ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7616/21 Справа № 210/1836/21 Суддя у 1-й інстанції - Хлистуненко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.

суддів -Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони:

позивач- ОСОБА_1 ,

відповідач-Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гузєва Ігоря Григоровича, відповідача-Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 червня 2021 року, ухваленого суддею Хлистуненко О.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 18 червня 2021 року,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Гузєв І.Г. звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди працівнику в наслідок ушкодження здоров`я.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 зазначив, що ОСОБА_1 , впродовж 13 років 3 місяців перебував в трудових відносинах з шахтою «ім. Кірова» Рудоуправління «ім. Кірова», правонаступником якої є Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг».

В період часу з 28.02.1978 року по 01.11.1987 року позивач працював на посаді підземного машиніста скреперної лебідки з правом проведення вибухових робіт шахти «ім. Кірова» Рудоуправління «ім. Кірова», з 01.11.1987 року по 02.02.1992 року підземним гірником очисного забою з правом ведення вибухових робіт на дільницях №1, №6 шахти «ім.Кірова» Рудоуправління «ім.Кірова» Під час виконання трудових обов`язків в підземних умовах шахти позивач піддавався фізичному перенавантаженню пов`язаному з підійманням на висоту до 2- метрів.

Робота позивача характеризувалася застосуванням важкої фізичної праці в деформованих гірничих виробках в напівзігнутому положенні тіла, також позивач виконував роботи з підіймання важких скреперів, тросів, шматків породи у невластивому для тіла положенні.

У зв`язку з вказаними шкідливими і тяжкими умовами праці позивачем отримано хронічне професійне захворювання хронічна дискогенна шийно-грудна правостороння полірадикулопатія С5-М1 з помірним больовим синдромом.

Відповідно до даних акту розслідування хронічного професійного захворювання від 30.07.1995 року причинами виникнення професійного захворювання у позивача являються тривалий період роботи в підземних умовах із застосуванням важкої фізичної праці, перебуваючи при цьому у невластивому для тіла положенні, підвищена вологість на робочих місцях до 90%, зміна швидкості руху променевого струменя в виробках перебування працівників.

У зв`язку із заподіянням шкоди, Позивач 28.06.1995 року, вперше, пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією, за результатами якого йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 35% по полірадикулопатії та встановлено третю групу інвалідності, 06.06.1996 року, Позивач повторно пройшов огляд МСЕК, за результатами якого йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 35% по полірадикулопатії та встановлено третю групу інвалідності, визначено необхідність в оздоровленні у профілакторії, 08.06.1998 року, Позивач повторно пройшов огляд МСЕК, за результатами якого йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 35% по полірадикулопатії та встановлено третю групу інвалідності, визначено необхідність в оздоровленні у профілакторії, 20.06.2000 року, Позивач повторно пройшов огляд МСЕК, за результатами якого йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 35% по полірадикулопатії та встановлено третю групу інвалідності, визначено необхідність в лікуванні в неврологічному відділенні, 21.03.2005 року, Позивач пройшов огляд МСЕК, за результатами якого йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 35% по полірадикулопатії та встановлено третю групу інвалідності з 01 березня 2005 року - безстроково, визначено необхідність в санаторно-курортному лікуванні.

У зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки Позивача, останній позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, Позивач постійно відчуває біль та обмеження рухомості в шийному відділі хребта, періодичне заніміння дистальних відділів кінцівок. Все частіше позивач відчуває біль пекучого характеру, набряк пальців рук при фізичному навантаженні, а також колючий біль в ділянці серця, вказані негативні явища супроводжуються підвищеною втомлюваністю, підвищенням артеріального тиску та загальною слабкістю організму.

За таких обставин зі сторони відповідача має бути відшкодована моральна шкода, яка завдана позивачу ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного виконання вимог законодавства щодо створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у позивача хронічного професійного захворювання. У зв`язку з чим, просив суд стягнути на його користь 210 000,00 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди, без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 червня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику в наслідок ушкодження його здоров`я задоволені частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 суму моральної шкоди завданої внаслідок ушкодження його здоров`я, у розмірі 90 000 (дев`яносто тисяч гривень 00 копійок), без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави судовий збір 908,00 (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок).

В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне врахування висновків Верховного Суду, викладених в аналогічних справах та положення Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року, ставить питання про зміну судового рішення в частині повного задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_1 .

Скаржник вважає, що стягнутий судом на користь позивача розмір грошових коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди є недостатнім для справедливого відшкодування моральних страждань позивача, які останній відчуває через отримане професійне захворювання, наслідком якого стала стійка втрата професійної працездатності починаючи з 42 річного віку в ступені 35%, встановлення третьої групи інвалідності, визначення безстрокової необхідності в санаторно-курортному лікуванні, невідновне ушкодження здоров`я.

Позивач постійно відчуває біль та обмеження рухомості в шийному відділі хребта, періодичне заніміння дистальних відділів кінцівок. Все частіше позивач відчуває біль пекучого характеру, набряк пальців рук при фізичному навантаженні, а також колючий біль в ділянці серця, вказані негативні явища супроводжуються підвищеною втомлюваністю, підвищенням артеріального тиску та загальною слабкістю організму.

Скаржник вказує, що, оцінюючи у сукупності зазначені обставини, визначений ОСОБА_1 розмір відшкодування моральної шкоди є належним чином обґрунтованим, справедливим та розумним, визначений з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати та ступеня втрати професійної працездатності, що свідчить про її домірність завданій моральній шкоді.

Відповідач, ПАТ«АрселорМіттал Кривий Ріг», будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення, яким у повному обсязі відмовити ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог.

При цьому, скаржник зазначає, що він не є належним відповідачем по справі, оскільки Державне підприємство «Рудоуправління ім.Кірова» де працював ОСОБА_1 та отримав професійне захворювання не передавало свої права і обов`язки Відповідачу, отже ПАТ«АрселорМіттал Кривий Ріг» не є правонаступником ДП «Рудоуправління ім.Кірова», тому відсутні підстави для стягнення моральної шкоди з Відповідача.

Вказує, що у рішенні суд посилається на норми ст.37 ЦК УРСР, проте в матеріалах справи відсутній відповідний розподільчий баланс, в якому було б зазначено про перехід прав та обов`язків (правонаступництво) Рудоуправління імені Кірова ВО «Кривбасруда» до ПАТ«АрселорМіттал Кривий Ріг». Зазначає, що Державне підприємство Рудоуправління імені Кірова існувало до 2011 року та припинено без правонаступництва та оскільки ПАТ«АрселорМіттал Кривий Ріг» не є правонаступником ліквідованого підприємства на якому працював позивач та отримав професійне захворювання, ПАТ«АрселорМіттал Кривий Ріг» не є належним відповідачем по справі та відповідно не може нести відповідальності перед позивачем за отримане ним професійне захворювання під час виконання останнім трудових обов`язків на іншому підприємстві.

Наголошує на тому, що судами різних інстанцій вже встановлено відсутність обов`язку ПАТ «Арселор Міттал Кривий Ріг» відшкодовувати шкоду, задопіяну ДП «Рудоуправління ім.Кірова», оскільки останнім не було передано своїх прав та обов`язків підприємству Відповідача, як правонаступнику, що відповідно до норм ч.4 ст.82 ЦПК України не доказується при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вважає, що судом першої інстанції не надано правової оцінки наданим Відповідачем доказам щодо правонаступництва після РУ ім.Кірова.

Відзиви на апеляційні скарги не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, тоді, як апеляційна скарга сторони позивача підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалами справи підтверджено, щовідповідно до записів трудової книжки, виданої на ім`я ОСОБА_1 , останній з 08.08.1975 року по 28.02.1978 року працював на посаді підземного машиніста скреперної лебідки 4 розряду шахти ім. Кірова, 01.11.1987 року був переведений на посаду підземного гірника очисного забою з правом ведення вибухових робіт 4 розряду дільниці №1, пропрацював там до 02.02.1992 року та був звільнений з підприємства на підставі ст. 36 КЗпП України (а.с. 48-54).

Згідно Акту форми розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння) від 30.06.1995 року вбачається, що причиною виникнення професійного захворювання є тривалий час роботи в підземних умовах із застосуванням важкої фізичної праці, перебуваючи при цьому у невластивому для тіла положенні, підвищена вологість на робочих місцях до 90%, зміна швидкості руху променевого струменя в виробках перебування працівників на шахті ім. Кірова.

Відповідно до вказаного Акту встановлено, що внаслідок тяжкої праці Позивачем отримано хронічне професійне захворювання: хронічна дискогенна шийно-грудна правостороння полірадикулопатія С5-М1 з помірним больовим синдромом (а.с. 13-15).

У зв`язку із заподіянням шкоди, Позивач 28.06.1995 року пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі - МСЕК), де йому з 28.06.1995 року було первинно встановлено ступень втрати професійної працездатності 35% по полірадикулопатії та третя група інвалідності з переоглядом до 01.06.1996 року, повторно 06.06.1996 року позивачу було встановлено ступень втрати професійної працездатності 35% полірадикулопатії та третя група інвалідності з переоглядом до 01.06.1998 року, повторно позивач проходив огляди МСЕК 08.06.1998 року, 20.06.2000 року та 21.03.2005 року ОСОБА_1 було встановлено ступень втрати професійної працездатності 35% по полірадикулопатії та третя група інвалідності безстроково та визначено потребу у санаторно-курортному лікуванні, що підтверджується виписками із акта МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги» виданими на ім`я Позивача. (а.с. 9-12).

Відповідно до постанов, виданих Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, ОСОБА_1 у зв`язку із пошкодженням здоров`я на виробництві були призначені страхові виплати (а.с.17-24).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, на підставі досліджених доказів виходив, що здоров`ю позивача була заподіяна шкода внаслідок отримання хронічного професійного захворювання, та захворювання ОСОБА_1 відповідно до акту про розслідування хронічного професійного захворювання виникло внаслідок тривалої важкої праці на шахті «імені Кірова», у зв`язку поклав обов`язки відшкодувати позивачу шкоду, завдану ушкодженням здоров`я на ДП «РУ імені Кірова» на його правонаступника - ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг».

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, та не погоджується із доводами відповідача щодо відсутності підстав для задоволення позову, у зв`язку з подачею позову до неналежного відповідача, а також частково погоджується з доводами представника позивача ОСОБА_2 щодо заниженого розміру відшкодування моральної шкоди, з огляду на таке.

Так, відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення, серед інших питань, вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до вимог ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 1 - 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров`я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999 р. N 1105-XIV "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", Закону України від 14 жовтня 1992 р. N 2694-XII "Про охорону праці", КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Оскільки позивачу первинно висновком МСЕК у 1995 році встановлено стійку втрату професійної працездатності у зв`язку з отриманням професійного захворювання, тобто встановлено наявність ушкодження здоров`я на виробництві, що надало йому право на відшкодування моральної шкоди роботодавцем, колегія суддів приходить до висновку, що до правовідносин сторін мають застосовуватися Правила відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджені Постановою КМУ №472 від 23.06.1993 року, в редакції, станом на 1995 рік.

У відповідності до положень п.11 цих Правил моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат.

Згідно зі ст.440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Таким чином, згідно зі ст.440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, було встановлено обмеження мінімального розміру відшкодування моральної шкоди не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати та максимального розміру відшкодування моральної шкоди, що не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати (п. 11 Правил).

Відповідно до ст.3 Закону України "Про оплату праці" мінімальна заробітна плата це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт).

Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Вищезазначені вимоги закону у поєднанні зі статтями 3 і 8 Конституції України дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи, та враховувати засади розумності, виваженості й справедливості.

Такий підхід цілком узгоджується з положенням ст.83 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, про те, що позовна давність не поширюється, зокрема, на вимоги, які випливають з порушення особистих немайнових прав, крім випадків, передбачених законом.

Аналогічний правовий висновок міститься й у постановах Верховного Суду України № 6-156цс14, № 6-188цс14 та № 6-207цс14 від 24 грудня 2014 року.

Згідно статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі станом на час розгляду справи становить 6000 грн., тобто мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, який відповідає 100% стійкої втрати працездатності, дорівнює 30 000 грн., а максимальний 1 200 000 грн.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

В судовому засіданні встановлено, що у зв`язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він втратив професійну працездатність у розмірі 35%, який встановлено безстроково та його визнано особою з інвалідністю третьої групи. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він періодично проходить лікування, незважаючи на постійні курси лікування покращення в стані здоров`я відсутнє.

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що позивачеві ОСОБА_1 заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування.

Доводи апеляційної скарги відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» про те, що останнє не є правонаступником Рудоуправління іменні Кірова, де працював позивач в шкідливих умовах праці, оскільки, відповідно до Постанови Господарського суду Дніпропетровської області від 15.09.2011 року Державне підприємство «Рудоуправління імені Кірова» ліквідовано без правонаступників, колегією суддів відхиляються з огляду на наступні обставини, які встановлено судом першої інстанції та не спростовано у суді апеляційної інстанції.

Так, 01.07.1975 року промислове об`єднання «Кривбасруда» (згідно з постановою Ради Міністрів УРСР від 18.04.1975 року за №194 та наказом по Мінчормету СРСР від 12.06.1975 року за №430) реорганізовано у виробниче об`єднання, до складу якого увійшли всі рудоуправління на правах виробничих структурних одиниць.

Станом на 01.01.1978 року до складу ВО «Кривбасруда» входило 10 рудоуправлінь. Рудоуправління «Інгулець» наказом Міністерства чорної металургії УРСР від 01.09.1977 року передано до складу Інгулецького гірничо-збагачувального комбінату.

01.01.1988 року на виконання наказів Мінчормету СРСР від 16.11.1987 року за №1015 і ГПО «Южруда» від 13.10.1987 року за №2 на базі рудоуправлінь імені: Леніна, Р. Люксембург, ХХ партз`їзду, Фрунзе, Дзержинського, Ілліча створено три виробничі одиниці РУ ім. Леніна, РУ ім. ХХ партз`їзду, РУ ім. Дзержинського.

Так, у 1989 році Рудоуправління ім. Кірова вийшло зі складу ВО «Кривбасруда» та стало самостійною юридичною особою Рудоуправління ім. Кірова ДВО «Південруда» ММ УРСР, яке в наступному підпорядковувалось Мінпромполітики України.

Відповідно до спільного наказу Мінпромполітики України та Фонду держмайна №65/322 від 22.02.1999 року Рудоуправління ім. Кірова Мінпромполітики України перейменоване у Дочірнє підприємство «Державне рудоуправління ім. Кірова» ДАК Укрудпром.

28 грудня 2000 року на підставі спільного наказу Мінпромполітики України та Фонду держмайна Дочірнє підприємство «Державне рудоуправління ім. Кірова» ДАК Укрудпром реорганізоване у Державне рудоуправління імені Кірова.

30.03.2001 року Державним комітетом Промислової політики України було видано Наказ №135 від 30.03.2001 року «Про створення робочої групи з питань приєднання окремих виробничих потужностей РУ ім. Кірова до складу Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», згідно якого на робочу комісію було покладено обов`язки щодо розгляду питань, пов`язаних з передачею основних фондів та виробничих потужностей державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» до Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», в тому числі й питань дебіторської та кредиторської заборгованості, заборгованості рудоуправління з нарахованих регресних позовів, заробітної плати та інших виплат.

Згідно з п.п. 1.1.-2.2 наказу Державного комітету Промислової політики України № 165 від 19.04.2001 року «Про подальшу реструктуризацію РУ «ім. Кірова»» майно державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» передане на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» для збільшення його статутного фонду та створення на його базі шахтоуправління з підземного видобутку руди на правах структурного підрозділу комбінату та проведена інвентаризація РУ ім. Кірова по всіх статтях балансу станом на 01.04.2001 року.

П.п 3.1.-3.2 розділу 3 вказаного Наказу було передбачено створення комісії з прийому-передачі основних фондів та інших статей балансу РУ ім. Кірова на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь»; забезпечення прийому-передачі основних фондів та інших статей балансу РУ ім. Кірова станом на 01.05.2001 року, які передаються до Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь».

Відповідно до Додатку №1 до Наказу №165 від 19.04.2001 року «Укрупнений перелік об`єктів та виробничих потужностей РУ ім. Кірова, що підлягають передачі на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», шахта «ім.Кірова», на якій працював позивач на момент отримання ним професійного захворювання, відійшла до Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь».

Згідно ст.37 ЦК УРСР, в редакції 1963 року, при злитті і поділі юридичних осіб (права і обов`язки) переходять до нововиниклих юридичних осіб. При приєднанні юридичної особи до іншої юридичної особи її майно (права та обов`язки) переходять до останньої.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону СРСР «Про державне підприємство (об`єднання)» (в редакції, що діяла станом на 09.01.1990 року) об`єднання, незалежно від територіального розташування структурних одиниць і самостійних підприємств, що входять до його складу, функціонує як єдиний виробничо-господарський комплекс, забезпечує органічне поєднання інтересів розвитку галузей і територій. Воно здійснює свою діяльність на основі єдиного плану і балансу.

Тобто, на момент передачі до складу Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» майна державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» закон передбачав перехід прав та обов`язків від однієї юридичної особи до іншої з моменту переходу майна особи від однієї особи до іншої, а тому ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», як правонаступник Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», що відповідачем не заперечується, являється також правонаступником шахті «ім.Кірова» Рудоуправління імені Кірова ВО «Кривбасруда».

Постанова Господарського суду Дніпропетровської області від 15.09.2011 року, якою Державне підприємство «Рудоуправління імені Кірова» ліквідовано без правонаступників, для вирішення даного спору правового значення не має, з вищенаведених підстав.

З огляду на вищезазначене суд першої інстанції правильно визнав, що відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачу.

Разом з тим, колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_2 щодо необґрунтовано заниженого розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідача на користь позивача та вважає, що він визначений без повного урахування роз`яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги, що внаслідок отриманого професійного захворювання, позивач первинно у червні 1995 року втратив 35% професійної працездатності з встановленням третьої групи інвалідності, в подальшому при наступних переоглядах ступінь втрати професійної працездатності і група інвалідності оставалися незмінними, а з 01.03.2005 висновком МСЕК від 21.03.2021 позивачу, безстроково встановлено 35% втрати професійної працездатності і третя група інвалідності, що свідчить про неможливість покращення стану здоров`я позивача у майбутньому, незважаючи на тривалі курси лікування, враховуючи стаж роботи позивача в шкідливих умовах праці понад 13 років, характер немайнових витрат, виходячи із засад розумності, виваженості на справедливості, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити цей розмір з 90 000 грн. до 115 000 грн.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає, що достатнім, справедливим, співмірним розміром компенсації позивачу моральної шкоди буде 115 000 грн.

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частина 6 ст.141 ЦПК України передбачає, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи, те, що суд апеляційної інстанції змінює рішення суду в частині збільшення суми моральної шкоди, відповідно збільшенню підлягає і розмір судового збору, стягнутого з відповідача на користь держави, з 908 грн. до 1150 грн., що становить 1% від визначеної судом апеляційної інстанції суми моральної шкоди та відповідно за подання позивачем апеляційної скарги на рішення суду з відповідачана користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1725 грн. (1150 грн.х150%=1725 грн.).

Керуючись ст.ст.367, ч.1 ст.369, ст.374, ст.376, ст.ст.381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Гузєва Ігоря Григоровича задовольнити частково.

Апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 червня 2021 року в частині розміру моральної шкоди і судового збору змінити, збільшивши розмір моральної шкоди, стягнутої з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь позивача ОСОБА_1 з 90 000 (дев`яносто тисяч гривень) грн. до 115 000 (сто п`ятнадцять тисяч гривень) грн., відповідно збільшивши суму судового збору, стягнутого з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь на користь держави, з 908 (дев`ятсот вісім гривень) грн.. до 1150 ( одна тисяча сто п`ятдесят гривень) грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь на користь держави на користь держави судовий збір в розмірі в розмірі 1725 грн. (одна тисяча сімсот двадцять п`ять гривень) грн. за подачу позивачем апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 21 жовтня 2021 року.

Головуючий:

Судді: