Справа №705/2159/19
2-з/705/73/21
У Х В А Л А

12.10.2021 м. Умань

Суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області Піньковський Роман Володимирович, розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Уманського міськрайонного суду Черкаської області перебувають матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства «Центр-Монтаж-Енерго» про визнання незаконними та скасування наказів про зміну в організації виробництва та звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, про зміну формулювання наказу, стягнення частини заробітної плати та стягнення моральної шкоди.

В межах вказаної цивільної справи, позивач подала до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, рахунки належні ПП «Центр-Монтаж-Енерго» в межах суми 200 000 грн., а також шляхом заборони будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо рухомого та нерухомого майна, належного ПП «Центр-Монтаж-Енерго».

Заява обґрунтована тим, що предметом позову є виплата позивачу заробітної плати за час вимушеного прогулу та поновлення на роботі. Вважає, що у разі невжиття заходів забезпечення позову не буде можливості реально стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та грошові кошти в рахунок відшкодування моральної шкоди, що істотно ускладнить або унеможливить виконання рішення суду, оскільки ПП «Центр-Монтаж-Енерго» вчиняє фальсифікації спільно з державним виконавцем Уманського ДВС щодо приховування дійсного майна та приховування на тіньових рахунках реальних статків.

При цьому, позивач вказує, що 26.12.2019 року вона уже зверталася з такою заявою до суду і ухвалою від 27.12.2019 року її заяву задоволено частково та накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно відповідача. Державним виконавцем 10.01.2020 року, у зв`язку з цим розпочато виконавче провадження, в рамках якого накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника.

В процесі здійснення виконавчих дій державним виконавцем надано інформацію щодо відсутності у відповідача будь-якого рухомого чи нерухомого майна, що не відповідає дійсності.

Позивач вважає, що відсутність будь-якого майна у відповідача та притягнення фактичного власника до кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 190 КК України створює обґрунтовані ризики невиконання рішення суду в подальшому, тому і звернулася до суду з цією заявою.

Вивчивши подані матеріали заяви про забезпечення позову, суддя вважає, що в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до вимог п. п. 1 та 2 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Згідно частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу позивача та відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені, у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Також судом враховується правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 20 травня 2020 року у справі №640/13156/18 (провадження №61-7314св19), що обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер. Під час оцінки такої співмірності суду необхідно враховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів. При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Судом перевірено аргументованість заяви про забезпечення позову щодо застосовування заходів забезпечення позову, зазначених заявником і не встановлено реальної загрози, за якої невжиття саме таких заходів забезпечення позову може призвести до утруднення, або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду. Посилання заявника на ту обставину, що на момент прийняття судом рішення відповідач не буде мати достатньо коштів для погашення перед позивачем заборгованості є лише припущенням, яке не доведене належними доказами. Так само заявником не надано доказів, які б свідчили про те, що ПП «Центр-Монтаж-Енерго» вчиняє фальсифікації спільно з державним виконавцем Уманського ДВС щодо приховування дійсного майна та приховування реальних статків, а тому, на думку суду заява не містить достатнього обґрунтування того, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, зазначених в ч.2 ст. 149 ЦПК України.

Разом з тим судом враховується, та обставина, що в межах даної цивільної справи судом вже було вжито заходи забезпечення позову відповідною ухвалою від 27.12.2019, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно відповідача, і вказана ухвала не скасована та не змінена і в ході її виконання, встановлено, що будь-яке рухоме та нерухоме майно відсутнє, тому, на думку суду, повторне накладення арешту на майно відповідача є недоцільним та не змінить ситуації щодо виявлення майна, що належить відповідачу.

Також, у своїй заяві позивач ОСОБА_1 просить накласти арешт на рухоме та нерухоме майно, рахунки належні відповідачу ПП «Центр-Монтаж-Енерго», не конкретизуючи, на яке саме майно і на які саме рахунки слід накласти арешт.

Суд звертає увагу, що вимога позивача щодо заборони будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо рухомого та нерухомого майна, належного ПП «Центр-Монтаж-Енерго» є неспівмірною позовним вимогам та не забезпечує збалансованості інтересів сторін, а тому є такою, що порушує інтереси та права відповідача у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

У зв`язку із викладеним, суд приходить до висновку, що заявнику слід відмовити у задоволенні його заяви про забезпечення позову, роз`яснивши йому, що він не позбавляється права звернутись із заявою про забезпечення позову в будь який час протягом розгляду справи в суді, у разі виявлення майна відповідача та належного обґрунтування вимоги про забезпечення позову.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки вона є безпідставною та необґрунтованою.

Згідно ч. 6 ст. 153 ЦПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149, 150, 153, 258-261, 353 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня винесення ухвали.

Суддя Р.В. Піньковський