Справа № 476/192/21
Провадження № 2/476/121/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.10.2021 року с.м.т. Єланець

Єланецький районний суд Миколаївської області

в складі: головуючого-судді Чернякової Н.В.

за участю секретаря Козаченко Л.М.

розглянувши відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору оренди землі та стягнення орендної плати

В С Т А Н О В И В :

12.04.2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору оренди землі та стягнення орендної плати.

Свої вимоги мотивує тим, що 01.09.2009 року між ним та відповідачем укладено договір оренди належної йому земельної ділянки, який посвідчений приватним нотаріусом Єланецького районного нотаріального округу Волошиним В.В. та 20.12.2010 року зареєстрований в Єланецькому районному відділі Миколаївської регіональної філії центру ДЗК за №00. Між тим, протягом строку дії вищевказаного договору відповідач допускав істотне порушення умов договору у вигляді систематичної несплати орендної плати протягом 2015-2018 років.

Оскільки відповідач умови вищевказаного договору оренди не виконує, орендну плату за користування земельною ділянкою йому не виплачує, посилаючись на положення ст. 32 Закону України "Про оренду землі" та ст. 158 Земельного кодексу України просив розірвати договір оренди землі, укладений між ним та ОСОБА_2 , який зареєстрований 20.12.2010 року у Єланецькому районному відділі Миколаївської регіональної філії центру ДЗК за реєстровим записом за № 00, стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість з виплати орендної плати за 2015, 2016, 2017, 2018 роки, інфляційних втрат, 3% річних та пені 0,2% за кожен день прострочки за цей же період, що в загальній сумі складає 50998,65 грн. та понесені судові витрати.

Ухвалою від 23.04.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження.

В судове засідання позивач не з`явився, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовні заяві та відповіді на відзив.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про слухання справи.

Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, до суду направила відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог, але якщо судом буде задоволено позов просила застосувати строк позовної давності щодо вимог про стягнення орендної плати за період 2015-2017 роки та нарахувань на неї відповідно до ст. 625 ЦК України, а також до вимог про стягнення пені, зменшити розмір стягуваної неустойки на 90%, стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати. При цьому зазначила, що 01.09.2009 року між позивачем та відповідачем укладено договір оренди земельної ділянки, який посвідчений приватним нотаріусом Єланецького районного нотаріального округу Волошиним В.В. При підписанні та нотаріальному посвідченні вказаного договору оренди ОСОБА_2 сплатив ОСОБА_1 орендну плату за весь строк користування землею в сумі 150000 грн. Отримання коштів було підтверджено написаною особисто ОСОБА_1 розпискою. Крім того, 24.12.2016 року відповідачем додатково було доплачено позивачу орендну плату в сумі 14300 грн., про що останній написав розписку. А тому орендна плата не сплачується позивачу щороку, оскільки була сплачена ще при укладенні договору за всі 49 років одноразово авансовим платежем та здійснено додатковий платіж в сумі 14300 грн. Тому підстав для стягнення орендної плати та розірвання договору оренди землі від 01.09.2009 року немає.

Представник третьої особи - відділу в Єланецькому районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про слухання справи, причину неявки суду не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до наступного висновку.

Так, за Конституцією України, ст. 4, 49 ЦПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожній особі, як фізичній так і юридичній, а також державі гарантовано судовий захист їх інтересів.

Відповідно до ст.ст. 1, 3 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 12-13, ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України і обраний позивачем.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

В силу ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до вимог ст. 124 ЗК України, передача землі в оренду здійснюється на підставі цивільно-правової угоди.

Статтею 1 Закону України «Про оренду землі» визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Статтями 24 і 25 Закону України «Про оренду землі» передбачені права та обов`язки орендодавця та орендаря, зокрема, орендодавець зобов`язаний своєчасно вносити орендну плату в розмірі та строки обумовлені договором.

Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, позивачу на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 9,94 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Малоукраїнської сільської ради Єланецького району Миколаївської області (а. с. 12).

01.09.2009 року між позивачем та відповідачем укладено договір оренди належної позивачу земельної ділянки, строком на 49 років, посвідчений приватним нотаріусом Єланецького районного нотаріального округу Волошиним В.В. та 20.12.2010 року зареєстрований в Єланецькому районному відділі Миколаївської регіональної філії центру ДЗК за №00 (а. с. 10-11).

Цього ж дня, ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 150000 грн. в рахунок орендної плати за весь строк використання земельної ділянки, що підтверджується копією розписки написаної позивачем від 01.09.2009 року (а. с. 43).

21.12.2016 року між сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору оренди землі, згідно якої з 2016 року орендар, крім суми зазначеної у договорі, зобов`язується доплачувати орендодавцеві орендну плату за користування земельною ділянкою протягом терміну встановлення у договорі оренди у розмірі 5% від грошової оцінки земельної ділянки (а. с. 17).

На виконання вищевказаної додаткової угоди 24.12.2016 року відповідачем передано позивачу грошові кошти у сумі 14300 грн. (а. с. 13, 14).

Із матеріалів справи слідує, що з квітня 2018 року відповідач вказану земельну ділянку не використовує, оскільки, з 10.04.2018 року позивач самовільно зайняв її.

А тому, суд вважає такими, що не відповідають дійсним обставинам твердження позивача про систематичну невиплату йому відповідачем орендної плати за 2015-2018 роки, оскільки він особисто написав розписку про отримання орендної плати у розмірі 150000 грн. за 49 років за орендовану в нього земельну ділянку, що належить позивачу на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-МК № 026744.

Отже, в вищевказаній розписці зазначено факт отримання ОСОБА_1 грошової суми у розмірі орендної плати за оренду земельної ділянки відповідно до вказаного договору (за 49 років).

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

При ухваленні рішення суд оцінює докази з урахуванням вимог статей 77 і 78 ЦПК України про їх належність та допустимість. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

При цьому, згідно із ст. 80 ЦПК України, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За такого, даючи оцінку наданим представником відповідача на підтвердження виплати орендної плати письмовим доказам (розписки про отримання грошей), суд приходить висновку, що цей доказ є підтвердженням факту виплати орендної плати.

Посилання позивача на те, що гроші у розмірі 150000 грн. він не отримував, є безпідставними, оскільки останній до 2016 року не звертався до суду з вимогою про стягнення орендної плати.

Твердження позивача про наявність розписки про отримання коштів в сумі 150000 грн. не можна вважати орендною платою за землю, оскільки її було сплачено до державної реєстрації договору, тобто за не чинним договором оренди землі та за відсутності обов`язку відповідача сплачувати орендну плату та відсутності у нього права на її отримання, а договором оренди землі від 01.09.2009 року авансова орендна плата не передбачена, суд не приймає до уваги виходячи із слідуючого.

Так, позивачем не спростовано доводи представника відповідача про те, що вищезазначені кошти сплачені за договором оренди землі від 01.09.2009 року та не доведено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існували інші зобов`язання, не пов`язані з вказаним договором.

Сплата орендарем орендної плати наперед не суперечить ні умовам договору оренди, який не містить з цього приводу заборони, ні актам цивільного законодавства ст. ст. 531, 762 ЦК України, ст.93 ЗК України, ст.21 Закону «Про оренду землі».

Вищевикладене свідчить, що сторони, у відповідності до статті 638 ЦК України, досягли згоди з усіх істотних умов договору, визначивши їх на власний розсуд, у відповідності до ст. 627 ЦК України, з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Доказів протилежного позивачем суду не надано.

За таких обставин, суд вважає, що заборгованість по орендній платі за 2015 - 2018 роки за договором оренди землі від 01.09.2009 року відсутня, то підстав для задоволення як основної, так і похідної вимоги немає, оскільки підставою для розірвання правочину вказувалось саме систематичне невиконання договору по його оплаті.

Відповідно до ч. 1, п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача.

А тому, посилаючись на положення ст. 141 ЦПК України не підлягають відшкодуванню на користь позивача понесені судові витрати.

Між тим, представник відповідача просила стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати.

Так, відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

Представником відповідача надано до суду квитанцію про сплату витрат на професійну правничу допомогу в сумі 1200 грн. (а.с. 51).

Згідно до положень ч.ч.1-4 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно ч.ч.1,2 ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Разом з тим склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані наступні документи: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

Із наданої представником відповідача квитанції до прибуткового касового ордеру від 04.05.2021 року слідує, що ОСОБА_2 сплатив 1200 грн. за надану правову допомогу адвоката (складання відзиву на позовну заяву у справі № 476/192/21).

Таким чином, суд вважає, що відповідачем та його представником документально доведено понесені витрати на правову допомогу, які належить стягнути з позивача. Будь-яких доказів на підтвердження неспівмірності витрат відповідача на правничу допомогу позивачем суду не надано.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору оренди землі та стягнення орендної плати відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1200 (одна тисяча двісті) грн. в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Єланецький районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення буде виготовлено 18.10.2021 року.

Суддя Н.В.Чернякова