ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«18» жовтня 2021 року

м. Харків

справа № 629/2411/21

провадження № 22ц/818/4764/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Котелевець А.В., Яцини В.Б.

за участю секретаря Яковенко В. С.,

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи старший державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Лопашова Н.О., Товариство з обмеженою відповідальністю «Бест Агрокемікал», ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 14 травня 2021 року в складі судді Каращука Т.О.

в с т а н о в и в:

У травні 2021 року ОСОБА_1 , заінтересовані особи: старший державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Лопашова Наталія Олександрівна, Товариство з обмеженою відповідальністю «Бест Агрокемікал», ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Заява мотивована тим, що ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 17 лютого 2015 року тимчасово обмежено його у праві виїзду за межі України строком на один рік або до повного погашення заборгованості як боржника у зведеному виконавчому провадженні №42955900 від 11 квітня 2014 року.

Вказав, що від сплати боргу він не ухилявся, намагається погасити борг та вже частково його погасив, сплативши лише протягом 2020 року більше 20 000,00 грн. Відрахування, що здійснювались уповноваженими особами роботодавця із заробітної плати, яку він отримував у Приватно-орендному сільськогосподарському підприємстві «Агросвіт», відповідали його доходам.

Зазначив, що з листопада 2020 року він працює на посаді комерційного директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Топагротрак», про що відомо органу державної виконавчої служби.

Вказав, що у відповідності до посадової інструкції він має забезпечувати виконання договірних обов`язків, в тому числі, за кордоном. З урахуванням обмеження у праві виїзду за кордон він не спроможний у повному обсязі виконувати свої посадові обов`язки, внаслідок чого отримує заробітну плату у меншому розмірі.

Зазначив, що намірів ухилятися від сплати боргу шляхом виїзду за кордон він не має, адже такі дії суперечили б інтересам його сім`ї. Він має на утриманні двох дітей та мати, яка є особою з обмеженими можливостями.

Просив скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, що накладалось на нього ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 17 лютого 2015 року у цивільній справі № 629/499/15-ц за поданням Відділу державної виконавчої служби Лозівського міжрайонного управління юстиції Харківської області.

Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 14 травня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 через представника подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його заяву.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, адже заінтересовані особи та державний виконавець про розгляд заяви повідомлені не були. Суд не надав належної оцінки доказам щодо погашення ним боргу, не встановив, чи направляв державний виконавець постанову про звернення стягнення на заробітну плату за його новим місцем роботи у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Топагротрак», чи надходив звіт про здійснення відрахування та виплати у зв`язку зі звільненням з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агросвіт». Обмеження у праві виїзду лише перешкоджає поверненню боргу. Випадків його ухилення від виконання зобов`язань з повернення боргів встановлено не було.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

В судове засідання учасники справи не з`явилися. Матеріали справи містять відомості про належне повідомлення учасників справи. 06 жовтня 2021 року та 18 жовтня 2021 року від Товариство з обмеженою відповідальністю «Бест Агрокемікал» та ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції надійшли заяви про розгляд справи зі їхньою відсутністю.

Заяв про відкладення розгляду справи від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вимог закону, обставин справи, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутністю учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково, ухвалу суду скасувати.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що підстав для скасування тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України немає.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у провадженні Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) перебуває зведене виконавче провадження №42955900 від 11 квітня 2014 року, до якого входять:

виконавчий лист № 629/3647/13-ц від 27 листопада 2013 року Лозівського міськрайонного суду Харківської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агросфера» заборгованості в сумі 185 799,06 грн;

вимога про сплату боргу №Ф-293У від 13 лютого 2014 року Лозівської об`єднаної державної податкової інспекції про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості недоїмки зі сплати єдиного внеску в сумі 4080,30 грн;

вимога про сплату недоїмки №Ф-1477У від 07 серпня 2013 року Управління Пенсійного фонду України у Лозівському районі про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості недоїмки зі сплати єдиного внеску в сумі 4010,30 грн;

виконавчий лист № 629/5509/13 від 20 травня 2014 року Лозівського міськрайонного суду Харківської області про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь ОСОБА_2 в сумі 87 851,70 грн;

виконавчий збір на загальну суму 28 174,13 грн (а. с. 126-134 том 1).

Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 17 лютого 2015 року у цивільній справі №629/499/15-ц за поданням Відділу державної виконавчої служби Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області тимчасово обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України строком на один рік або до повного погашення заборгованості (а. с. 157-158 том 1).

Ухвалою судді Апеляційного суду Харківської області від 27 серпня 2015 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на вказану ухвалу відмовлено (а. с. 180 том 1).

Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 23 травня 2017 року замінено сторону у виконавчому провадженні, відкритому на підставі рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 14 листопада 2013 року по справі № 629/3647/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агросфера» заборгованості за договором купівлі-продажу № 7172 від 21 квітня 2011 року у розмірі 183 959,47 грн та судового збору у розмірі 1839,59 грн, визнавши стягувачем замість Товариства з обмеженою відповідальністю «Агросфера» - Іноземне підприємство «БРІТІШ ЕКО СІСТЕМ ТЕКНОЛОДЖІ» (а. с. 210-211 том 1).

Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 09 квітня 2019 року замінено сторону виконавчого провадження № 41850517 з примусового виконання рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 14 листопада 2013 року у справі № 629/3647/13-ц стягувача - Іноземне підприємство «БРІТІШ ЕКО СІСТЕМ ТЕКНОЛОДЖІ» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «БЕСТ АГРОКЕМІКАЛ»; замінено сторону позивача у справі № 629/3647/13-ц Іноземне підприємство «БРІТІШ ЕКО СІСТЕМ ТЕКНОЛОДЖІ» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «БЕСТ АГРОКЕМІКАЛ» (а. с. 246-247 том 1).

До 30 жовтня 2020 року ОСОБА_1 працював у Приватно-орендному сільськогосподарському підприємстві «Агросвіт». Листом від 12 листопада 2020 року на ім`я начальника Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) підприємство повернуло ВП № 55171076 від 22 жовтня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 загального боргу в розмірі 301 015,83 грн, оскільки працівник на підприємстві не працює з 30 жовтня 2020 року. За даним виконавчим провадженням утримано заборгованість в розмірі 5835,61 грн, перераховано заборгованість в сумі 3910,09 грн. Зазначено, що залишкова заборгованість в сумі 1925,52 грн буде перерахована 08 листопада 2020 року. Заборгованість за даним виконавчим провадженням складає 295 180,22 грн (а. с. 6 том 2).

З розпоряджень державного виконавця Лопашової Н.О. щодо погашення боргу ОСОБА_1 вбачається, що 26 травня 2020 року перераховано на користь ОСОБА_2 1424,81 грн, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бест Агрокемікал» 1133,82 грн, 29 травня 2020 року на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бест Агрокемікал» - 641,08 грн, 26 червня 2020 року на користь ОСОБА_2 - 1440,83 грн, 24 вересня 2020 року на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бест Агрокемікал» - 430,68 грн, 09 жовтня 2020 року 1440,83 грн виконавчого збору, 12 жовтня 2020 року на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бест Агрокемікал» - 400,00 грн (а. с. 7-13 том 2).

З 05 листопада 2020 року ОСОБА_1 працює у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Топагротрак» на посаді комерційного директора, що підтверджується наказом № 174 від 03 листопада 2020 року (а. с. 14 том 2).

Як вбачається з посадової інструкції комерційного директора, до його обов`язків входить, зокрема, забезпечення виконання договірних зобов`язань, в тому числі, за кордоном (а. с. 15-16 том 2).

З довідки про доходи вбачається, що ОСОБА_1 за листопад 2020 року січень 2021 року нараховано заробітну плату у загальному розмірі 16 308,57 грн, з яких утримано податків 2971,54 грн (а. с. 46 том 2).

З довідок Товариства з обмеженою відповідальністю «Топагротрак» від 14 червня 2021 року вбачається, що з 01 листопада 2020 року по 01 травня 2021 року щодо комерційного директора ОСОБА_1 виконавчих листів не надходило та стягнення з заробітної плати не проводилось. З 31 квітня 2021 року ОСОБА_1 звільнений за згодою сторін (а. с. 47, 48 том 2).

Водночас, з наказу № 20 Товариства з обмеженою відповідальністю «Топагротрак» від 23 травня 2021 року вбачається, що комерційний директор ОСОБА_1 направлений у службове відрядження з 24 травня 2021 року по 15 червня 2021 року (а. с. 75 том 2).

ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_3 , 2005 року народження, та ОСОБА_4 , 2012 року народження. Його мати ОСОБА_5 є інвалідом третьої групи (а. с. 17-20 том 2).

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються статтею 313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

У статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» наведені підстави тимчасової відмови у виїзді за кордон.

Так, згідно пункту 5 частини 1 статті 6 цього Закону право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Разом з тим, сам факт наявності невиконаного рішення суду чи іншого органу боржником не є відповідно до цього Закону підставою для тимчасової заборони виїзду особи за кордон без обов`язкового визначення дій боржника з ухилення від виконання рішення.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, слід розуміти як будь-які навмисні, свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо), і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

При цьому, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Відповідно до частини 1 статті 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Частинами 5-8 статті 441 ЦПК України передбачено, що суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Суд розглядає заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за обов`язкової участі державного (приватного) виконавця.

За результатами розгляду заяви про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України постановляється ухвала, яка може бути оскаржена.

Відмова у скасуванні тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України не перешкоджає повторному зверненню з такою самою заявою у разі виникнення нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Скасування застосованих судом обмежень може мати місце у разі, якщо відпали підстави для застосування таких заходів, зокрема, досягнення переслідуваної мети гарантування повернення боргу, або виявлено обставини, які спростовували б критерій співмірності цілі втручання застосованим обмежувальним заходам, або інші обставини, які дають підстави для висновку про наявність таких факторів, що порушують справедливий баланс між правами людини та публічним інтересом, хоча при застосуванні таких заходів існувала обґрунтована виправданість втручання в здійсненні особою права на свободу пересування.

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку з неоплаченими боргами, Європейський Суд зазначає, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78 - 82).

Відповідно до другого абзацу статті 1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, що повинен існувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пункти 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

У справі «Гочев проти Болгарії» Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має грунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у частині З статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Таким чином, для вирішення питання про обмеження у праві виїзду за межі України боржника згідно вказаних правових норм необхідним елементом є пропорційність втручання у конвенційне право особи на вільне пересування, наявність справедливого балансу між публічним інтересом у демократичному суспільстві щодо належного виконання обов`язкових рішень суду та інших органів чи посадових осіб та гарантій на вільне пересування особи.

При цьому, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії » (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 121).

Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 124 і рішення Європейського Суду "Фельдеш и Фельдешне Хайлик против Венгрии", § 35). Така перевірка має, як правило, проводитися судами принаймні в останній інстанції, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури (рішення Європейського Суду від 25 січня 2007 року за справою «Сіссаніс проти Румунії»), скарга № 23468/02, § 70).

Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу (рішення Європейського Суду від 23 червня 1981 р. за справою "Ле Конт , Ван Лейвен і Де Мейере проти Бельгії" (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), Series A, N 43, § 60)...".

З матеріалів справи вбачається, що тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України застосовано судом у зв`язку з тим, що він не виконував зобов`язання з повернення боргу у зведеному виконавчому провадженні. На даний час заборгованість ОСОБА_1 в повному обсязі так і не погашена.

Разом з тим, судова колегія звертає увагу на те, що цивільним процесуальним законом унормовано порядок розгляду судом питання про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Зокрема, частиною 6 статті 441 ЦПК України передбачено, що суд розглядає заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за обов`язкової участі державного (приватного) виконавця.

Отже, поставлене ОСОБА_1 питання належало розглянути в судовому засіданні з повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за обов`язкової участі державного виконавця.

Як вбачається з довідки від 14 травня 2021 року розгляд заяви відбувся за відсутності учасників справи (а. с. 26 том 2). Таким чином, вимог закону щодо обов`язкової участі державного виконавця у розгляді заяви не дотримано.

Відомостей про повідомлення державного виконавця та заінтересованих осіб про розгляд заяви, як і про направлення їм копії заяви ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Крім того, у заяві про скасування тимчасового обмеження, ОСОБА_1 як заінтересованих осіб вказав лише Товариство з обмеженою відповідальністю «Бест Агрокемікал» та ОСОБА_2 .

Проте, у зведеному виконавчому провадженні стягувачами також були Лозівська об`єднана державна податкова інспекція та Управління Пенсійного фонду України у Лозівському районі.

Відомостей з матеріалів виконавчого провадження про те, чи погашена наразі заборгованість ОСОБА_1 перед цими стягувачами, та який залишок його заборгованості перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Бест Агрокемікал» та ОСОБА_2 , матеріали справи не містять. Також з матеріалів справи не вбачається, чи направлялась державним виконавцем постанова про звернення стягнення на заробітну плату боржника за новим місцем його роботи.

Оскільки державний виконавець не брала участі у розгляді заяви, матеріали зведеного виконавчого провадження не досліджувались, що унеможливило належне встановлення вказаних вище обставин, які мають значення для розгляду заяви.

Розглянувши справу без повідомлення стягувачів та у відсутність державного виконавця, участь якого є обов`язковою, суд першої інстанції порушив встановлений порядок вирішення питання про скасування обмеження у праві виїзду.

За таких обставин відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду у порядку, встановленому законом.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.6 ч.1 ст.374, п. 1, 4 ч.1 ст.379, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 14 травня 2021 року скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді А.В. Котелевець

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 20 жовтня 2021 року.