КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 372/193/21 Головуючий у 1-й інст. Зінченко О.М.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Рубан С.М.

суддів Заришняк Г.М., Кулікова С.В.

при секретарі Загородній С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Альфа - Банк» - Усікової Лесі Олександрівни на рішення Обухівського районного суду Київської області від 15 червня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И В :

У січні 2021 року представник Акціонерного товариства «Альфа Банк» звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в якому просив звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на земельну ділянку, загальною площею 0,100 га, кадастровий номер :01:064:0039 та земельну ділянку, загальною площею 0,100 га, кадастровий номер :01:064:0040, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 384/124/07-Пі, а саме: сума заборгованості за кредитом 105 611 грн 35 к., сума заборгованості за відсотками 85 646 грн 12 к., розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту 17 657 грн 62 к., розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків 12 732 грн 08 к., розмір інфляційних витрат за кредитом 5 386 грн 17 к., розмір інфляційних витрат за відсотками 4 054 грн 09 к. на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк», 03150, м. Київ, вулиця Велика Васильківська, 100, МФО 300346, , п/р № НОМЕР_1 , за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності /незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 384/124/07-Пі. Правонаступником усього майна, майнових прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» є АТ «Альфа-Банк».

Відповідно до умов вищевказаного договору, позивач зобов`язується надати відповідачу кредит у сумі 174 982 грн. Позивач виконав умови договору в повному обсязі, надавши відповідачеві кредит.

З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за Кредитним договором між Кредитором та Іпотекодавцями, якими є - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено Іпотечний договір, відповідно до якого останні передали Кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме: земельну ділянку, загальною площею 0,100 га, кадастровий номер :01:064:0039 та земельну ділянку, загальною площею 0,100 га, кадастровий номер :01:064:0040, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання, чим грубо порушує істотні умови Кредитного договору, в результаті чого станом на 17 грудня 2020 року має заборгованість, тому позивач змушений був звернутись із даним позовом до суду.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 15 червня 2021 року в задоволенні позову Акціонерного товариства «Альфа Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, 11 серпня 2021 року представник Акціонерного товариства «Альфа - Банк» - Усікова Леся Олександрівна подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Обухівського районного суду Київської області та прийняти нове рішення яким задовольнити позовні вимоги.

Посилається на те, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом було неповно з`ясовано обставини справи, що мають значення для справи.

Крім того, до матеріалів позовної заяви додані всі письмові докази, які підтверджують обставини, що зазначені у позові.

Посилається на те, що АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 384/124/07-Пі. Відповідно до умов даного договору, а саме п.1.1. позивач зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит у сумі 174 982 грн, перед підписанням даного договору ОСОБА_1 був ознайомлений з редакцією даного договору. Підписання договору саме і є фактом прийняття усіх умов передбачених договором. Відповідно до заяви на видачу готівки від 04 грудня 2007 року ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 174 982 грн, тому твердження про отримання іншої суми є помилковими.

Крім того, стосовно сплати ОСОБА_1 ЗАТ «Страхова компанія «ВЕСКО» коштів за надані послуги страхування, а саме страхування від нещасного випадку позичальника банку № 1011-нс/07к від 14 грудня 2007 року є фактом вільного розпорядження ОСОБА_1 отриманих кредитних коштів.

Відповідно до п.1.2. Кредитного договору кредит надавався на наступні цілі на поточні потреби, тобто сплата ОСОБА_1 страхових внесків та іншого за власним розсудом після отримання кредиту не означає отримання кредиту в іншому розмірі.

Посилається на те, що ОСОБА_1 у разі настання страхового випадку повинен звернутися до страхової компанії з документами які підтверджують настання такого страхового випадку, а після вирішення питання між банком та страховою компанією стосовно направлення страхового відшкодування, виконувати свої зобов`язання кредиту сумлінно. Документів стосовно звернення ОСОБА_1 до страхової компанії та до банку не надавалось. Тобто доказів стосовно зобов`язань банку за даними фактами не встановлено.

Від представника відповідачів надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому просить у задоволенні апеляційної скарги позивача відмовити, а рішення суду залишити без змін.

Вказує, що станом на 17 грудня 2020 року відповідачем внесено 153 196 грн 59 к. на погашення заборгованості, що свідчить про часткове виконання зобов`язань.

Відповідач ОСОБА_1 вказує на те, що він у 2016 році і повторно 12 червня 2018 року подав заяву на ім`я голови правління позивача за вхідним номером 96/3368, якою повідомив, що у нього настав страховий випадок внаслідок отримання поранення пов`язаного із захистом Батьківщини.

Відповідно до п.п.66 п.6 Договору від 14 грудня 2007 року №1011-нс/07к страхування від нещасного випадку позичальника банку у разі настання страхового випадку Страховик на вимогу позивача відшкодовує страхову суму, яка складає 174 962 грн, але не більше заборгованості Страхувальника за Кредитним договором. Позивач, як єдиний Вигодонабувач за кредитним договором таким правом не скористався і не побажав на вимогу відповідача отримати страхове відшкодування.

Відповідач, як застрахована особа, захворів і втратив працездатність після участі у війні, що підтверджується витягом з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, контузій, травм, каліцтв.

Тому вважає, що у позивача відсутні правові підстави вимагати стягнення предмету іпотеки, оскільки ним не визначена у законний спосіб сума боргу за кредитним договором з урахуванням пільг, які розповсюджуються на учасників російсько-української війни, які мають кредитні зобов`язання перед банками і які діють з 18 березня 2014 року до закінчення особливого періоду, що і було враховано судом першої інстанції.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просив задовольнити апеляційну скаргу.

Відповідачі та їх представник заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили рішення суду залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що 10 лютого 2021 року позивач направив відповідачу повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки в якому не повідомив про суму заборгованості по договору кредиту, що на думку суду є порушенням ст.39 Закону України «Про іпотеку».

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:
1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;
2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;
3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;
4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;
5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;
6) як розподілити між сторонами судові витрати;
7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;
8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та апеляційним судом перевірено, що 14 грудня 2007 року між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №384/124/07-Пі.

Відповідно до Договору, відповідач зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені договором повернути кредит, виплачувати проценти за користування Кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором відповідно до визначеного графіку.

З метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором №384/124/07-Пі, 14 грудня 2007 року між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 , укладено іпотечний договір №04/І-929 відповідно до якого остання передала Кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме: земельну ділянку, загальною площею 0,100 га, кадастровий номер :01:064:0039 та земельну ділянка, загальною площею 0,100 га, кадастровий номер 01:064:0040, які знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Внаслідок реорганізації шляхом приєднання АТ «Укрсоцбанк» правонаступником усього майна, майнових прав та обов`язків є АТ «Альфа-Банк». Правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» виникає у АТ «Альфа-Банк» з дати затвердження Передавального акту загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та рішенням єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк», а саме з 15 жовтня 2019 року.

Згідно розрахунку заборгованості станом на 17 грудня 2020 року позичальник має заборгованість у загальному розмірі 231 087 грн 43 к. з яких: сума заборгованості за кредитом у розмірі 105 611 грн 35 к.; сума заборгованості по відсотках у розмірі 85 646 грн 12 к.; розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту 17 657 грн 62 к.; розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків 12 732 грн 08 к., розмір інфляційних витрат за кредитом 5 386 грн 17 к., розмір інфляційних витрат за відсотками 4 054 грн 09 к.

Відповідно до розрахунку вимог позивача наявних в матеріалах справи, станом на 17 грудня 2020 року відповідач перерахував позивачу 153 196 грн 59 к.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст.33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Згідно ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

23 червня 2020 року Велика Палата Верховного Суду постановою у справі № 645/1979/15-ц вказала, що положення ч.ч. 1, 2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» є імперативними. Відповідно до них, у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення.

Велика Палата також зазначила, що наведена норма спрямована на фактичне повідомлення іпотекодавця, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти зверненню стягнення на його майно. Тому повідомлення іпотекодавця слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення.

З матеріалів справи вбачається, що АТ «Альфа-Банк» направило на адресу ОСОБА_1 повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, в якому вимагало погасити заборгованість протягом тридцяти днів. При цьому не вказано з чого складається така заборгованість (а.с. 73).

Проте, іпотекодержателем не надано доказів на підтвердження направлення вимоги іпотекодавцю ОСОБА_2 , чим позбавив її можливості усунути порушення.

В свою чергу, ОСОБА_1 направив на адресу голови правління АТ «Альфа-Банк» відповідь на вимогу, в якій вказував на незгоду із сумою заборгованості вказаною у вимозі, а також повідомляв, що звертався до банку у період з 2016 по 2019 рік із листами в яких повідомляв про настання страхових виплат на користь банку, зважаючи на те, що він згідно договору №1011-нс/07к був застрахованим у СК «ВЕСКО» від нещасних випадків та вигодонабувачем за указаним договором був банк. Також у вказаній відповіді ОСОБА_1 просив надати йому детальний розрахунок заборгованості (а.с. 74-75).

Звертаючись із даним позовом до суду позивач вказував, що банк належним чином виконав умови договору, проте відповідачі умови договору не виконують, тому позивач змушений був звернутись із даним позовом.

Із змісту позовних вимог вбачається, що позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на земельну ділянку, загальною площею 0,100 га, кадастровий номер :01:064:0039 та земельну ділянку, загальною площею 0,100 га, кадастровий номер :01:064:0040, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 384/124/07-Пі, а саме: сума заборгованості за кредитом 105 611 грн 35 к., сума заборгованості за відсотками 85 646 грн 12 к., розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту 17 657 грн 62 к., розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків 12 732 грн 08 к., розмір інфляційних витрат за кредитом 5 386 грн 17 к., розмір інфляційних витрат за відсотками 4 054 грн 09 к. на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк», 03150, м. Київ, вулиця Велика Васильківська, 100, МФО 300346, , п/р № НОМЕР_1 , за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності /незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем не конкретизовано у який саме спосіб позивач просить звернути стягнення на майно. При цьому, на стадії апеляційного перегляду рішення суду апеляційний суд позбавлений можливості усунути дані порушення. Отже, указане порушення не дає можливості суду вирішити питання про застосування відповідних норм права.

Заперечуючи проти вимог АТ «Альфа-Банк» відповідачі вказували, що ОСОБА_1 в період з 21 квітня 2015 року по 31 жовтня 2015 року, з 11 листопада 2015 року по 03 грудня 2015 року приймав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької області, тому має пільги відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а також отримав поранення, тому банк, як єдиний вигодонабувач мав отримати страхове відшкодування в розмірі кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №2697 від 16 червня 2016 року, ОСОБА_1 має захворювання пов`язане із захистом Батьківщини (а.с. 59).

Згідно посвідчення серія НОМЕР_2 від 17 серпня 2017 року №1011-нс/07 к ОСОБА_1 є інвалідом 3 групи і має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни (а.с. 58).

Крім того, судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідно до кредитного договору №384/124/07-Пі від 14 грудня 2007 року відповідач ОСОБА_1 фактично отримав від позивача кредит у розмірі 144 968 грн, а не 174 968 грн як зазначено позивачем в позовній заяві (а.с. 6-8).

При оформленні кредиту, позивач із заявленої суми 174 982 грн не отримав 30 000 грн, а ці кошти сплатив ЗАТ «Страхова компанія «ВЕСКО» відповідно до договору страхування від нещасного випадку позичальника банку №1011-нс/07к від 14 грудня 2007 року, і частково провів зарахування коштів за надані послуги позивачем за оформлення кредиту.

Відповідно до договору укладеного між ЗАТ «Страхова компанія «ВЕСКО» та ОСОБА_1 , страховик на підставі правил №4 «Страхування від нещасних випадків» бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку виплатити вигодонабувачу страхову виплату в межах страхової суми згідно умовам договору (п.1.1 договору).

В свою чергу, відповідно до п.1.4. договору страхування АКБ «Укрсоцбанк», надалі - вигодонабувач, надав страхувальнику у користування кредитні ресурси за кредитним договором № 364/124/07-Пі від 14 грудня 2007 року і уклав з страхувальником договір застави №04/1 від 14 грудня 2007 року.

З матеріалів справ вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово звертався до банку з повідомленням про настання страхового випадку, а також просив врахувати положення ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до осіб, які належать до учасників бойових дій, належать особи, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що сфера дії цього закону поширюється на: 1) військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та, правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронні органи), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей.

Відповідно до Указу Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки та оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози та збереження територіальної цілісності України» на території Луганської та Донецької областей розпочато антитерористичну операцію.

Законом України від 20 травня 2014 року № 1275-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» внесено зміни до статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яку доповнено пунктом 15 такого змісту: «військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються».

Згідно із Законом України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

В Україні особливий період розпочався 18 березня 2014 року.

Відповідно до довідки виданої командиром військової частини - польова пошта НОМЕР_3 від 13 травня 2016 року № 2620, сержант ОСОБА_1 дійсно в період з 21 квітня 2015 року по 31 жовтня 2015 року, з 11 листопада 2015 року по 03 грудня 2015 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції (а.с. 61).

Проте, визначаючи розмір заборгованості позивачем не застосовано положення п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Крім того, необхідно зазначити, що п.п.6.6 п.6 Договору від 14 грудня 2007 року №1011-нс/07 к страхування від нещасного випадку позичальника банку у разі настання страхового випадку Страховик на вимогу позивача відшкодовує страхову суму, яка складає 174 962 грн, але не більше заборгованості Страхувальника за Кредитним договором.

Матеріали справи не містять доказів того, чи звертався банк до страховика про виплату страхового відшкодування, тому неможливо встановити дійсний розмір заборгованості ОСОБА_1 за неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором №384/124/07-Пі.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не с обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.ч.1,2,3 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Апеляційним судом не може прийматись до уваги надані позивачем разом із апеляційною скаргою: розрахунок заборгованості за кредитом, копія повідомлення про звернення стягнення, копія заяви про видачу готівки від 14 грудня 2007 року, копія протокольного рішення за програмою врегулювання проблемної заборгованості, оскільки клопотання про приєднання нового доказу позивачем не заявлено, доказів неможливості подання даних документів до суду першої інстанції позивачем не було надано.

Доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять доказів звернення ОСОБА_1 до банку та страхової компанії спростовуються наявними в матеріалах справи копіями відповідних листів ОСОБА_1 доданими до відзиву на позовну заяву.

Колегія суддів вважає необґрунтованими посилання апеляційної скарги на те, що діюче законодавство не передбачає чітких вимог до вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки згідно ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку», у документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, тобто законодавець не вимагає детальний розрахунок заборгованості, проте мають бути зазначені складові такої заборгованості.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що банк передчасно звернувся із даним позовом до суду.

За встановлених обставин доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи та порушення прав скаржника.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду постановлено з дотриманням норм процесуального та матеріального права, колегія суддів не вбачає підстав для скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Альфа - Банк» - Усікової Лесі Олександрівни залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 15 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 жовтня 2021 року.

Головуючий

Судді