_________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/3541/21
УХВАЛА

19.10.2021 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Калініченко Л.В.

при секретарі Матвієвої А.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в місті Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «СТАНДАРТ ФІНАНС ГРУПП» про визнання договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

18.06.2021 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «СТАНДАРТ ФІНАНС ГРУПП» про визнання договору недійсним, в якому позивач просить суд визнати недійсним договір про відступлення права вимоги від 11.04.2019 року, укладений між ТОВ «Стандарт Фінанс Групп» та ОСОБА_2 .

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу на підставі вказаного позову розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 09.07.2021 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання.

Під час підготовчого провадження по справі 18.06.2021 року позивачем надано до суду клопотання про витребування доказів за вх. №33208/21 (провадження №2-з/947/815/21) та 18.08.2021 року представником відповідача подано клопотання про забезпечення витрат на професійну правничу допомогу за вх. №44689.

У підготовче судове засідання з`явились сторони по справі.

Розпочавши підготовче судове засідання, оглянувши матеріали справи та подані до заяви документи, судом було перевірено територіальну юрисдикцію справи.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 125 Конституції України, ч. 1 ст. 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судоустрій в Україні будується, зокрема, за принципом територіальності.

Параграфом 3 глави 2 Розділу І передбачено види територіальної юрисдикції, а саме: підсудність справ, у яких однією зі сторін є суд або суддя (ст.26); підсудність справ за місцем проживання або місцезнаходженням відповідача (ст.27); підсудність справ за вибором позивача (ст. 28); підсудність справ за участю громадян України, якщо обидві сторони проживають за її межами (ст. 29); виключна підсудність (ст.30).

За загальним правилом, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом (ч.1 ст. 27 ЦПК України).

Як вбачається, під час постановлення ухвали суду від 09.07.2021 року про відкриття провадження по справі, підсудність цієї справи було встановлено на підставі ч.1 ст. 28 ЦПК України, а саме за місцем проживання одного з відповідачів ОСОБА_2 , яким є: АДРЕСА_1 .

Однак, в підготовчому судовому засіданні судом встановлено наступне.

Позивачем заявлено вимоги стосовно договору про відступлення права вимоги від 11.04.2019 року, за кредитним договором №ML-501/229/2008 від 09.09.2008 року, на підставі якого ТОВ «Стандарт Фінанс Групп» набуло право вимоги за вказаним договором.

Предметом забезпечення за вказаним договором є іпотека земельна ділянка, площею 0,100 га, яка розташована за адресою: ОК «Едем», ділянка № НОМЕР_1 , Таїровська селищна рада Овідіопольської ради Одеської області, на підставі договору іпотеки №PML-501/229/2008 від 09.09.2008 року.

На підставі вищевказаного спірного договору факторингу, сторонами правочину 11.04.2019 року було також укладено договір відступлення права вимоги за іпотечним договором від 11.04.2019 року.

За наслідком чого, ТОВ «Стандарт Фінанс Групп» стало іпотекодержателем вищевказаного предмета іпотеки.

Отже, наслідки розгляду справи щодо договору про відступлення права вимоги від 11.04.2019 року впливають на права стосовно предмету нерухомого майна, переданого в якості іпотеки, а саме земельної ділянки, площею 0,100 га, яка розташована за адресою: ОК «Едем», ділянка № НОМЕР_1 , Таїровська селищна рада Овідіопольської ради Одеської області.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Згідно з роз`ясненнями, які викладені у пунктах 41, 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. У разі конкуренції правил підсудності мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Виключну підсудність встановлено для позовів, які виникають щодо нерухомого майна (ч.1 ст.30 ЦПК України). Згідно з положеннями ст.181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (ст.358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (ст.ст.364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (ст.ст.370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально.

Пунктом 27 постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що позови про визнання недійсними правочинів щодо нерухомого майна та застосування наслідків недійсності пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Кваліфікація об`єктів як нерухомого майна здійснюється відповідно до статей 181, 190 та 191 ЦК. При цьому за місцезнаходженням нерухомого майна повинні пред`являтися також позови про визнання недійсними правочинів щодо нерухомого майна, яке буде створено в майбутньому (щодо інвестиційних договорів про будівництво нерухомого майна, договорів про участь у фонді фінансування будівництва тощо).

Виходячи з аналізу зазначених правових норм, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, а також стосуються позовів щодо будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема, щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно, тощо.

Віднесення позовів до виключної підсудності здійснюється, виходячи із критерію їх виникнення з приводу нерухомого майна, навіть коли вимоги не заявлені безпосередньо відносно самого нерухомого майна.

Поняття «позови, що виникають з приводу нерухомого майна» є ширшим, ніж поняття «позови, де предметом спору є нерухоме майном», а тому правило вищевказаних норм розповсюджується і на позови щодо будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно та речових (немайнових) прав на власне чи чуже нерухоме майно.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18 зазначила, що виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. Cловосполучення з приводу нерухомого майна необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.

Враховуючи вищевикладене, оскільки наслідки розгляду справи стосовно спірного договору впливають на права та інтереси сторін договору щодо прав на нерухоме майно - земельну ділянку, площею 0,100 га, яка розташована за адресою: ОК «Едем», ділянка № НОМЕР_1 , Таїровська селищна рада Овідіопольської ради Одеської області, суд доходить до висновку, що до зазначеної справи підлягають застосуванню правила підсудності справи у відповідності до ч.1 ст. 30 ЦПК України.

З урахуванням того, що вищезазначене нерухоме майно розташоване в Овідіопольському районі Одеської області, нині Одеський район, та відносно за територіальною юрисдикцією до Овідіопольського районного суду Одеської області, суд доходить до висновку про непідсудність справи Київському районному суду міста Одеси.

Ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Інтерпретація суті конструкції суд, встановлений законом викладена Європейським судом з прав людини (далі ЄСПЛ, Суд) у рішенні у справі Сокуренко і Стригун проти України. Так, ЄСПЛ наголосив, що фраза встановленого законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Правова позиція ЄСПЛ у вказаній справі дозволяє виокремити дві умови відповідності критерію суд, встановлений законом: організаційну (організація судової системи повинна регулюватися законами у їх буквальному значенні) та юрисдикційну (суд повинен діяти у спосіб та відповідно до повноважень, передбачених законом, у межах своєї компетенції).

З наведеного вище вбачається, що розгляд справи судом з порушенням правил територіальної юрисдикції є порушенням права особи на справедливий суд (ч. 1 ст. 6 Конвенції) та підставою для скасування ухваленого у справі рішення (ч. 1 ст. 378 ЦПК України).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо: справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне передати справу для розгляду до Овідіопольського районного суду Одеської області, за територіальною юрисдикцією.

Судом враховується, що статтею 32 ЦПК України встановлено, що спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 27, 28, 31 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Передати цивільну справу №947/18341/21 (провадження №2/947/3541/21) за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «СТАНДАРТ ФІНАНС ГРУПП» про визнання договору недійсним, разом з клопотанням про витребування доказів від 18.06.2021 року (провадження №2-з/947/815/21), до Овідіопольського районного суду Одеської області, за територіальною юрисдикцією.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на ухвалу судді протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Передачу справи на розгляд іншому суду здійснити не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження.

Головуючий Калініченко Л. В.