Номер справи 623/1157/21
Номер провадження 2/623/528/2021
РІШЕННЯ
іменем України

19 жовтня 2021 року Ізюмський міськрайонний суд Харківської області

в складі: головуючого судді: Бєссонової Т.Д.

за участю секретаря судового засідання: Телешевської В. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ізюмі цивільну справу № 623/1157/21 за позовом ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 ), третя особа: Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання сплачених грошових коштів аліментами, -
В С Т А Н О В И В :
01.04.2021 року представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати грошові кошти у розмірі 39600,00 гривень, що сплачені ОСОБА_1 в період з 03.11.2015 року по 13.03.2018 року на картковий рахунок, відкритий ОСОБА_2 у ПАТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_4 - аліментами на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме платежі 03.11.2015 р. на суму 1000,00 грн., 23.11.2015 р. на суму 500,00 грн., 16.12.2015 р. на суму 1500,00 грн., 23.12.2015 р. на суму 200,00 грн., 14.02.2016 р. на суму 200,00 грн., 12.05.2016 р. на суму 1500,00 грн., 02.07.2016 р. на суму 1500,00 грн., 12.12.2016 р. на суму 1000,00 грн., 12.12.2016 р. на суму 5000,00 грн., 24.01.2017 р. на суму 3000,00 грн., 08.03.2017р. на суму 1100,00 грн., 03.04.2017 р. на суму 3000,00 грн., 12.04.2017 р. на суму 2100,00грн., 29.05.2017 р. на суму 2500,00 грн., 29.08.2017 р. на суму 6000,00 грн.,26.09.2017р. на суму 4000,00 грн., 30.12.2017 р. на суму 3500,00 грн., 13.03.2018 р. на суму 2000,00грн. Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у справі (у разі їх понесення).
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що у Міжрайонному відділі державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) здійснюється виконавче провадження № 31622904 по виконанню виконавчого листа № 2-712 від 24.03.2006 р., виданого Ізюмським міськрайонним судом Харківської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У 2015 році ОСОБА_2 повідомила ОСОБА_1 реквізити карткового рахунку № НОМЕР_1 , відкритого нею в ПАТ КБ «Приватбанк», для перерахунку аліментів. В період з 03.11.2015 р. по 13.03.2018 р. на вищезазначений картковий рахунок, відкритий ОСОБА_2 у ПАТ КБ «Приватбанк», ОСОБА_1 добровільно перераховував аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме здійснив наступні платежі 03.11.2015 р. на суму 1000,00 грн., 23.11.2015 р. на суму 500,00 грн., 16.12.2015 р. на суму 1500,00 грн., 23.12.2015 р. на суму 200,00 грн., 14.02.2016р. на суму 200,00 грн., 12.05.2016 р. на суму 1500,00 грн., 02.07.2016 р. на суму 1500,00 грн.,12.12.2016 р. на суму 1000,00 грн., 12.12.2016 р. на суму 5000,00 грн., 24.01.2017 р. на суму 3000,00 грн., 08.03.2017 р. на суму 1100,00 грн., 03.04.2017 р. на суму 3000,00 грн., 12.04.2017 р. на суму 2100,00 грн., 29.05.2017 р. на суму 2500,00 грн., 29.08.2017 р. на суму 6000,00 грн., 26.09.2017 р. на суму 4000,00 грн., 30.12.2017 р. на суму 3500,00 грн., 13.03.2018р. на суму 2000,00 грн., всього платежів на суму 39600,00 грн., що підтверджується доданими матеріалами. У червні 2020 року до військової частини НОМЕР_2 , де ОСОБА_1 здійснює виконання службових обов`язків як військовослужбовець, надійшла постанова від 29.05.2020 р. старшого державного виконавця Козлової Т.В., прийнятого в межах ВП № 31622904, про звернення стягнення на заробітну плату ОСОБА_1 у зв`язку із нарахування заборгованості зі сплати аліментів. 03 серпня 2020 року на адвокатський запит був отриманий розрахунок заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_1 в межах ВП № 31622904, розрахований державними виконавцями ВДВС, згідно якого заборгованість станом на 01.01.2020 р. склала 34992,82 грн. Із змісту розрахунку ОСОБА_1 стало відомо, що його платежі в рахунок аліментів, що перераховувались ним добровільно на картковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий ОСОБА_2 в ПАТ КБ «Приватбанк», не були враховані у розрахунок, хоча ОСОБА_1 надавав раніше до ВДВС копії банківських платіжних доручень щодо переказу грошових коштів. На адвокатський запит щодо правового та документального обґрунтування причин не врахування у розрахунок заборгованості станом на 01.01.2020 р. аліментів, що були сплачені ОСОБА_1 на картковий рахунок № НОМЕР_1 у загальному розмірі 39600,00 грн., Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) повідомив, що вказані платежі неможливо зарахувати в рахунок сплати аліментів, так як за виконавчим документом стягувачем є ОСОБА_2 , а остання надала до ВДВС заяву про те, що кошти сплачені ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 за аліменти не вважати. Дії відповідача вважають неправомірними, та такими, що порушують цивільні права платника аліментів ОСОБА_1 , який добросовісно протягом періоду з 03.11.2015 р. по 13.03.2018 р. здійснював сплату аліментів на утримання дочки ОСОБА_5 , використовуючи банківські реквізити карткового рахунку, який повідомила йому сама стягувачка.
Ухвалою суду від 16 квітня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та надано відповідачу строк для подання заперечень (відзиву) на позовну заяву. ( а.с. 48)
12.05.2021 року на електронну адресу суду відповідачем подано відзив на позовну заяву в якому пояснила наступне, що позивач ОСОБА_1 стверджує та просить визнати надіслані кошти на ім`я доньки ОСОБА_6 як сплачені аліменти. Частково заперечує, вважає, що батько ОСОБА_1 також повинен приймати участь та фінансово допомагати у житті дитини (на навчання у школі, на проживання, на покупку одягу та їжі, позашкільний розвиток та інше). Вважає, що надіслані кошти на відкритий рахунок дитини, за вимогою батька повинні розцінюватися як добровільна допомога батька своїй дитині. Хочу наголосити на тому що, у Міністерстві Юстиції України Східне Міжрегіональне Управління Міністерства Юстиції (м.Харків) МВДВС по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм знаходиться виконавчий лист № 2-712 від 24.03.2006 Ізюмського міськрайонного суду Харківської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліментів у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) але не нижче встановленого законом рівня щомісяця до повноліття дитини. Заперечує, що позивач перераховані кошти на рахунок дитини зазначає та вважає аліментами. Вважає, що розрахунки надані позивачем про сплату коштів на рахунок дитини з позначкою (призначення платежу: аліменти) недоцільне в зв`язку з тим, що не є сплата аліментів. Не заперечує, що позивач частково допомагав дитині в добровільному порядку як батько. На сьогоднішній день з нього стягуються аліменти з заробітної плати. В добровільному порядку позивач ОСОБА_1 на теперішній час не допомагає. Просить врахувати, що зазначені кошти неможливо зарахувати в рахунок сплати аліментів в зв`язку з тим, що за виконавчим документом стягувачем є ОСОБА_2 , кошти на ім`я ОСОБА_2 не надходили. Згідно розрахунку наданим державним виконавцем станом 01.01.2020р. позивач має заборгованість по сплаті аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання дитини (доньки ОСОБА_5 ) у розмірі 34992,82 грн. Прошу суд відмовити в позові про визнання сплачених грошових коштів аліментами та стягнення з неї судових витрат. (а.с. 83)
У судове засідання представник позивача ОСОБА_3 не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. (а.с. 138)

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, на електронну адресу суду направила 19.10.2021 року заяву про розгляд справи без її участі. (а.с.136)

Представник третьої особи Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) в судове засідання не з`явився про розгляд справи повідомлялися належним чином, причину неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи у їх відсутності не надали.

В силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом.
У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що відповідно до копії виконавчого листа № 2-712/2006 виданого Ізюмським міськрайонним судом Харківської області виданий 24 березня 2006 року стягнуто аліменти з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, починаючи з 15 березня 2006 року до повноліття дитини, але не нижче встановленого законом рівня. (а.с.79).
Відповідно до копії розрахунку заборгованості боржника по аліментам станом на 01.01.2020 року, наданого старшим державним виконавцем Міжрайонного ВДВС по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм ОСОБА_7 , при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-712 виданого 24.03.2006 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі ј частини заборгованість з 11.06.2013 року по 01.11.2018 року складає 13471,15 гривень та з 01.11.2018 року по 01.01.2020 року 21521,67 гривень, а всього заборгованість становить 34992,82 гривень. (а.с. 14-15)
Відповідно до квитанцій про грошові перекази ОСОБА_1 з 03.11.2015 року по 13.03.2018 року, було перераховано 39600,00 гривень, у кожному платіжному дорученні вказано призначення платежу - аліменти ОСОБА_8 . (а.с. 19-36)
ОСОБА_2 звернулася до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) із заявою в якій просить кошти, які поступали на картку № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_4 аліментами не вважати. Аліментів згідно виконавчого листа (на утримання дитини) на ім`я ОСОБА_2 не отримувала. (а.с. 59)
Вирішуючи питання про наявність підстав для зарахування ОСОБА_1 раніше сплачених грошові кошти в рахунок сплати аліментів на користь ОСОБА_2 з 03.11.2015 року по 13.03.2018 року в сумі 39600,00 грн. , суд виходить з наступного:
Частинами 1 та 5 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів; жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.
Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України та не є вичерпними, оскільки названою частиною статті передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.
Сплата одним з батьків аліментів на утримання дитини є одним зі способів виконання обов`язку з утримання дитини.
Відповідно до статей 187, 189 СК України аліментами є грошові кошти на утримання дитини, які можуть сплачуватися добровільно, або стягуватися примусово, а саме: відраховуються за добровільно поданою одним з батьків заявою з його заробітної плати, пенсії, стипендії; сплачуються добровільно одним з батьків на підставі укладеного між батьками договору про сплату аліментів; стягуються з одного з батьків на підставі виконавчого напису нотаріуса у разі невиконання ним свого обов`язку за договором про сплату аліментів; стягуються з одного з батьків за рішенням суду.
Відповідно до ч. 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.
Крім того, ч.8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що при здійсненні розрахунку боргу зі сплати аліментів державним виконавцем безпідставно не були враховані виплати, проведені ним на картку № НОМЕР_1 ОСОБА_4 .
Тобто, по суті даний спір стосується розміру заборгованості позивача зі сплати аліментів, який, у відповідності до ч. 3 ст. 195 СК України, повинен вирішуватись судом.
Як було зазначено вище, згідно квитанцій про грошові перекази ОСОБА_1 за період з 03.11.2015 року по 13.03.2018 на картку № НОМЕР_1 відкриту ОСОБА_2 на ім`я доньки ОСОБА_4 39600,00 гривень, що перевищує заборгованість по аліментам на 26128,85 гривень (39600,00 13471,15).
Відповідач ОСОБА_2 у відзиві не заперечувала, що отримували кошти на картковий рахунок дитини, але розцінювала їх, як добровільна допомога батька своїй дитині.
Проте, до доводів відповідача в частині того, що вказані грошові кошти не були аліментами і це добровільна допомога батька дитині, оскільки в квитанціях зазначено призначання платежу «сплата аліментів ОСОБА_8 ».
Так, перераховані позивачем суми мають знаний розмір (39600,00 грн.), не зважаючи на те, що вони не завжди перераховувались кожного місяця, деякі перерахування відбувалась і по 2 рази на місяць в розмірах, які значно перевищують визначений судом розмір аліментів, зокрема в грудні 2016 року 6000,00 гривень, в січні 2017 року 3000,00 гривень, квітні 2017 року 5100, 00 гривень, серпні 2017 року 6000,00 гривень.
Цільовим витрачанням аліментів на дитину вважаються витрати, які забезпечують першочергові потреби дитини відповідного віку, її життєдіяльність. Такими витратами можна вважати витрати на продукти харчування, відповідні іграшки, одежу, ліки.
Проте, суд, враховуючи значний розмір перерахованих коштів, порівняно з щомісячним розміром аліментів, які підлягали сплати, вважає, що вказаних коштів, добровільно надісланих позивачем, вистачало й на першочергові потреби дитини.
Крім того, суд враховує ту обставину, що з заявою про відкриття виконавчого провадження ОСОБА_2 звернулась до державної виконавчої служби лише 07.03.2012 року, тобто після шести років з часу ухвалення судового рішення про стягнення на її користь аліментів на утримання дитини.
Тому, доводи відповідача в частині того, що перераховані позивачем суми це добровільна допомога батька дитини, а отже не були аліментами, суд розцінює лише як обраний спосіб захисту.
Доказів на підтвердження іншого призначення цих коштів або певного погодженого сторонами їх використання на ті цілі, про які вказує відповідач, матеріали справи не містять.
Крім того, обов`язок щодо утриманні дітей до досягнення повноліття , відповідно до ст. 180 СК України, покладається на обох батьків.
Позивач ОСОБА_1 вказав, що останнім днем його добровільного переказу був платіж від 13.03.1018 року, після вказаної дати він кошти не перераховував, оскільки з 15 серпня 2019 року перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 , та до жовтня 2015 року сплачував аліменти та у більшому розмірі.
Таким чином, період, в якій позивач добровільно перераховував ОСОБА_2 грошові кошти на утримання дитини є період з 03.11.2015 року по 13.03.2018 року.
Згідно статті 181 СК України зокрема, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Дослідивши наявні в справі платіжні квитанції, розрахунок державного виконавця про розмір заборгованості позивача зі сплати аліментів, періодичність платежів, який хоча і не був постійним (щомісяця) та не відповідав розміру встановлених аліментів, проте сплачувався позивачем майже щомісяця, а інколи по 2 рази на місяць, в значно більших розмірах, вказував в квитанціях призначення платежу «аліменти ОСОБА_8 », тому сплачував кошти на першочергові потреби дитини добровільно, доказів на підтвердження іншого призначення цих коштів матеріали справи не містять, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог ( ч.1 ст. 141 ЦПК).
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача ( п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК).
Позовні вимоги задоволено повністю, а отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 908,00 грн.
Частини 1-3статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Згідно з ч. 8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Разом з цим, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору ( п. 4 ч. 1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо);2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо);3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.);4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.
Згідно з матеріалами справи на підтвердження понесених витрат на професійну допомогу стороною позивача не надано доказів, тому витрати на правову допомогу в сумі 3000,00 гривень не підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст.12,13,76,77,81, 83,258,259,263-265,268,273,354 ЦПК України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання сплачених грошових коштів аліментами задовольнити.

Визнати грошові кошти у розмірі 39600,00 гривень, що сплачені ОСОБА_1 в період з 03.11.2015 року по 13.03.2018 року на картковий рахунок, відкритий ОСОБА_2 у ПАТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_4 - аліментами на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме платежі 03.11.2015 р. на суму 1000,00 грн., 23.11.2015 р. на суму 500,00 грн., 16.12.2015 р. на суму 1500,00 грн., 23.12.2015 р. на суму 200,00 грн., 14.02.2016 р. на суму 200,00 грн., 12.05.2016 р. на суму 1500,00 грн., 02.07.2016 р. на суму 1500,00 грн., 12.12.2016 р. на суму 1000,00 грн., 12.12.2016 р. на суму 5000,00 грн., 24.01.2017 р. на суму 3000,00 грн., 08.03.2017р. на суму 1100,00 грн., 03.04.2017 р. на суму 3000,00 грн., 12.04.2017 р. на суму 2100,00грн., 29.05.2017 р. на суму 2500,00 грн., 29.08.2017 р. на суму 6000,00 грн.,26.09.2017р. на суму 4000,00 грн., 30.12.2017 р. на суму 3500,00 грн., 13.03.2018 р. на суму 2000,00грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , тел. НОМЕР_4 , мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_5 судовий збір у розмірі 908,00 гривень.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Ізюмський міськрайонний суд Харківської області або безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі у 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини рішення суду проголошені 19 жовтня 2021 року. Повний текст рішення виготовлено згідно вимог ч.6ст.259 ЦПК України 21 жовтня 2021 року

Суддя Ізюмського міськрайонного суду
Харківської області Т.Д. Бєссонова