Баранівський районний суд Житомирської області
Справа № 273/1747/21
Провадження № 2/273/313/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2021 року Баранівський районний суд Житомирської області в складі: головуючого - судді Васильчук О. В. при секретарі судових засідань Муравській М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Баранівка за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до відповідача ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом, в якому просять: визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1 внаслідок відсутності понад встановлені строки.

На обгрунтування своїх позовних вимог зазначають, що вони є співвласниками будинку АДРЕСА_1 . Ще одним співвласником вказаного будинку був син позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідач по справі - ОСОБА_3 - колишній зять позивачки ОСОБА_1 , який ще в 2011 році поїхав проживати в АР Крим, де і залишився проживати і більше до України не повертався. Після 2014 року зв`язку з ним немає. Так як відповідач не проживає у їхньому будинку, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере. Будь-яких домовленостей про збереження житла за відповідачем між ними не було. Реєстрація відповідача створює перешкоди у здійсненні їхнього права як власників в оформленні субсидії.

Ухвалою судді Баранівського районного суду від 10.08.2021 року відкрито загальне позовне провадження по справі, надано відповідачеві строк для подання відзиву, роз`яснено права учасникам справи та наслідки невчинення ними відповідних процесуальних дій, справу призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні, здійснено виклик сторін (а.с. 21).

Ухвалою Баранівського районного суду від 13.10.2021 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до розгляду по суті, здійснено виклик учасників справи.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити.

Позивачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити.

Відповідач ОСОБА_3 , в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, згідно вимог п.2.ч.7 ст.128 ЦПК України, за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Оскільки відповідач правом на подання відзиву не скористався, справа вирішується за наявними матеріалами, згідно з ч.8 ст.178 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що не суперечить вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, надавши об`єктивну та неупереджену оцінку як кожному доказу окремо, так і сукупності доказів у їхньому взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку .

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності в розмірі по 1/3 частці належить будинок АДРЕСА_1 , відповідно до копії витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.02.2015 року (а.с. 18, 19 ), а також ще 1/3 частка вищевказаного будинку належить ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 01.09.2015 року ( а.с. 20).

Згідно копії будинкової книги за адресою АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 19.07.2011 року, та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 19.07.2011 року, ОСОБА_1 значиться головою двору ( а.с. 5, 6 ).

Згідно копії акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 09.06.2020 року № 162 до складу двору входить ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , але не проживає , проживає без реєстрації в АР Крим ( а.с. 30 ).

Отже, належними та допустимими доказами підтверджено, що відповідач без поважної причини за адресою реєстрації місця проживання відсутній понад один рік.

Відповідно до ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України).

Ст.ст. 317, 319 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно з ч. ч.1,2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За приписами ст.391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування й розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення.

Згідно зі статтею 25 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на такий життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд і необхідне соціальне обслуговування, що є необхідним для підтримки здоров`я й добробуту її самої та її родини.

Невід`ємне право кожної людини на житло закріплено і в інших міжнародно-правових документах про права людини, у тому числі в Міжнародному пакті про економічні, соціальні й культурні права від 16 грудня 1966 року (стаття 10).

Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону та за рішенням суду.

Нормою, закріпленою в ч.1 ст.405 ЦК України, визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

За змістом ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов, зокрема, відсутність члена сім`ї без поважних причин понад один рік, а також відсутність поважних причин непроживання за адресою такого житлового приміщення.

Члени сім`ї власника житлового приміщення не мають права власності на житло, в якому вони проживають, що суттєво відрізняє їхній правовий статус від правового статусу власника такого приміщення, унеможливлюючи, зокрема, право розпорядження цим майном. Разом із тим, їм належить право використовувати приміщення для проживання, яке є сервітутним правом, тобто правом користування чужим майном (стаття 405 ЦК України). Проте член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Обмеження (позбавлення) права користування житлом можуть обумовити тільки такі дії членів сім`ї власника житла, які пов`язані зі зловживанням ними своїми правами або з невиконанням покладених на них обов`язків і безпосередньо порушують при цьому права та законні інтереси інших осіб.

Виходячи з норм, закріплених в ч.ч.1,3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Ч.2 ст. 80 ЦПК України встановлено, що питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на зазначене вище, суд задовольняє позовні вимоги про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Розподіл судових витрат суд проводить відповідно до ст.141 ЦПК України. Зважаючи, що позов задоволено, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача ОСОБА_1 908,00 грн. судового збору.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.47, 55 Конституції України, ст. 1 першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 25 Загальної декларації прав людини, ст.ст. 16, 317. 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», ст.ст.4, 12, 13,16, 78, 80, 81, 141, 178, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до відповідача ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням , - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщення за адресою АДРЕСА_1 .

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складення) через Баранівський районний суд Житомирської області.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення (складення), має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О. В. Васильчук