Справа № 456/2105/21
Провадження № 2/456/905/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" вересня 2021 р. Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Яніва Н. М.

за участю секретаря Сунак Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Стрий цивільну справу за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором в сумі 2191,46 дол. США, що за курсом 27.96 відповідно до службового розпорядження НБУ від 16.02.2021 року складає 61273,22 грн., а також судові витрати по справі.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 21.02.2007р. між Приватбанком (далі Банк) та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № LVTRAN02000021 про надання кредиту в сумі 19188,11 дол. на термін до 21.02.2014 р., а відповідач отримала ці кошти та зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому договором. З метою забезпечення виконання зобов`язання, встановлених кредитним договором між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки від 21.02.2007р., згідно якого останній зобов`язався відповідати за виконання позичальником, всіх його зобов`язань по кредитному договору перед банком в повному обсязі. Банк свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі та надав відповідачу кредитні кошти. В свою чергу відповідачі не сплачують своєчасно банку кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору.

08.04.2015р. АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Стрийського міськрайонного суду Львівської області з позовною заявою про стягнення заборгованості з відповідачів. Рішенням Стрийського суду від 27.08.2015р. стягнуто заборгованість у розмірі 72490,74 доларів США нараховану станом на 24.03.2015 року. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняються його виконанням, проведеним належними чином, а не в силу вже прийнятого рішення суду. Таким чином, винесення рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27.08.2015 року не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Оскільки з відповідача була стягнена заборгованість за період з 21.02.2007р. по 24.03.2015р. згідно вказаного рішення суду, то за період подання позовної заяви з 09.04.2015р. по 16.02.2021р. відповідач має заборгованість у розмірі 2191,46 доларів США, а саме 3% річних від простроченої суми.

У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором у відповідача станом на 16.02.2021р., утворилась заборгованість у розмірі 2191,46 дол. США 3% річних від простроченої суми, що за курсом 27,96 відповідно до службового розпорядження НБУ від 16.02.2021 року складає 61273,22 грн..

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив слухати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував, просить позов задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомили, відзив на позов не подавали.

А тому відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає неявку відповідача в судове засідання неповажною та за згодою представника позивача, вирішив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч.ч.1-4 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 89 ЦПК України).

Так, судом беззаперечно встановлено, що 21.02.2007р. між ПАТ КБ «Приватбанком» (далі Банк) та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № LVTRAN02000021 про надання кредиту в сумі 19188,11 дол. на термін до 21.02.2014 р., згідно якого ОСОБА_1 отримала кредит у вказаному розмірі та зобов`язалась сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та 2,42 % на місяць розраховані на суму непогашеної у строк заборгованості за кредитом.

Окрім цього, для забезпечення виконання зобов`язання ОСОБА_1 за договором № LVTRAN02000021 від 21.02.2007 між КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 23.02.2007 було укладено договір поруки, п. 4 якого передбачено, що поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники.

Відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконала взятих на себе зобов`язань, у зв`язку з чим рішенням Стрийського міськрайонного суду від 27 серпня 2015 року у цивільній справі №456/1732/15-ц позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість по кредитному договору № LVTRAN02000021 в сумі 72 490,74 доларів США, з яких: 17569,23 доларів США заборгованість за кредитом, 17 751,72 доларів США заборгованість по процентах за користування кредитом, 1492,70 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 35 677,09 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, що на момент ухвалення рішення еквівалентно 1553164, 92грн.

З метою мирного врегулювання спору банком було направлено відповідачам повідомлення від 11.03.2021 про наявність простроченої заборгованості за кредитним договором із вимогою її погашення. Однак, вказана вимога залишилась без відповідного реагування (а.с.11-14).

Згідно вимог даного позову банк просить стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2

заборгованість в сумі 2191,46 доларів США, а саме 3 % річних від простроченої суми, яка згідно розрахунку становить 12 465,04 доларів США, що за курсом 27,96 відповідно до службового розпорядження НБУ від 16.02.2021 року складає 61273,22 грн., тобто позивачем заявлено вимоги про стягнення коштів саме на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Як зазначено вище, рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27.08.2015 у справі № 456/1732/15-ц, було задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості. Даним рішенням було стягнуто тіло кредиту, проценти за користування кредитом, комісія та пеня.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вищевказане рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області 20.10.2015 набрало законної сили, а тому у відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України має преюдеційне значення під час розгляду даної справи.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ст.554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Судом встановлено, що згідно з вимогами кредитного договору за наявності прострочення виконання основного зобов`язання в обумовлений сторонами строк АТ КБ «ПриватБанк» використав право вимагати повернення усієї суми кредиту, а також сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України, та комісії і пені за користування кредитом, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.

Зі змісту постанови Верховного Суду від 8 березня 2018 року (справа №444/9519/12) вбачається, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вказані висновки суду також узгоджуються з правовим висновком Верховного суду, викладеними у постанові від 06.02.2019 у справі №175/4753/15-ц.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 також викладена правова позиція, у відповідності до якої, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч. 2 ст. 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

На підставі вищенаведеного, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи, давши оцінку наявним у справі доказам, суд вважає, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржники станом на 16.02.2021 в повному обсязі не виконали та допустили прострочення виконання зобов`язання є підставою для нарахування трьох процентів річних від простроченої суми, що є гарантією належного виконання зобов`язання.

Доказів, які б спростовували факт невиконання рішення суду щодо стягнення заборгованості та погашення такої заборгованості перед кредитором відповідачі не надали, а суд в судовому засіданні не здобув.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом,

За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо; у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення невстановлений довором або законом чи іншим нормативно-правовим актом використання валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У частині третій статті 533 ЦК України закріплено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Так як сторонами у договорі було визначено грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті, тому заборгованість слід стягнути у валюті «долар США».

Враховуючи, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося зі зверненням до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України, та з цього часу інтереси позивача забезпечені ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки

прострочення виконання грошового зобов`язання, а також аналізуючи викладені вище обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги АТ КБ «Приват Банк» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, відповідно до п.6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Так, згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в користь позивача слід стягнути сплачений останнім судовий збір в сумі 2270 грн., що становить по 1135 грн. з кожного.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 526,527,530,615,625,1052,1054 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76, 81, 259, 264-265, 280 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 2191 (дві тисячі сто дев`яносто один),46 доларів США заборгованості за кредитним договором № LVTRAN02000021 від 21.02.2007 року, а також по 1135 (одна тисяча сто тридцять п`ять) гривень судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, тобто, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складання повного тексту рішення суду.

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, адреса для листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, , рах. № НОМЕР_1 , МФО 305299.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителька та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серія НОМЕР_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителька та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , паспорт серія НОМЕР_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Суддя: Н. М. Янів