦК України встановлює принцип непорушності права власності. Відповідно до цієї норми право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У відповідності до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Позивач обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову зазначив, що вказана трансформаторна підстанція придбана ним за власний рахунок у ПП «Альфа Енерго Груп», після чого на його замовлення ПАТ «Прикарпаттяобленерго» розробило «Технічні умови нестандартного приєднання до електричних мереж» та уклало із ним договори №333/35-109/2014 від 28 липня 2014 року №162/35-197/2015 від 15 травня 2015 року «Про нестандартне приєднання до електричних мереж», проте на даний час вказане майно самовільно використовується відповідачем.

Разом з тим, до позовної заяви та заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 не долучено будь-яких доказів які підтверджують факт оплати та придбання ним спірної трансформаторної підстанції за власний рахунок, а також будь-яких доказів того, що він не має можливості користуватися даним майно чи вказане майно самовільно та протиправно використовується відповідачем на шкоду інтересам позивача.

Позивачем до заяви про забезпечення позову також не долучено жодних доказів, що свідчать про те, що невжиття заходів забезпечення позову в обраний ним спосіб може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а також не доведено та не підтверджено відповідними доказами наявність у відповідача ОСОБА_2 наміру створювати в майбутньому будь-які перешкоди у виконанні рішення суду, чи вчиняти дії, спрямовані на унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

При цьому, саме лише посилання в заяві на потенційну можливість невиконання судового рішення у разі задоволення позову, без долучення відповідних доказів та обґрунтувань, не є підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Вказана цивільна справа на даний час знаходиться на стадії підготовчого провадження, а тому позиції сторін спору, як і надані до справи докази не встановлювались судом і оцінка таким не надавалась, відтак питання щодо набуття позивачем права власності на трансформаторну підстанцію та її протиправного використання відповідачем підлягає встановленню судом під час розгляду справи по суті.

Таким чином, на даній стадії судового розгляду вищенаведені обставини позбавляють суд можливості зробити висновок про належність та достатність заходів забезпечення позову, які просить вжити позивач, меті на досягнення якої вони спрямовані, зокрема, встановити є такі необхідними, пропорційними та достатніми на даний час, чи спроможні вони забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, та чи не призведе вжиття таких заходів до надмірного втручання у право власності відповідача, а також до порушення прав та охоронюваних законом інтересів інших осіб, які не є учасниками даного судового процесу, зважаючи на те, що як слідує із позовної заяви, за допомогою спірної трансформаторної підстанції здійснюється забезпечення електропостачання до готельно-ресторанного комплексу, розташованого за адресою урочище Вишні в с. Поляниця Надвірнянського району Івано-Франківської області, а відтак накладення заборони на подальше використання та експлуатацію даної трансформаторної підстанції може мати негативні наслідки не тільки для відповідача, а й для третіх осіб, які не є учасниками даного судового процесу.

З огляду на викладене, проаналізувавши заяву про забезпечення позову та її мотиви, суд приходить до переконання, що у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову слід відмовити, оскільки вказана заява є необгрунтованою та передчасною, а застосування заходів забезпечення позову в обраний позивачем спосіб на даній стадії судового розгляду може призвести до створення перешкод у здійсненні відповідачем господарської діяльності, а також порушення прав та охоронюваних законом інтересів третіх осіб, які не є учасниками даного судового процессу.

На підставі наведеного, керуючись статтями 151-153, 258-260, п.4 ч.1 ст.353, ст.354 ЦПК України, постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22.12.2006 року, суд,-

постановив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Приватного акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго», Приватного акціонерного товариства «Альфа Енерго Груп» про визнання права власності та усунення перешкод у користуванні майном -відмовити.

Копію ухвали направити сторонам у справі.

Учасники справи мають право подати апеляційну скаргу на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення(виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий суддя: Т. Л. Ваврійчук