ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8903/21 Справа № 215/3081/21 Суддя у 1-й інстанції - Квятковський Я. А. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 серпня 2021 року, яке ухвалено суддею Квятковським Я.А. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 06 серпня 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

В травні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», (надалі АТ «Північний ГЗК») про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я.

Позовна заява мотивована тим, що з позивачка у період з 09.10.1995 року по 05.03.2020 року працювала на підприємстві відповідача, на посаді машиніста конвеєра подрібнення руди подрібнювальної фабрики № 2. Рішенням ЛЕК від 21.01.2021р. позивачу встановлені професійні захворювання: радикулопатія білатеральна попереково-крижова, шийна, на фоні протрузії дисків, антилістезу, часто рецидивуючий перебіг, з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і периферичним нейросудинним синдромами, з вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях, нейродистрофією у вигляді остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів (ПФ другого ступеня) та остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів (ПФ першого-другого ступеня), двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ступеня); хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легенів першої стадії), група В, Легенева недостатність першого ступеня. Відповідно до Акту розслідування причини виникнення професійного захворювання від 26.02.2021 професійні захворювання ОСОБА_1 виникли, остання підпадала під вплив шкідливих факторів, які перевищували ГДК.

Висновком МСЕК від 26.04.2021 року позивачу безстроково встановлено третю групу інвалідності з 12 квітня 2021 року, та 55 % втрати професійної працездатності, з яких 45 % - радикулопатія, 10%- ХОЗЛ.

У зв`язку з захворюванням у неї було порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки, вона змушена витрачати час та кошти на лікування, проходити медичні процедури. Також зазначає, що окрім моральних страждань та переживань переносить і фізичні страждання, які полягають в тому, що вона відчуває ниючий та пекучий біль у шийному та попереково-крижовому відділах хребта з іррадіацією в праву ногу, викручуючий біль у плечових, ліктьових та колінних суглобах та кистях, з`явилися судоми в пальцях на ногах, що утруднює її ходу, сухий кашель, турбує задуха, головні болі та постійна слабкість. Все це постійно і негативно позначається на душевному та фізичному стані. Виходячи з тривалості роботи у відповідача та відсотку втрати професійної працездатності, просить стягнути з ПрАТ моральну шкоду у розмірі 200 000 грн.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 серпня 2021року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 165 000 гривень без утримання податків та судовий збір у розмірі 1 650 гривень на користь держави.

В іншій частині позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 ставить питання про зміну рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутої на користь позивачки, просить збільшити його розмір до заявленого нею у позові, оскільки він значно занижений та не відповідає глибині моральних страждань позивачки та принципу розумності, виваженості і справедливості.

Судом першої інстанції при визначенні суми відшкодування моральної шкоди, не враховано роз`яснень п. 5 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року.

Судом першої інстанції не повністю враховано, що позивачка, внаслідок отриманого професійного захворювання, втратила 55 % професійної працездатності, вона позбавлена можливості реалізувати свої звички та бажання, свої наміри в професійній сфері, змушена залучати додаткові зусилля та ресурси для організації життя, навіть при пересуванні та виконанні робіт по господарству позивачка систематично відчуває біль у шийному та попереково-крижовому відділах хребта з іррадіацією в праву ногу, біль у плечових ліктьових та колінних суглобах та кистях, її постійно турбує сухий кашель, на теперішній час стан її здоров`я не відновлений, негативні зміни у її житті довготривалі.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник відповідач АТ «Північний ГЗК», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповним з`ясуванням обставин справи, яке має значення для вірного вирішення спірного питання, на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

В мотивування доводів апеляційної скарги представник відповідача зазначає, що розмір моральної шкоди стягнуто судом в завищеному розмірі, без врахування засад розумності, виваженості й справедливості.

Також вказує, що положеннями Закону України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» ( далі Закон № 466) внесено зміни до п.п.164.2.14 а статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23.05.2020 року).

Зокрема, чинним податковим законодавством передбачено, що у разі, якщо сума моральної шкоди, яка визначена рішенням суду, перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, на сьогодні це 24 000,00 грн., сума такого перевищення включається до оподатковуваного доходу платника податку, тобто відповідач зобов`язаний утримувати податок на доходи фізичних осіб із суми доходу та за його рахунок, що судом першої інстанції не було враховано при винесенні судового рішення.

Відзиви на апеляційні скарги не надходили.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга АТ «Північний ГЗК» підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, та вбачається з трудової книжки, що позивач ОСОБА_1 у період часу з 09.10.1995 року по 12.09.2016 року на посаді машиніста конвеєра подрібнення руди на подрібнювальній фабриці № 2 у ПрАТ "Північний ГЗК". 05.03.2020 року звільнена за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком, згідно ст. 38 КЗпП України (а.с. 8-9).

ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» встановлено позивачу професійні захворювання: радикулопатія попереково-крижова L4-S1 та шийна С6-С7, на фоні протрузії дисків L5-S1, С3-С4, С6-С7, антилістезу, часто рецидивуючий перебіг, з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і периферичним нейросудинним синдромами, з вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях, нейродистрофією у вигляді остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів (ПФ другого ступеня) та остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів (ПФ першого-другого ступеня), двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ступеня); хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легенів першої стадії), група В, Легенева недостатність першого ступеня, що підтверджується Актом від 26.02.2021 розслідування хронічного професійного захворювання, медичним висновком (а.с. 10-14).

Відповідно до п. 17Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 26.02.2021 року, працюючи машиністом конвеєра з 09.10.1995 по 11.09.2016, ОСОБА_1 здійснювала нагляд за роботою конвеєрів, рівномірністю розподілення руди в бункерах та контроль їх заповнення, прибирання з конвеєрної стрічки сторонніх предметів, перевірку стану перевантажувальних вузлів, ущільнень, роликоопор, регулювання ходу стрічки, визначення несправності конвеєра, усунення її в покладеному обсязі, прибирання просипаної руди по довжині конвеєрів, живильників, бункерів, перевантажувальних вузлів. При цьому внаслідок недосконалості технології збагачення руди та робочого місця підпадала під вплив підвищених параметрів важкості праці та пилу фіброгенної дії .

Згідно п. 18 зазначеного Акту причиною виникнення професійного захворювання (отруєння) є важкість праці: маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну, - 18 кг при нормативному значенні до 7, нахил тулубу (вимушені, більше 300), кількість за зміну 350 при нормативному значенні 100. Пил фіброгенної дії: - перевищення в повітрі робочої зони гранично-допустимої концентрації пилу переважно фіброгенної дії з вмістом кремнію діоксиду кристалічного (SiO2) від 10% до 70% в 3,2 рази.

В п. 20 Акту осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, враховуючи роботу ОСОБА_1 впродовж 20 років 11 місяців на ПівнГЗК, в умовах впливу шкідливих факторів та неодноразову зміну керівників структурного підрозділу та підприємства, конкретних посадових осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламентні нормативи, встановити не можливо (а.с. 10-14).

Відповідно до п. 13 Акту умови виробничого середовища праці позивача машиністом конвеєра дробильної фабрики № 2 відносяться: - по вмісту пилу в повітрі робочої зони до 3 класу 2 ступеня «шкідливі», - за показниками мікроклімату до 3 класу 1 ступеня «шкідливі», - за рівнем шуму до 3 класу 2 ступеня «шкідливі», - за показниками важкості праці до 3 класу 3 ступеня «шкідливі», - за показниками напруженості праці до 3 класу 1 ступеня «шкідливі». Загальна оцінка умов праці відноситься - до 3 класу 3 ступеня «шкідливі» у відповідності з санітарно - гігієнічною характеристикою умов праці (а.с. 10-14).

Висновком МСЕК від 26.04.2021 року ОСОБА_1 первинно встановлено 55 % втрати професійної працездатності, з яких 45 % - радикулопатія, 10% - ХОЗЛ, також встановлено 3 групу інвалідності з 12 квітня 2021 року , безстроково. У зв`язку з професійним захворюванням, вона потребує забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення, санітарно-курортним лікуванням, корсетом. Протипоказана важка фізична праця, тривала хода, вимушена поза, переохолодження, праця в умовах виробничого пилу .

На підставі встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем доведені заявлені позовні вимоги та наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди відповідачем, через отримане професійне захворювання та втрату працездатності.

Колегія суддів погоджується із висновком суду, щодо обов`язку відповідача відшкодувати позивачу моральну шкоду спричинену втратою здоров`я на виробництві, вважає його законним і обґрунтованим.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст. 173 КЗпП України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ч. 2ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першою ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»№ 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання вбачається, що причиною виникнення професійного захворювання (отруєння) є важкість праці: маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну, - 18 кг при нормативному значенні до 7, нахил тулубу (вимушені, більше 300), кількість за зміну 350 при нормативному значенні 100. Пил фіброгенної дії: - перевищення в повітрі робочої зони гранично-допустимої концентрації пилу переважно фіброгенної дії з вмістом кремнію діоксиду кристалічного (SiO2) від 10% до 70% в 3,2 рази.

Отже, роботодавець АТ «Північний ГЗК» під час роботи позивача допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та важкої праці, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає їй душевних страждань, виникло з вини відповідача, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача щодо недоведення позивачкою позовних вимог, оскільки, факт заподіяння моральної шкоди позивачці у зв`язку з отриманим нею професійним захворюванням встановлений в судовому засіданні. Так, позивачка час від часу змушена проходити стаціонарний курс лікування та періодичні обстеження, переносить щоденний фізичний біль та моральні страждання, позбавлена нормальних життєвих зв`язків, у зв`язку з тим, що професійне захворювання обмежує її життєву активність і вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

Стаття 4 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що державна політика в галузі охорони праці базується , зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги позивача про те, що розмір стягнутої судом моральної шкоди з відповідача АТ «Північний ГЗК» необґрунтований та занижений. Так, при вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, суд не в повній мірі врахував роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Суд першої інстанції не в повній мірі врахував характер отриманого професійного захворювання, стаж роботи позивача на підприємстві відповідача, відсоток втрати ним професійної працездатності, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Так, внаслідок отриманого професійного захворювання порушено звичний спосіб життя позивача, остання позбавлена можливості реалізовувати свої звички та бажання, відчуває ниючий та пекучий біль у шийному та попереково-крижовому відділах хребта з іррадіацією в праву ногу, викручуючий біль у плечових, ліктьових та колінних суглобах та кистях, з`явилися судоми в пальцях на ногах, що утруднює її ходу, сухий кашель, турбує задуха, головні болі та постійна слабкість. Тривалий процес лікування позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя, все це постійно і негативно позначається на душевному та фізичному стані.

У зв`язку з чим не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відповідача, про необґрунтованість розміру моральної шкоди.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер, інтенсивність і довготривалість і моральних страждань позивача, тривалість праці позивача на підприємстві відповідача протягом 20 років 11 місяців, відсоток втрати професійної працездатності, який становить 55 %, встановлення третьої групи інвалідності, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, стягнутої з АТ «Північний ГЗК» і збільшити його з 165 000 гривень до 200 000 гривень.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що судом першої інстанції не було враховано при винесенні судового рішення положення Закону України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» ( далі Закон № 466), яким внесено зміни до п.п.164.2.14 а статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23.05.2020 року), колегія суддів не бере до уваги, з огляду на наступне.

Чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю, отже вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів змінює рішення суду першої інстанції в частині розміру судового збору, стягнутого з АТ «Північний ГЗК» на користь держави та збільшує цей розмірі з 1650 грн. до 2000 грн., тобто до одного відсотка від стягнутого розміру моральної шкоди.

У зв`язку з чим, з відповідача АТ «Північний ГЗК» на користь держави, підлягає стягненню судовий збір 3000 грн. за подання позивачем апеляційної скарги (2000 грн. х 150%).

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, ст. 374, п. 2 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» - залишити без задоволення.

Рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 серпня 2021 року змінити, збільшивши розмір моральної шкоди, стягнутої з Акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь ОСОБА_1 з 165 000 гривень до 200 000 (двісті тисяч) гривень.

Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 серпня 2021 року змінити, збільшивши розмір моральної шкоди, стягнутої з Акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь держави судового збору з 1650гривень до 2000 (дві тисячі) гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат"за подання апеляційної скарги позивача на користь держави судовий збір у розмірі 3000 (три тисячі ) гривень .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 21 жовтня 2021 року.

Головуючий:

Судді: