КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Якимець О.І.
Єдиний унікальний номер справи № 758/2489/2020
Апеляційне провадження №22-ц/824/9780/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Савченка С.І.,Верланова С.М.

секретар - Тютюнник О.І.

Розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Чернівецькій області на рішення Подільського районного суду м. Києва від 08 квітня 2021 року у справі за заявою Головного управління ДПС у Чернівецькій області, особа щодо якої вимагається розкриття інформації ОСОБА_1 , АТ «Піреус Банк МКБ» про розкриття банком інформації, яка містить банкцвську таємницю.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року заявник звернувся до суду з вказаною заявою.

В обґрунтування заяви покликається на те, що 18 травня 2018 року заявником видано наказ про проведення документальної планової перевірки ПП-ФО ОСОБА_1 за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2017 року, тривалістю 10 робочих днів, починаючи з 31 травня 2018 року. При виїзді за податковою адресою ОСОБА_1 був відсутній та надалі встановити його місце перебування неможливо.

Згідно інформаційних даних АІС «Податковий блок» платник податків ОСОБА_2 для проведення розрахунків використовував банківські рахунки у АТ « Піреус Банк МКБ».

На свої запити до банку, заявник отримав відповідь ,що відповідно до вимог Закону України «Про банки і банківську діяльність», вказана інформація є банківською таємницею і може бути розкрита банком з письмового дозволу власника або за рішенням суду.

Заявник просив у відповідності до вимог Закону України «Про банки та банківську інформацію» та з метою реалізації повноважень заявника згідно з Податковим кодексом України, а саме щодо проведення планової перевірки зобов`язати АТ «Піреус Банк МКБ» надати заявнику інформацію, що містить банківську таємницю відносно ОСОБА_1 шляхом надання у паперовому або електронному вигляді інформацію про обсяг та обіг коштів по рахунку № НОМЕР_1 за період з 01 січня 2016 року по 05 січня 2018 року, який належить ОСОБА_1 в розрізі контрагентів із зазначенням дат проведення операцій, сум платежів, призначень платежів, найменування, кодів ЄДРПОУ (РНОКПП).

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 08 квітня 2021 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, заявник Головное управління ДПС у Чернівецькій області подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для вирішення справи та невідповідність висновків суду обставинам справи просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи , які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України сторони були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи на 07 жовтня 2021 року за адресами, які були зазначені в матеріалах справи, Заяв щодо зміни місця проживання або місцезнаходження, заяв про причини неявки в судове засідання від осіб, які приймають участь у справі не надходило.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що особи, належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, про причини неявки сторони суд не повідомили, колегія суддів вважає, що вважати причини неявки осіб до суду поважними, відсутні.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як видно із матеріалів справи, ОСОБА_1 перебував на обліку у заявника та припинив свою підприємницьку діяльність 29 грудня 2017 року, але не знятий з обліку.

Відповідно до реєстраційної картки ОСОБА_1 в ДПІ, адреса місця за неосновним місцем обліку зазначена - АДРЕСА_1 .

Згідно до п. 19-1 1.2 ст. 19-1 Податкового кодексу України однією із функцій контролюючого органу є здійснення контролю за своєчасністю, достовірності, повнотою нарахування та сплати податків та зборів (обов`язкових платежів).

На виконання плану - графіку проведення документальних планових перевірок заявником 18 травня 2018 року видано наказ «Про проведення документальної планової перевірки платника податків-фізичної особи ОСОБА_1 за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2017 року, тривалістю десять робочих днів, починаючи з 31 травня 2018 року. Будь-яких даних направлення цих документів ОСОБА_1 , заявником не подано до суду.

Крім того, заявник 31 травня 2018 року видав направлення № 919 та № 920 державним ревізорам-інспекторам відділу контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДФС у Чернівецькій області Крупчак А. А. та Онуфраш Т. І .

Згідно актів від 31 травня 2018 року № 150/24-13-13-04/ НОМЕР_2 виходу інспекторів за податковою адресою, самозайнята особа ОСОБА_1 відсутній, а тому провести перевірку у встановлений строк немає можливості. .

Аналогічні дані містить акт обстеження від 31 травня 2018 року № 148/24-13-13-04, акт від 11 січня 2019 року № 11/24-13-13-04/ НОМЕР_2 та акт обстеження від 11 січня 2019 року № 10.

Завяник ГУ ДФС у Чернівецькій області 11 січня 2019 року звернулось із службовою запискою до оперативного управління ГУ ДФС у Чернівецькій області про встановлення місцезнаходження самозайнятої особи ОСОБА_1 б

Будь-якої інформації щодо проведення дій відносно встановлення місця перебування самозайнятої особи ОСОБА_1 заявником не надано ні до суду першої інстанції, ні до апеляційної скарги.

Згідно інформаційних даних АІС «Податковий блок» платник податків ОСОБА_2 для проведення розрахунків використовував банківські рахунки у АТ «Піреус Банк МКБ» .

На свої запити до банку , заявник отримав відповідь ,що відповідно до вимог Закону України «Про банки і банківську діяльність» , вказана інформація є банківською таємницею і може бути розкрита банком з письмового дозволу власника або за рішенням суду.

На думку заявника відсутність інформації про обсяг та обіг коштів по зазначеному банківському рахунку, а також відсутність інформації про контрагентів платника податків - фізичної особи ОСОБА_2 за вказаний період та призначень платежів унеможливлює проведення документальної позапланової перевірки у відповідності до п.п.78.1.7 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України.

Для з`ясування суми доходу платника податків - фізичної особи ОСОБА_2 за період з 01 січня 2016 року по 05 січня 2018 року та у зв`язку з неможливістю розпочати проведення документальної позапланової перевірки для здійснення контролю за дотриманням вимог податкового, валютного та іншого законодавства, у заявника виникла необхідність у зверненні до суду для отримання рішення про надання банківською установою інформації про обсяг та обіг коштів з зазначенням контрагентів по вищевказаних розрахункових рахунках платника податків - фізичної особи ОСОБА_2 за період з 01 січня 2016 року по 05 січня 2018 року .

Порядок розкриття банківської таємниці визначено ст. 62 Закону «Про банки і банківську діяльність», якою визначено коло осіб, на вимогу яких розкривається банківська таємниця, підстави її розкриття та обсяг інформації, яка надається.

Виходячи зі змісту п.2 ч. 1 ст. 62 Закону, підставами для розкриття банками інформації, яка містить банківську таємницю, є, серед іншого, рішення суду.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім того, відповідно до роз`яснень, викладених а постанові № 10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 вересня 2011 року «Про судову практику в цивільних справах про розкриття банками інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб» якщо підставою звернення до суду, зокрема, органу державної податкової служби із заявою про розкриття банківської таємниці, є дії порушника податкового законодавства і стосовно таких дій для цих органів відповідними спеціальними законами передбачений спосіб реагування, то суд не має підстав для задоволення заяви. Винятком є обґрунтовані посилання заявника на неможливість вчинення ним дій відповідно до способів реагування, передбачених зазначеними законами. Зокрема, це можуть бути обґрунтовані посилання з поданням відповідних доказів про те, що особа, щодо якої вимагається розкриття банківської таємниці, не знаходиться за місцем своєї реєстрації; підтверджена неможливість вручення повідомлення з копією наказу про проведення документальної перевірки тощо.

Згідно з п.п.20.1.5 п.20.1 ст.20 ПК України контролюючі органи мають право одержувати безоплатно від платників податків, а також від установ Національного банку України, комерційних банків та інших фінансових установ довідки у порядку, встановленомуЗаконом України «Про банки і банківську діяльність» та цим Кодексом, довідки та/або копії документів про наявність банківських рахунків, а на підставі рішення суду - інформацію про обсяг та обіг коштів на рахунках, у тому числі про ненадходження у встановлені терміни валютної виручки від суб`єктів підприємницької діяльності».

Відповідно до п. 73.4 ст. 73 ПК України інформація про наявність та рух коштів на рахунках платника податків надається в обсягах більших, ніж передбачені пунктом 73.3 цієї статті, банками та іншими фінансовими установами контролюючим органам за рішенням суду. Для отримання такої інформації контролюючий орган звертається до суду.

За нормою п. 11 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб.

Частиною першою ст. 60 Закону України «Про банки та банківську діяльність» встановлено, що, інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну податкову службу в Україні», до завдань органів державної податкової служби відноситься здійснення контролю за додержанням податкового законодавства, правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків і зборів (обов`язкових платежів), а також неподаткових доходів, установлених законодавством.

Статтею 62 Закону України «Про банки та банківську діяльність» визначений порядок розкриття банківської таємниці, відповідно до ч. 1 якої, інформація щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками, зокрема: на письмову вимогу суду або за рішенням суду (п. 2 ч. 1 ст. 62 Закону).

За приписами ч. 1 ст. 1076 Цивільного кодексу України, відомості про операції та рахунки можуть бути надані тільки самим клієнтам або їхнім представникам. Іншим особам, у тому числі органам державної влади, їхнім посадовим і службовим особам, такі відомості можуть бути надані виключно у випадках та в порядку, встановлених законом про банки і банківську діяльність.

Пунктами 4, 5 ст. 348 ЦПК України встановлено, що заява про розкриття банківської таємниці має містити, поміж іншого, обґрунтування необхідності та обставини, за яких вимагається розкрити інформацію, що містить банківську таємницю, щодо особи, із зазначенням положень законів, які надають відповідні повноваження, або прав та інтересів, які порушено; обсяги (межі розкриття) інформації, яка містить банківську таємницю, щодо особи та мету її використання.

Зяявник доказів неможливості проведення перевірки, суду не надав, а твердження представника заявника з цього приводу викладені у заяві не знайшли свого підтвердження ні в суді першої інстанції , ні в суді апешційної інстанції .

Як вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням ДПС у Чернівецькій області призначена перевірка самозайнятої особи ОСОБА_2 за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2017 року. Наказ на проведення перевірки видано в 2018 році. Наказом визначено перевірку тривалістю 10 днів. Також здійснено виїзд за фактичною адресою ОСОБА_2 для ознайомлення його з направленням на проведення перевірки та проведення перевірки усього один раз - 31 травня 2018 року.

Згідно акту від 31 травня 2018 року № 148/24-13-13-04, зі слів дружини ОСОБА_1 останній перебуває у Республіці Польща з кінця лютого 2018 року. При цьому представниками заявника не вручено документів про проведення податкової перевірки члену сім`ї - дружині ОСОБА_1 , яка разом проживає із останнім. Будь - яких доказів неможливості це зробити , заявником не подано .

Із заявою до суду Головне управління ДПС у Чернівецькій області звернулося лише у лютому 2020 року. Доказів того, що ОСОБА_2 відсутній за адресою реєстрації станом на день звернення до суду, заявником не надано, як і не обгрунтовано підстави для перевірки діяльності ФОП ОСОБА_2 за вказаний в заяві період ( з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2017 року) на даний час у 2021 році, а отже необхідність розкриття відповідної банківської таємниці та мету використання такої інформації на цей час.

Відповідно до п.7 постанови № 10 Пленуму Вмщого спеціалізованого суду України від 30 вересня 2011 року «Про судову практику в цивільних справах про розкриття банками інформації, яка містить банківську таємницю» у заяві про розкриття бакінвської таємниці обов`язково зазначається ім`я (найменування) особи, щодо якої вимагається розкриття інформації, яка містить банківську таємницю; виклад обставин, якими обґрунтовується необхідність розкриття такої інформації із зазначенням положень законів, які надають відповідні повноваження; мета і межі її розкриття, які залежать від суб`єкта звернення, його статусу, мети та завдань його діяльності, виконуваних функцій і компетенції.

Відповідно до положень ст. 348 ЦПК України у заяві до суду про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичної або фізичної особи має бути зазначено : 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) ім`я (найменування) заявника та особи, щодо якої вимагається розкриття інформації, яка містить банківську таємницю, їх місце проживання або місцезнаходження, а також ім`я представника заявника, коли заява подається представником; 3) найменування та місцезнаходження банку, що обслуговує особу, щодо якої необхідно розкрити банківську таємницю; 4) обґрунтування необхідності та обставини, за яких вимагається розкрити інформацію, що містить банківську таємницю, щодо особи, із зазначенням положень законів, які надають відповідні повноваження, або прав та інтересів, які порушено; 5) обсяги (межі розкриття) інформації, яка містить банківську таємницю, щодо особи та мету її використання.

Заявником будь-яких обґрунтованих доказів про необхідність розкриття банківської таємниці не надано ні суду першої інстанції , ні до апеляційної скарги .

Якщо під час судового розгляду буде встановлено, що заявник вимагає розкрити інформацію, яка містить банківську таємницю, щодо юридичної або фізичної особи без підстав і повноважень, визначених законом, то суд ухвалює рішення про відмову в задоволенні заяви, відповідно до ч. 2 ст. 350 ЦПК України.

Відповідно до ст.ст 76 -81 ЦПК України заявник не надав належних і допустимих доказів щодо відсутності ОСОБА_2 за місцем реєстрації, неможливості вручення останньому направлення на перевірку, а також не обґрунтував необхідності та обставини, за яких вимагається розкрити інформацію, що містить банківську таємницю, щодо особи, із зазначенням положень законів, які надають відповідні повноваження , а відтак висновок суду ,що підстави для задоволення заяви про розкриття інформації, яка містить банківську таємницю відсутні, є обґрунтованим.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що рішення суду є законним та обгрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 365, 367,369,374,375,381 - 384 ЦПК України, суд,

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргуГоловного управління ДПС у Чернівецькій області залишити без задоволення

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 08 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 13 жовтня 2021 року.

Головуючий

Судді