Провадження № 2-з/742/74/21
Єдиний унікальний № 742/2571/21
УХВАЛА

20 жовтня 2021 року Прилуцький міськрайонний суду Чернігівської області в складі головуючого судді Бездідька В.М., за участю секретаря судового засідання Шептун В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення доказів,-

встановив:

В провадженні Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області перебуває справа за позовом ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Дуденок О.О., до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Яблунівська об`єднана територіальна громада, як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини та справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей Прилуцької міської ради, Яблунівська об`єднана територіальна громада, як орган опіки та піклування, Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської в місті Києві районної державної адміністрації про встановлення місця проживання неповнолітньої дитини.

12.10.2021 року ОСОБА_1 звернулася до Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області з заявою про забезпечення доказів, шляхом зобов`язання ОСОБА_2 28.10.2021 забезпечити перебування сина ОСОБА_3 за фактичним місцем реєстрації останнього, а саме АДРЕСА_1 негайно.

Обґрунтовуючи необхідність застосування забезпечення доказів, заявниця ОСОБА_1 вказує на ті обставини, що 06.07.2021 року, коли ОСОБА_1 з сином направлялися в дитячий садок, ОСОБА_2 разом зі сторонніми особами силою обмежили дії матері та без її згоди забрали дитину. З того часу позивач дитину не чула та не бачила. Ухвалу суду від 09.07.2021 про забезпечення позову, шляхом негайного повернення дитини за місцем її реєстрації, відповідач не виконує.

Вивчивши зміст поданої ОСОБА_1 заяви та доданих до неї документів, суддя приходить до наступного висновку.

У шлюбі між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_4 ), зареєстрованим 30.06.2018 року, народився ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

06.11.2018 року ОСОБА_2 надав письмову згоду на реєстрацію свого неповнолітнього сина ОСОБА_3 разом з матір`ю - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 09.07.2021 заяву ОСОБА_1 , представник заявниці адвокат Дуденок Оксана Олександрівна, про забезпечення позову задоволено частково та забезпечено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з матір`ю, шляхом повернення ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до фактичного місця реєстрації останнього, а саме: АДРЕСА_1 , до вирішення спору про визначення місця проживання дитини по суті та вступу у законну силу судового рішення, в задоволенні іншої частини вимог відмовлено. На виконання вказаного рішення суду відкрито виконавче провадження.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною 1,2 статті 116 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Стаття 117 ЦПК України передбачає вимоги до заяви про забезпечення доказів.

Враховуючи вище викладене, дослідивши матеріали поданої заяви суд констатує, що в заяві про забезпечення доказів не вказані докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні. За таких обставин заява є необґрунтованою, отже, в її задоволенні необхідно відмовити.

Разом з тим, суд вказує наступне.

Згідно з п.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, всі дії стосовно дітей органів соціального забезпечення, судів, адміністративних чи законодавчих органів повинні бути спрямовані на якнайкраще забезпечення інтересів дитини. Держави-учасниці повинні забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права і обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Разом з цим, ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно з ч.3 ст.157 СК України той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до принципу 2 Декларації прав дитини дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разів атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості.

Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Виходячи із вищенаведеного, суд, враховуючи найкращі інтереси дитини, доходить висновку про необхідність зобов`язання батька дитини ОСОБА_2 , з яким на даний час проживає дитина, надати можливість матері дитини ОСОБА_1 привітати ОСОБА_3 в день його народження в присутності батька.

Керуючись ст.ст. 116-118, 353-354, п.15.5 п.15 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд, -

ухвалив:

В задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення доказів відмовити.

Зобов`язати ОСОБА_2 28 жовтня 2021 року надати можливість ОСОБА_1 особисто привітати ОСОБА_3 в присутності батька ОСОБА_2 .

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду через Прилуцький міськрайонний суд протягом 15 днів з дня її проголошення.

Суддя В.М. Бездідько