Єдиний унікальний номер судової справи: 225/5018/21
Номер провадження: 2-п/225/32/2021
УХВАЛА

Іменем України

19 жовтня 2021 року м. Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Челюбєєва Є.В.,

за участю

секретаря Савченко О.О.,

представника відповідача Рябуха А.В.,

представника позивача Нікішаєва О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дзержинського міського суду Донецької області заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) про перегляд заочного рішення суду по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення суду по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 19.01.2021 на користь АТ КБ «Приватбанк» з ОСОБА_2 стягнуто заборгованість за тілом кредиту у сумі 23073,22 грн., заборгованість за простроченими відсотками 7276,76 грн. та витрати пов`язані з оплатою судового збору у розмірі 2102,00 грн.

Він не був обізнаний про розгляд справи, оскільки як внутрішньо переміщена особа проживає в м. Дружківка.

Із заочним рішенням та матеріалами справи він був ознайомлений через свого представника 19.08.2021.

Зазначає, що в момент підписання анкети-заяви 02.07.2018 він погано себе почував, хворів на запалення легень і мав високу температуру, кошти йому були потрібні на ліки, через що він підписав заяву. Працінвники банку не надавали йому на ознайомлення Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна» та саме з тими Умовами та правилами надання банківських послуг в Приватбанку, витяги з яких долучено до позову. Крім того, позивач постійно списував з його заробітної картки кошти, на що він давав згоду і яким чином банк розрахував такий розмір заборгованості за договором б/н від 02.07.2018, він не зрозуміє та не визнає його.

Крім того, відповідач зазначає, що в анкеті на момент її підписання не було прописано розміру бажаного кредитного ліміту, також відсутні відомості про розмір процентів за користування кредитом, строків та порядку повернення коштів, розміру пені та штрафних санкцій за несвоєчасне погашення кредиту.

Також відповідач просить не враховувати як доказ додану позивачем «виписку» по банківському рахунку, як належний та допустимий доказ отримання кредитних коштів та їх використання.

Відповідач посилається на висновок Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 03.07.2019 (справа №342/180/17) та просить також суд не застосовувати до даних правовідносин правила ч.1 ст. 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим позивачем.

Отже, відповідач вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами отримання ним кредитної картки із встановленим на ній кредитним лімітом, порядок та нарахування та розмір відсотків за його користування, можливість виникнення за ним простроченого тіла кредиту, нарахування підвищених відсотків, нарахування банком штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, пені, підвищених відсотків по ст. 625 ЦК України та підстав їх нарахування та строковості зобов`язань.

Відповідач просить скасувати заочне рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 19.01.2021.

Представник відповідача в судовому засіданні наполягав на задоволенні заяви про перегляд заочного рішення, просив його скасувати.

Представник заінтересованої особи (позивач по справі) в судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви про перегляд заочного рішення.

Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи,повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, розглянувши надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у сукупності, виходячи з принципів законності, об`єктивності, справедливості та розумності, доходить таких висновків.

За положеннями ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст.287 ЦПК України у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: залишити заяву без задоволення; скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Судом встановлено, що заочним рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 19.01.2021 було повністю задоволено позов АТ КБ «Приватбанк» та стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за тілом кредиту у сумі 23073,22 грн., заборгованість за простроченими відсотками 7276,76 грн. та витрати пов`язані з оплатою судового збору у розмірі 2102,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідача ОСОБА_1 було викликано в судове засідання шляхом направлення судової повістки з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за адресою: АДРЕСА_2 .

Копія заочного рішення суду направлялись за адресою: АДРЕСА_2 , але згідно довідки поштового відділення поштове відправлення було повернуто за закінченням терміну зберігання.

Відповідач у якості підстави для скасування заочного рішення у відповідній заяві, посилається на неповідомлення його належним чином про розгляд справи.

Як вбачається з відомостей Військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області від 28.08.2020, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 . (а.с. 81).

Згідно копії довідки від 16.05.2017 № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_1 має зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання (перебування) АДРЕСА_1 . (а.с. 206).

Таким чином суд доходить до висновку про те, що відповідач не подав відзив на позовну заяву та не прибув до судового засідання з поважних причин.

Разом з тим, згідно із ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Тобто, для скасування заочного рішення необхідна наявність одночасно двох наведених умов.

Таким чином, підставами для перегляду заочного рішення є одночасно наявність доказів, що мають істотне значення для справи та відсутність відповідача в судовому засіданні з поважних причин.

Заявник у заяві про перегляд заочного рішення не посилається на докази, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, які на його думку мав би врахувати суд при прийнятті рішення і які відповідач, через неявку до суду з поважних причин, не мав можливості надати.

В заяві відповідач обмежується наведенням доводів, виходячи з яких він не погоджується з висновками суду щодо оцінки наявних доказів та розрахунку заборгованості за кредитним договором, застосування судом норм матеріального та процесуального права.

Обґрунтування заяви про перегляд заочного рішення є непогодження з винесеним рішенням по суті та є по суті обґрунтуванням апеляційної скарги.

У відповідність до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на які надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП], №28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

Виходячи з вищенаведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, що набрало законної сили, за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п. 1 ст. 6 конвенції, а також ст. 1 Першого протоколу до неї, оскільки у позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними.

Так, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод наголошує, що термін «строк на оскарження рішення», що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів та позивачів, які можуть трапитись після прийняття судом рішення (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішеннявід 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Крім того, слід зазначити про те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суду необхідно виходити з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001.

За перелічених обставин, оскільки заявник в заяві про перегляд заочного рішення не посилається на докази, що мають істотне значення для правильного вирішення справи, суд приходить до висновку про відсутність сукупності визначених ч. 1 ст. 288 ЦПК України підстав для скасування заочного рішення.

За таких обставин, суд доходить до висновку, що заяву ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення.

Частиною 4 ст. 287 ЦПК України передбачено, що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Керуючись ст. ст. 284-288 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без задоволення.

Роз`яснити заявнику право на оскарження заочного рішення суду в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Є.В.Челюбєєв