18 жовтня 2021 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:
головуючого судді Прохоренко В.В.,
секретар Бакшина К.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора Херсонської філії державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних досліджень» Рилєєва Олександра Олександровича, Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора та скасування запису,
У жовтня 2017 року ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом до державного реєстратора Херсонської філії державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних досліджень» Рилєєва Олександра Олександровича, Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора та скасування запису.
08.06.2005 року, для забезпечення належного виконання умов кредитного договору, між банком та нею укладено договір іпотеки.
Предметом договору іпотеки є - належна їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 08.06.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Воєводіною Н.М., реєстраційний номер №2481, квартира АДРЕСА_1 .
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, 05.12.2016 року державним реєстратором Херсонської філії державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних досліджень» Рилєєвим Олександром Олександровичем, на підставі договору іпотеки серія та номер: ВСС310896, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Воєводіною Н.М., прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: за індексним номером 32722990, на підставі якого внесено запис про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ПАТ КБ «ПриватБанк» та за індексним номером 17816893, на підставі якого внесено запис про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ПАТ КБ «ПриватБанк».
Вважає рішення державного реєстратора Херсонської філії державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних досліджень» Рилєєва О.О. про визнання права власності на квартиру незаконними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки перехід права власності на нерухоме майно відбувся без достатніх правових підстав, з порушення Законів України.
Згідно пунтку 15.8 договору іпотеки від 08.06.2005 року передбачено, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі дострокового розірвання Кредитного договору або зміни його умов при наявності невиконання зобов`язань на момент розірвання. Станом на 15.12.2016 року кредитний договір не розрізано та жодних змін до його умов внесено не було, строк дії кредитного договору до 08.06.2025 року.
Крім того, державний реєстратор не пересвідчився про отримання позивачем письмової вимоги банку про усунення порушень основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору та/або повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до вимог ст. 35 Закону України «про іпотеку», оскільки позивач не отримувала від банку такої вимоги.
На момент реєстрації прав власності предмета іпотеки за ПАТ КБ «Приватбанк» діяв Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
Квартира АДРЕСА_1 , яка є предметом іпотеки, використовується нею та її сімєю як єдине і постійне місце їх проживання, квартира має загальну площу 53,3 кв.м., та житлову- 29,5 кв.м.
За таких обставин, ПАТ КБ «Приватбанк» в силу Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не міг звертатись до них із вимогою про усунення порушень та до державного реєстратора Рилєєва О.О., а останній не мав права вчиняти дії щодо відчуження майна, яке виступало як забезпечення зобов`язання за кредитом наданим банком в іноземній валюті, шляхом проведення 05.12.2016 року державної реєстрації прав власності.
Ухвалою суду від 13.06.2018 року прийнято справу до провадження та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Ухвалою суду від 05.11.2018 року витребувано від державного реєстратора Херсонської філії державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних досліджень» Рилєєва Олександра Олександровича, належним чином завірені копії рішення від 05.12.2016 року, індексний номер 32722990, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо реєстрації права власності за ПАТ КБ «Приватбанк» на нерухоме майно, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та матеріалів на підстави яких було прийнято вказане рішення.
Відповідачем вимоги суду залишені без відповіді.
Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Відзив на позов від відповідачів також до суду не надходив.
Дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, суд установив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
08.06.2005 року, для забезпечення належного виконання умов кредитного договору, між банком та нею укладено договір іпотеки.
Предметом договору іпотеки є - належна їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 08.06.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Воєводіною Н.М., реєстраційний номер №2481, квартира АДРЕСА_1 .
05.12.2016 року державним реєстратором Херсонської філії державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних досліджень» Рилєєвим Олександром Олександровичем, на підставі договору іпотеки серія та номер: ВСС310896, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Воєводіною Н.М., прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: за індексним номером 32722990, на підставі якого внесено запис про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ПАТ КБ «ПриватБанк» та за індексним номером 17816893, на підставі якого внесено запис про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ПАТ КБ «ПриватБанк».
Таким чином, правовідносини між сторонами виникли внаслідок забезпечення вимог іпотекодержателя шляхом реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки, та регулюються Розділом І Книги 5 ЦК України, який регулює загальні положення про зобов`язання, Законом України «Про іпотеку», Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений Постановою КМУ від 25.12.2015 року № 1127.
Ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що на відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав поширюється дія цього Закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» організаційну системудержавної реєстраціїправ становлять: 1)Міністерство юстиціїУкраїни тайого територіальніоргани; 2)суб`єкти державноїреєстрації прав: виконавчіоргани сільських,селищних таміських рад,Київська,Севастопольська міські,районні,районні умістах Києвіта Севастополідержавні адміністрації; акредитованісуб`єкти; 3) державні реєстратори прав на нерухоме майно (далі - державні реєстратори).
Частиною третьою ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державний реєстратор:1)встановлює відповідністьзаявлених праві поданих/отриманихдокументів вимогамзаконодавства,а такожвідсутність суперечностейміж заявленимита вжезареєстрованими речовимиправами нанерухоме майнота їхобтяженнями,зокрема: відповідністьобов`язкового дотриманняписьмової формиправочину тайого нотаріальногопосвідчення увипадках,передбачених законом; відповідністьповноважень особи,яка подаєдокументи длядержавної реєстраціїправ; відповідністьвідомостей проречові правана нерухомемайно таїх обтяження,що містятьсяу Державномуреєстрі прав,відомостям,що містятьсяу поданих/отриманихдокументах; наявністьобтяжень правна нерухомемайно; наявністьфакту виконанняумов правочину,з якимизакон та/абовідповідний правочинпов`язує можливістьвиникнення,переходу,припинення речовогоправа,що підлягаєдержавній реєстрації; 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.
Відповідно достатті 1 Закону України«Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Частиною 1 статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека виникає на підставі договору,законуабо рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставізаконуабо рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.
За приписами ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.
Частинами 1, 2 статті 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.
Пунктом 21, укладеного договору іпотеки від 08.06.2005 року передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки за цим Договором здійснюється у випадках передбачених п.п. 15.7.1, 15.8 та 5.9 цього договору, відповідно до розділу V закону України «Про іпотеку», на підставі рішення суду або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі.
Відповідно до п.26 іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено в позасудовому порядку шляхом переходу до Іпотекодержателя права власності на Предмет іпотеки, про що Іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити іпотекодавця.
З наведеного слідує, що згідно з умовами іпотечного договору підставами для задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання є надсилання іпотекодавцю письмової вимоги про дострокове виконання зобов`язання за кредитним договором.
Банком, на виконання вимог частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України, не надано жодного доказу на підтвердження надання державному реєстратору всіх документів визначених п.61 Порядку необхідних для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. А з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що рішення про державну реєстрацію прийнято лише на підставі іпотечного договору.
Відомості про надання банком державному реєстратору - нотаріусу документу, що підтверджує сплив 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя в матеріалах справи також відсутні.
Крім того, суд звертає увагу на те, що державним реєстратором на вимогу суду на вимогу суду від 05.11.2018 року не надано належним чином завірені матеріали реєстраційної справи щодо проведення державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 , за Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк».
Разом з тим, 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:
- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;
- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.
Згідно з пунктом 23 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року (у редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору та договору іпотеки) споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.
Пунктом 4 Закону Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.
Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку»).
Отже, Закон України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.
При цьому до прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.
Водночас Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження.
Такий висновок узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 14-45цс20.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 , яка використовується позивачем як місце постійного проживання, не може бути примусово реалізовано на підставі дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у тому числі і шляхом реєстрації права власності за ПАТ «КБ «Приватбанк» як забезпечення виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору від 08.06.2005 року, укладеного в іноземній валюті.
Отже, у державного реєстратора були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказане домоволодіння за ПАТ «КБ «Приватбанк».
Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Таким чином, у даному випадку відбулося примусове стягнення зазначеного майна без згоди власника, незважаючи на заборону, встановлену законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", у зв`язку з чим суд вважає позов підлягає задоволенню.
Що стосується вимог позивача пред`явлених до державного реєстратора, то вони задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Відповідно до частини четвертоїстатті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача, водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи: суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).
До того ж відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладениху пункті 36 постанови від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16,спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно має розглядатися як спір, що пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно.
У справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного реєстратора при реалізації ним відповідних функцій, якщо позовні вимоги спрямовані на захист приватного (майнового) права, заснованого на нормах цивільного законодавства, реєстратор має залучатися до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.
У даній справі, вимоги позову спрямовані на позбавлення права власності АТ КБ «Приватбанк» на предмет іпотеки, разом з тим позовні вимоги заявлені також до державного реєстратора Рилєєва О.О., який не може бути відповідачем у справі, а лише третьою особою.
За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).
Отже, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог до державного реєстратора Рилєєва О.О., як пред`явлених до неналежного відповідача.
На підставі викладеного, ст.ст. 15,526-530, 1054 ЦК України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого на забезпечення кредитів в іноземній валюті», Закону України «Про іпотеку», керуючись ст.ст. 5-13, 133,141,259,263-265, 274-279 ЦПК України, суд,
Позов задовольнити частково.
Поновити відомості у держаних реєстрах речових прав на нерухоме майно про об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 17816893, квартири загальною площею 53,3 кв.м, житловою площею 29,5 кв.м, за адресою: АДРЕСА_2 , що передували скасованим записам.
У задоволенні позовних вимог, пред`явлених до державного реєстратора Херсонської філії державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних досліджень» Рилєєва Олександра Олександровича, відмовити.
У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Херсонського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення

Суддя В.В.Прохоренко