Провадження № 2-з/643/228/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2021 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова в складі головуючого судді Крівцова Д.А., за участю секретаря Гюлалієвої Ф.Р. кизи, позивача ОСОБА_1 , представника позивача - адвоката Кундіус Г.В., представника відповідача адвоката Саніна А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до суду з позовом, в якому просить відібрати малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 (далі Дитина), у особи, яка незаконно його утримує ОСОБА_2 (далі відповідач).

В обґрунтування позову зазначила, що з червня 2008 року проживала з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу. З вересня 2015 року по листопад 2018 року Дитина відвідувала ДНЗ № 375 у м. Харкові. Через конфлікти з грудня 2018 року сторони припинили проживати разом та з того часу проживають окремо. Після фактичного припинення шлюбних відносин, Дитина з грудня 2018 року до 30.07.2019 року проживала з позивачем, окремо від відповідача. Відповідач працював у м. Києві. 24.07.2019 року рішенням Виконавчого комітету Харківської міської ради № 554 визначено місце проживання ОСОБА_4 з позивачем. Відповідач був обізнаний про вказане рішення. 30.07.2019 року під час прогулянки ОСОБА_4 у дворі будинку, де він проживав разом з позивачем, відповідач викрав Дитину. Позивач у зв`язку з викраденням ОСОБА_4 викликала поліцію. І лише потім відповідач повідомив, що Дитина у нього. Таким чином, Дитина з 30.07.2019 року по даний час проживає з відповідачем в порушення рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради № 554.

Позивачем 29.09.2021 року подано клопотання про забезпечення позову, в якому вона просить встановити зустрічі (з перебуванням Дитини з матір`ю без присутності батька) щомісяця з 15-00 год. кожної другої і четвертої п`ятниці місяця до 19-00 год наступної за п`ятницею неділі за місцем реєстрації матері і Дитини за адресою: АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні 29.09.2021 року позивач та її представник заяву і викладені в ній доводи підтримали в повному обсязі.

Представники відповідача заперечували проти задоволення заяви.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види заходів забезпечення позову визначені ч. 1 ст. 150 ЦПК України.

Вказаною нормою передбачено, що позов забезпечується в тому числі ншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Оцінюючи доводи і аргументи учасників справи, викладені в заяві про забезпечення позову та висловлені під час судового засідання, а також надані учасниками справи докази, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, викладену зокрема в рішенні від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України», відповідно до якої хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29).

Позивачем до заяви про забезпечення позову додано ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20.09.2021 року, постановлену в справі № 645/5180/19, з якої вбачається, що в межах вказаної цивільної справи Фрунзенським районним судом м. Харкова вже вжито заходи забезпечення позову, тотожні тим, які позивач просить вжити в даній цивільній справі.

Представник позивача в судовому засіданні на уточнююче запитання суду пояснила, що Фрунзенським районним судом м. Харкова 20.09.2021 дійсно вже задоволено аналогічну заяву позивача про забезпечення позову та вжито заходи забезпечення позову аналогічні тим, які позивач просить вжити в даній справі. Проте оскільки відповідач не виконує ухвалу про забезпечення позову Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20.09.2021 року, позивач просить вжити тотожні заходи забезпечення позову в даній цивільній справі.

Положеннями ст. 2 ЦПК України передбачено, що суд зобов`язаний керуватись завданням справедливого вирішення даної справи, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Верховного Суду від 15.05.2019 року у справі № 661/2532/17, яка винесена у справі щодо виконання батьківських обов`язків, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України).

В постанові Верховного Суду від 11.08.2021 у справі № 723/826/19 зазначено, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України). Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії. Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

В постанові Верховного Суду від 13.08.2021 року в справі № 638/20102/16 також зазначено, що добросовісність та розумність належать до фундаментальних засад цивільного права (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Отже, сторони повинні діяти правомірно, зокрема, поводитися добросовісно, розумно враховувати інтереси одна одної, утримуватися від недобросовісних дій чи бездіяльності.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц звернуто увагу на важливість дотримання принципу процесуальної економії (пункт 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б, провадження № 12-143гс19; пункт 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18, провадження № 12-204гс19), відповідно до якого штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим.

Суд приходить до висновку, що повторне вжиття судом заходів забезпечення позову в даній цивільній справі, з урахуванням виду вказаних заходів, суперечитиме засадам розумності та справедливості цивільного судочинства, а також принципу процесуальної економії, оскільки дії позивача фактично спрямовані на штучне подвоєння відповідного судового процесу та відповідних судових рішень про забезпечення позову.

Доводи представника позивача відносно того, що відповідач не виконує першу ухвалу суду про забезпечення позову, судом відхиляються, оскільки невиконання судового рішення не може бути підставою для повторного ухвалення аналогічного судового рішення в іншій цивільній справі.

Враховуючи наведене, суд відмовляє в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. 149-153, 258-261, 353-354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Московський районний суд м. Харкова протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали. Учасник справи, якому повний текст ухвали не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повного тексту ухвали. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Суддя Д.А. Крівцов