ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 жовтня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого Мельника Я.С.,
суддів: Гуля В.В., Матвієнко Ю.О.,
за участі секретаря Примушка О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 21 травня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: існування незалежних від неї причин, що унеможливлюють отримання нею документу про припинення громадянства Російської Федерації, заінтересована особа Центральне міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: існування незалежних від неї причин, що унеможливлюють отримання нею документу про припинення громадянства Російської Федерації.
Свої вимоги заявник мотивує тим, що у травні 2014 року, будучи громадянкою Росіи?ськоі? Федераціі?, вона вступила до добровольчого зброи?ного формування - 24-и? окремии? штурмовии? батальи?он «Аи?дар» Сухопутних віи?ськ Зброи?них Сил Украі?ни, яке офіціи?но підпорядковане Міністерству оборони Украі?ни та яке діє у складі підрозділів АТО, виконуючи завдання із захисту територіальноі? цілісності Украі?ни. В період з 2015 по 2019 рік ОСОБА_1 неодноразово прии?мала безпосередню участь в АТО, що здіи?снюється на територіі? Донецькоі? та Луганськоі? областеи?.
У подальшому, ДМС Украі?ни видано їй документ особи, якіи? надано додатковии? захист в Украі?ні, серія СР № 000511, а також указом Президента України надано тимчасове посвідчення громадянина України.
З набуттям громадянства Украі?ни, ОСОБА_1 виконано приписи закону та подано зобов`язання припинити іноземне громадянство протягом двох років та, відповідно, вона повинна подати до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Киі?вськіи? області документ про припинення громадянства РФ, однак для цього їй необхідно особисто відвідати посольство РФ в Україні та вчинити ряд дій на припинення громадянства, однак представником Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини повідомлено заявника про те, що в умовах здійснення Російською Федерацією акту збройної агресії проти України держава не може гарантувати їй безпеку та дотримання її прав і свобод в ході відвідування дипломатичних представництв та консульських установ РФ, крім того законодавством РФ виключається можливість припинення громадянства за умови, що відносно особи висунуто обвинувачення у скоєнні злочину; наразі ж, що підтверджується документально Генеральною прокуратурою України та Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини, у провадженні слідчого відділу Управління Федеральної служби безпеки Російської Федерації по Ставропольському краю перебуває кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 359 Кримінального кодексу Російської Федерації (участь найманця у військовому конфлікті), а в межах такої справи винесено постанову про притягнення останньої як обвинуваченої від 26.12.2014.
Вказує, що встановлення факту існування незалежних від неї причин неможливості отримання документу про припинення громадянства РФ унеможливить настання негативних наслідків у вигляді втрати заявницею громадянства України на підставі 19 Закону України «Про громадянство України», через неможливість подання нею документа про припинення іноземного громадянства і встановлення даного факту надасть їй можливість спрямувати заінтересованій особі декларацію про відмову від іноземного громадянства та отримання довідки про реєстрацію її громадянином України для подальшого оформлення нею паспорта громадянина України, оскільки у відповідності до ст. 9 Закону України «Про громадянство України» іноземці, які з незалежних від них причин не можуть отримати документ про припинення іноземного громадянства, подають декларацію про відмову від іноземного громадянства, і законом не передбачено іншого порядку встановлення даного факту, як і не передбачено можливості отримання документу на його підтвердження, тому вона змушена звернутися до суду з даною заявою.
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 21 травня 2021 року заяву задоволено, встановлено факт існування незалежних від ОСОБА_1 причин, що унеможливлюють отримання нею документу про припинення громадянства Російської Федерації.
Не погодившись із цим рішенням, представник ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неповне з`ясування судом усіх обставин справи.
У обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає зокрема те, що заявниця має можливість самостійно звернутися до посольства Російської Федерації із відповідною заявою про припинення громадянства, а викладені у заяві підстави для звернення до суду не свідчать про наявність у неї обставин, що свідчать про відсутність можливості заявника звернутися у передбаченому законом порядку із заявою про припинення громадянства, через що вважає оскаржувану ухвалу необґрунтованою.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ухвалюючи рішення про задоволення заяви про встановлення факту, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджується факт того, що ОСОБА_1 позбавлена можливості припинити громадянство Російської Федерації та подати документ про припинення іноземного громадянства до компетентних органів державної влади України на виконання умов набуття громадянства України, проте, за наслідком встановлення факту існування незалежних від неї причин неотримання документу про припинення іноземного громадянства, заявниця вправі звернутися до органів державної влади України з декларацією про відмову від громадянства Російської Федерації.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є громадянкою Російської Федерації, що підтверджується паспортом громадянина РФ, виданого 27 липня 2009 року відділенням № 260-005 УФМС Росії по Ставропольському краю в Благодарненському районі.
Як вбачається з відповіді Генеральної прокуратури України № 14/1/2-29321-15 від 13 березня 2018 року та листа Представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини № 22951.4/Т-10741.3/20/28.4 від 13.08.2020, у травні 2014 року заявниця вступила в добровольче збройне формування - 24-й окремий штурмовий батальйон «Айдар» Сухопутних військ Збройних Сил України, яке офіційно підпорядковане Міністерству оборони України та яке діє на Луганщині у складі підрозділів АТО, виконуючи завдання із захисту територіальної цілісності України.
Вказане також підтверджується довідкою військової частини - польової пошти В2950 Міністерства оборони України від 31 березня 2015 року за № 926; витягом із протоколу № 26 засідання комісії Командування Сухопутних військ ЗСУ від 22 липня 2016 року; довідкою військової частини ПП НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 31 січня 2017 року за №039/2729/2; довідкою військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України від 04 листопада 2017 року за № 263; довідкою військової частини НОМЕР_3 Міністерства оборони України від 14 грудня 2019 року за № 483 про те, що в період з 2015 по 2019 рік ОСОБА_1 брала безпосередню участь в антитерористичній операції, що здійснюється на території Донецької та Луганської областей.
30 березня 2016 року ДМС України Толопі Ю.Ю. видано документ особи, якій надано додатковий захист в Україні серія СР № 000511.
27 червня 2019 року Указом Президента України № 466 ОСОБА_1 прийнято до громадянства України як особу, яка має визначні заслуги перед Україною, внаслідок чого заявник отримала тимчасове посвідчення громадянина України № НОМЕР_4 . З набуттям громадянства України заявник подала зобов`язання припинити іноземне громадянство.
З матеріалів справи також вбачається, що листом Генеральної прокуратури України № 14/1/2-29321-15 від 13 березня 2018 року заступника керівника Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини поінформовано про те, що у слідчому відділі Управління Федеральної служби безпеки Російської Федерації по Ставропольському краю перебуває кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 359 Кримінального кодексу Російської Федерації. Дана кримінальна справа базується на тому, що ОСОБА_1 у травні 2014 року вступила в українське добровольче військове формування у 24-й окремий штурмовий батальйон «Айдар» та брала активну участь у бойових діях.
12 квітня 2016 року до Генеральної прокуратури України надійшов запит Генеральної прокуратури Російської Федерації про видачу ОСОБА_1 для притягнення її до кримінальної відповідальності. В ході екстрадиційної перевірки встановлено, що дії, за які запитувалася видача ОСОБА_1 , не утворюють складу злочину відповідно до Кримінального кодексу України. За результатами розгляду запиту Генеральною прокуратурою України прийнято рішення про відмову у видачі заявника до Російської Федерації.
Додатково листом Представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини № 22951.4/Т-10741.3/20/28.4 від 13.08.2020 ОСОБА_1 поінформовано, що у провадженні слідчого відділу Управління Федеральної служби безпеки Російської Федерації по Ставропольському краю перебуває кримінальна справа за обвинуваченням її у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 359 Кримінального кодексу Російської Федерації (участь найманця у військовому конфлікті) і в межах такої справи 26.12.2014 винесено постанову про притягнення заявниці в якості обвинуваченої .
Генеральною прокуратурою України вже проводилася екстрадиційна перевірка за запитом Генеральної прокуратури Російської Федерації від 12.04.2016 про видачу ОСОБА_1 . Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності, за наслідками якої Генеральною прокуратурою України у встановленому законом порядку було прийнято рішення про відмову у такій видачі.
Відповідно до положень ст. 20 Закону Російської Федерації від 31.05.2002 № 62-Ф3 «Про громадянство Російської Федерації», вихід з громадянства Російської Федерації не допускається, якщо громадянин Російської Федерації притягується компетентними органами Російської Федерації в якості обвинуваченого по кримінальній справі.
Крім того, Представником Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини в листі №22951.4/Т-10741.3/20/28.4 від 13.08.2020 ОСОБА_1 повідомлено, що в умовах здійснення Російською Федерацією акту збройної агресії проти України, за наявності постанови правоохоронних органів РФ про притягнення її як обвинуваченої на території РФ, враховуючи підпорядкованість функцій дипломатичних представництв та консульських установ Російської Федерації саме інтересам Російської Федерації та наявних міжнародних гарантіях недоторканості й імунітету їх діяльності, держава Україна не може втручатися у їх діяльність та в порядок здійснення дипломатичними представництвами і консульськими установами їх функцій та повноважень, а неможливо гарантувати її безпеку та дотримання її прав і свобод, передбачених, в т. ч. статтями 29, 33 Конституції України та статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у випадку відвідування нею дипломатичних представництв та консульських установ Російської Федерації в Україні.
Водночас, положеннями Закону Україну «Про громадянство» окремо передбачено, що іноземець звільняється від обов`язку подання документу уповноваженого органу іноземної держави про припинення громадянства та, натомість, подає декларацію про відмову від іноземного громадянства, якою засвідчується відмова від громадянства іншої держави, якщо існують незалежні від особи причини, що унеможливлюють отримання нею документа про припинення іноземного громадянства.
Порядок набуття громадянства України, серед іншого, передбачає подання особою зобов`язання припинити іноземне громадянство - письмово оформленої заяви іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України.
За змістом ч. 7 ст. 9 Закону України «Про громадянство», іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту прийняття їх до громадянства України.
Відповідно до ст. ст. 4, 27 Основного Закону в Україні існує єдине громадянство, громадянин України не може бути позбавлений громадянства і права змінити громадянство, підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.
Статтею 1 Закону України «Про громадянство України» встановлено, що громадянство України - правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках; громадянин України - особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України; іноземець - особа, яка не перебуває в громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.
Статтею 9 Закону України «Про громадянство України» регламентується, що однією з умов прийняття іноземців до громадянства України є подання ними зобов`язання припинити іноземне громадянство.
При цьому, зобов`язання припинити іноземне громадянство - це письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України (ст. 1 Закону України «Про громадянство України»).
Відповідно, невиконання такого зобов`язання призводить до застосування відносно особи, що набула правовий статус громадянина України у порядку ст. 9 Закону України «Про громадянство України» правових наслідків у вигляді втрати особою громадянства у порядку, що передбачений ст. 19 Закону України «Про громадянство України».
Водночас, як визначено статтею 1 Закону України «Про громадянство України», декларація про відмову від іноземного громадянства - документ, у якому іноземець, який узяв зобов`язання припинити іноземне громадянство, і в якого існують незалежні від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) або іноземних громадянств (підданств), засвідчує свою відмову від громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав.
Зазначені імперативні приписи законодавства РФ засвічують наявність обов`язкових до застосування правових наслідків у вигляді відмови Російської Федерації у припиненні ОСОБА_1 громадянства Російської Федерації за її ініціативою та унеможливлюють отримання нею документу уповноваженого органу Російської Федерації про припинення громадянства РФ.
Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення у межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що місцевий суд обгрунтовано виходив з того, що за наявних обставин, зокрема наявності кримінального переслідування ОСОБА_1 з боку РФ, участі заявниці у військових діях в зоні АТО, ОСОБА_1 позбавлена можливості припинити громадянство РФ та подати документ про припинення іноземного громадянства до компетентних органів державної влади України на виконання умов набуття громадянства України, проте за наслідком встановлення факту існування незалежних від неї причин неотримання документу про припинення іноземного громадянства, заявниця вправі звернутися до органів державної влади України з декларацією про відмову від громадянства Російської Федерації, позаяк матеріали справи та фактичні обставини свідчать про існування незалежних від заявниці об`єктивних причин, що унеможливлюють отримання нею документу про припинення громадянства Російської Федерації.
При цьому колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про те, що встановлення факту наявності таких причин уповноважує заявника на подальше подання декларації про відмову від іноземного громадянства, якою засвідчується відмова від громадянства іншої держави, а відтак, встановлення юридичного факту спрямоване на охорону прав та інтересів особи, створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав, підтвердження наявності неоспорюваних прав.
Доводи апелянта про те, що заявником не було надано належних і допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, а також про те, що заявниця не позбавлена можливості звернутися до посольства РФ із заявою про припинення громадянства у загальному порядку, колегія суддів відхиляє, оскільки такі доводи спростовуються матеріалами справи.
Інших вагомих та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, апеляційна скарга не містить.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваної ухвали не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені такі порушення норм матеріального чи процесуального права, які б відповідно до ст. 376 ЦПК України, могли б бути підставою для його скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області залишити без задоволення, а рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 21 травня 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: