головуючий у суді І інстанції Матійчук Г.О.
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
У Х В А Л А

11 жовтня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Сушко Л.П., Суханової Є.М.,

за участю секретаря судового засідання: Сердюк К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Національної поліції України на рішення Печерського районного суду міста Києва від 11 травня 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України про визнання протиправними дії, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2020 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача, в якому просить визнати протиправними дії Національної поліції України, вчинені шляхом повідомлення його листом Департаменту кадрового забезпечення Національної поліції України від 01 жовтня 2020 року № 4-1416/12/3/01-2020 про відсутність правових підстав для видачі засвідчених копій документів.

В обґрунтування позову зазначив, що 24 вересня 2020 року звернувся до відповідача із письмовим запитом про отримання засвідчених належним чином копій висновку комісії Національної поліції України, який був складений 29 листопада 2019 року за результатами розгляду його звернень (як працівника державної установи Національної поліції України) та опису документів проведеної перевірки, складеного 02 січня 2020 року, що міститься у сформованій справі №12/5-121m29, яка зберігається у Департаменті Національної поліції України. Документи щодо яких він звернувся з запитом потрібні йому для подальшого судового розгляду і захисту його інтересів, та мають подаватись до суду саме у вигляді належним чином засвідчених копій.

Разом з тим, відповідачем в особі Департаменту кадрового забезпечення надано копії запитуваних документів у вигляді звичайних копій із зазначенням, що засвідчення належним чином копій документів, не передбачено нормативно-правовими актами, які регулюють діяльність центральних органів виконавчої влади.

Відсутність засвідчених належним чином вказаних копій документів звужує права позивача та перешкоджає в реалізації його законних прав на захист, в т.ч. судовий.

Посилаючись на норми законодавства, зокрема: Указ Президії Верховної Ради СРСР від 04 вересня 1983 року «Про порядок передачі та засвідчення підприємствами, установами, організаціями копій документів, що стосуються прав громадян» з урахуванням приписів статті 3 Закону України «Про правонаступництво України», пунктів 3, 10 Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 2015 року №1000/5, а також на Національний стандарт України «Державна уніфікована система організаційно-розпорядчої документації Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003», просить позов задовольнити.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 11 травня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправними дії Національної поліції України, вчинені шляхом повідомлення ОСОБА_1 листом Департаменту кадрового забезпечення Національної поліції України від 01 жовтня 2020 року № 4-1416/12/3/01-2020 за підписом начальника Департаменту кадрового забезпечення Національної поліції України Хоменко О. про відсутність правових підстав для видачі засвідчених копій документів.

Стягнуто з Національної поліції України за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір на користь ОСОБА_1 у розмірі 840 грн 80 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Національна поліція України (надалі по тексту - НПУ) подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 11 травня 2021 року та закрити провадження у справі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним і необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, тому воно підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Позивач ОСОБА_1 направив до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, де проти її задоволення заперечує, вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим. Вказує на те, що працював у Державній установі «Академія патрульної поліції» у якості цивільного персоналу, не перебував на цивільній службі у розумінні приписів пункту 17 частини 1 статті 4 КАСУ. Оскільки позивач звернувся до відповідача з клопотанням про отримання засвідчених копій документа, що мають відношення до його трудової діяльності у роботодавця, який входить до сфери управління відповідача, а не про доступ до публічної інформації, напрацьованої НПУ як суб`єктом владних повноважень у розумінні приписів статті 4 КАС України, тому спір між сторонами у справі не є публічно-правовим.

Учасники справи належним чином повідомлені про судовий розгляд у суді апеляційної інстанції, в судове засідання не з`явилися, про причини неявки не повідомили.

Відповідно до протоколу автоматизованої зміни складу колегії суддів від 07 жовтня 2021 року у зв`язку з припиненням повноважень судді Сержанюка А.С. визначено склад колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Мостової Г.І., суддів Сушко Л.П., Суханової Є.М.

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як вбачається з довідки Державної установи «Академія патрульної поліції» від 30 жовтня 2020 року №120-20, позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Державною установою «Академія патрульної поліції» з 03 травня 2018 року по 27 жовтня 2020 року.

Наказом ДУ «Академія патрульної поліції» від 26 жовтня 2020 року №95 о/с позивач звільнений на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП.

Із інформації офіційного сайту «Судова влада» вбачається, що в провадженні Солом`янського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа №760/26235/20 за позовом ОСОБА_1 до НПУ, ДУ «Академія патрульної поліції» про поновлення на роботі.

З матеріалів справи також вбачається, що 24 вересня 2020 року позивач звернувся до відповідача із письмовим запитом про отримання засвідчених належним чином копій висновку комісії НПУ, який був складений 29 листопада 2019 року за результатами розгляду його звернень та опису документів проведеної перевірки, складеного 02 січня 2020 року, що міститься у сформованій справі №12/5-121m29, яка зберігається у Департаменті НПУ, зазначивши, що документи щодо яких він звернувся з запитом потрібні йому для подальшого судового розгляду і захисту його інтересів, та мають подаватись до суду саме у вигляді належним чином засвідчених копій.

За результатами розгляду звернення позивача, НПУ було направлено копії запитуваних позивачем документів разом з листом від 01 жовтня 202 року № Ч-1416/12/3/01-2020, де роз`яснено, що нормативно-правовими актами, що регулюють діяльність центральних органів виконавчої влади, засвідчення копій документів не передбачено (а.с. 44-62).

Відповідно до частини 1 статті 5, статті 10, частини 1,2 статті 11 Закону України «Про інформацію»N 2657-XII від 02 жовтня 1992 року інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Кожному забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законом. Кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про звернення громадян» № 393/96-ВР від 02 жовтня 1996 року громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до статті 3 цього Закону заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Як вбачається з запитуваного позивачем висновку, він складений комісією та затверджений начальником Департаменту кадрового забезпечення НПУ О. Хоменко від 29 листопада 2019 року, за результатами розгляду звернень ОСОБА_1 , адресованих начальникові ДУ «Академія патрульної поліції» підполковнику поліції Лісничуку В.Я. та надісланих останнім до центрального органу управління Національної поліції України (а.с. 47-56).

Як зазначено у висновку, до Департаменту кадрового забезпечення НПУ 05 листопада 2019 року надійшла доповідна записка начальника ДУ «Академія патрульної поліції» підполковника поліції Лісничука В.Я. щодо розгляду звернень завідувача спортивного комплексу АПП ОСОБА_1, в яких місяться відомості про неправомірні, на його думку, дії з боку керівника АПП.

За результатами розгляду зазначеної вище доповідної записки встановлено, що звернення ОСОБА_1 , які надійшли поштою до АПП, з метою дотримання вимог Закону України «Про запобігання корупції» в частині врегулювання реального конфлікту інтересів, 30 жовтня цього року, були спрямовані АПП для розгляду до центрального органу управління НПУ (а.с. 47).

Таким чином, звернення позивача були розглянуті в порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання корупції», та за наслідками його розгляду комісією Департаменту кадрового забезпечення НПУ складений висновок від 29 листопада 2019 року.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про звернення громадян» дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, законами України «Про судоустрій і статус суддів» та «Про доступ до судових рішень», Кодексом адміністративного судочинства України, законами України «Про запобігання корупції», «Про виконавче провадження».

Отже, на спірні правовідносини сторін у справі дія Закону України «Про звернення громадян» не поширюється.

Разом з тим, порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначаються Законом України «Про доступ до публічної інформації» № 2939-VI від 13 січня 2011 року (надалі по тексту - Закон № 2939-VI).

Відповідно до частини 1 статті 1, частини 2 статті 2 Закону № 2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Закон України «Про доступ до публічної інформації» не поширюється на відносини щодо отримання інформації суб`єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій, а також на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 5 Закону № 2939-VI доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Розпорядниками інформації для цілей цього закону визнаються суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання (пункт 1 частини 1 статті 13 цього Закону).

Відповідно до частини 1, 2 статті 23 Закону № 2939-VI рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.

Запитувач має право оскаржити: відмову в задоволенні запиту на інформацію; відстрочку задоволення запиту на інформацію; ненадання відповіді на запит на інформацію; надання недостовірної або неповної інформації; несвоєчасне надання інформації; невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.

Згідно із частиною 1 статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Основною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Отже, до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Таким чином, вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі залежить від характеру спірних правовідносин. Така правова позиція Верховного Суду, висловлена в постанові від 13 січня 2021 року у справі № 756/9153/18-ц.

Отже, колегія апеляційного суду встановила, що відповідач у справі, Національна поліція України:

є суб`єктом владних повноважень у розумінні статей 3,4 КАС України,

розпорядником інформації у розумінні пункту 1 частини 1 статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації»,

на спірні правовідносини дія Закону України «Про звернення громадян» не поширюється,

а тому оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України (частина 3 статті 23 Закону № 2939-VI).

Підсумовуючи викладене, колегія апеляційного суду вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що позов заявлений до суб`єкта владних повноважень, проте не пов`язаний з вимогою вирішити публічно-правовий спір і не пов`язаний зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, - є помилковим.

Пунктом 1 частини 1 статті 255 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 377 ЦПК України судове рішення суду першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі з підстав, передбачених статтею 255 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 377 ЦПК України визначено, що порушення правил юрисдикції загальних судів є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, незалежно від доводів апеляційної скарги.

Якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених пунктом 1 частини 1 статті 255 цього Кодексу, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ (частина 1 статті 256 ЦПК України).

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням правил юрисдикції загальних судів, а тому відповідно до вимог названих вище норм процесуального закону підлягає скасуванню апеляційним судом із закриттям провадження в цій цивільній справі, а розгляд справи, за правилами КАС України, віднесено до адміністративного суду.

Роз`яснити позивачу його право протягом десяти днів з дня отримання ним ухвали про закриття провадження у цій справі - звернутися до Київського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Також, роз`яснити учасникам справи, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду у разі наявності підстав, передбачених пунктом 5 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір», а саме: у разі закриття (припинення) провадження у справі, у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється з урахуванням Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, та перерахування компенсації частини суми штрафних (фінансових) санкцій, визначених за даними системи обліку даних реєстраторів розрахункових операцій, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року №787, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 вересня 2013 року за № 1650/24182.

Керуючись статтями 255, 367, 369, 374, 375, 377, 381-384 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Національної поліції Українизадовольнити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 11 травня 2021 року скасувати з ухваленням нового судового рішення.

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України про визнання протиправними дії.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання тексту повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 18 жовтня 2021 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Л.П. Сушко

Є.М. Суханова