КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
судді Київського апеляційного суду Борисової О.В.
на підставі частини 3 ст.35 ЦПК України висловлюю окрему думку.
В обґрунтування вимог посилався на те, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 17 липня 2014 року, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Вказував, що відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом на заяві. Зазначав, що заявою відповідача підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі. Позивач вказував, що банк свої зобов`язання виконав належним чином, надавши відповідачу кредит у повному обсязі, однак остання умови кредитного договору не виконує, грошові кошти не повертає, а тому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором.
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 28 травня 2021 року в задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що належним доказом укладення договору є анкета-заява та отримана за бажанням кредитна карта, користання якою клієнт визначає самостійно за своєю потребою. Вказував, що на підставі підписаної анкети-заяви відповідачу було видано кредитну картку із встановленим кредитним лімітом. Розмір, дату встановлення та зміну встановленого кредитного ліміту зазначено в довідці, яка додавалась до матеріалів справи. Зазначав, що після отримання картки та ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг, відповідач здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Посилався на те, що з розрахунку заборгованості та виписки по картковому рахунку чітко прослідковується, що відповідач користувалася грошима, отримувала кошти через банкомата, розраховувалася в торгівельній мережі. Зазначав, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що порядок нарахування відсотків, сторони погодили в Тарифах та Умовах та Правилах надання банківських послуг.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту, суд першої інстанції виходив з того, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не надав доказів на підтвердження видачі відповідачу кредитної картки та розміру наданого відповідачу кредиту, тому, відповідно, перевірити розмір нарахованих суми боргу, процентів та штрафних санкцій відповідачу не є можливим, отже доводи позивача щодо розміру нарахованих сум не підтверджені належними доказами. Наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками та пенею, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими витягом з Тарифів та витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПРИВАТБАНКУ відповідач була ознайомлена та погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву від 17 липня 2014 року. Зазначав, що немає підтвердження того, що зазначені документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати неустойки (пені, штрафів) та умови щодо конкретних розмірів та порядку їх нарахування. За таких обставин, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов та правил не можуть розцінюватись як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки не підтверджують зазначених обставин.

Постановою Київського апеляційного суду від 13 жовтня 2021 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 28 травня 2021 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позовних вимог.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором №б/н від 17 липня 2014 року у розмірі 56536,81 грн., з яких: 38281,91 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 8585,86 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит за ст.625 ЦК України; 9669,04 грн. - нарахованої пені та 5255 грн. на відшкодування судових витрат, а всього: 61791,81 грн.

Приймаючи постанову у даній справі Київський апеляційний суд виходив з того, що суд першої інстанції не звернув уваги на письмові докази, які містяться в матеріалах справи та дійшов помилкового висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Вказував на те, що із наявної у матеріалах справи копії анкети-заяви ОСОБА_1 від 17 липня 2014 року убачається, що відповідач своїм підписом підтвердила свою згоду на укладання між нею та банком кредитного договору на Умовах та правилах надання банківських послуг АТ КБ «ПРИВАТБАНК», викладених на офіційному сайті банку в мережі Інтернет за адресою privatbank.ua. При цьому відповідач також підтвердила своїм підписом, що вона ознайомилась з договором про надання банківських послуг до його укладення і згодна з його умовами, екземпляр договору про надання банківських послуг згоден отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.privatbank.ua. ОСОБА_1 також зобов`язалась виконувати вимоги Умов і Правил надання банківських послуг, а також регулярно самостійно знайомитися зі змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua. ОСОБА_1 також підтвердила, що ознайомлена і згодна з Умовами і Правилами надання послуги накопичення Скарбничка і згодна оформити дану послугу. З наявної у розпорядженні суду виписки про рух коштів на картковому рахунку відповідача за даним кредитним договором за період з 17 липня 2014 року до 06 березня 2020 року убачається, що ОСОБА_1 отримувала кредитні кошти і користувалася ними. З огляду на конкретний зміст даного договору приєднання та дату його укладення - липень 2014 року, апеляційний суд дійшов висновку про те, що до даних правовідносин не можуть бути застосовані висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до фізичної особи про стягнення заборгованості за картковим кредитом (справа №342/180/17), які стосуються правовідносин, що виникли у 2011 році.

Однак, з наведеним висновком суду апеляційної інстанції не можна погодитися в повній мірі з огляду на наступне.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказував на те, що 17 липня 2014 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (для індивідуальних клієнтів, приватних підприємців та керівників корпоративних клієнтів), відповідно до якої банк надав відповідачу кредит.

У вказаній анкеті-заяві зазначено, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить її підпис в анкеті-заяві.

На підтвердження своїх вимог позивач до матеріалів позовної заяви додав: витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», розрахунки заборгованості за договором №б/н від 17 липня 2014 року року станом на 31 травня 2015 року, станом на 30 листопада 2019 року, станом на 30 вересня 2020 року, копію анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку для індивідуальних клієнтів, приватних підприємців та керівників корпоративних клієнтів, довідку про видачу кредитних карток, довідку про зміну умов кредитування, виписку по рахунку станом на 05 жовтня 2020 року.

Разом з тим, як вбачається з долученої до матеріалів справи анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПРИВАТБАНКУ (для індивідуальних клієнтів, приватних підприємців та керівників корпоративних клієнтів) вона містить лише анкетні дані відповідача, її контактну інформацію.

Вказана анкета-заява не містить даних про умови кредитування, зокрема - розмір процентів за користування кредитом, пені та не визначено розмір відповідальності за порушення строків виконання договору.

Як вбачається з матеріалів справи, банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит за ст.625 ЦК України та пенею.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПРИВАТБАНКУяк невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в ПРИВАТБАНКУ, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов та Правил розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку від 17 липня 2014 року, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та пені, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами та розміру пені, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Вказаний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17.

З урахуванням зазначеного, вважаю, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПРИВАТБАНК» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону №1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Разом з тим, звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 56536,81 грн., яка складається з: 38281,91 грн. - заборгованості за простроченим тілом кредиту; 8585,86 грн. - заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит за ст.625 ЦК України; 9669, 04 грн. - нарахованої пені.

У позовній заяві позивач вказував на те, що вредакції Умов та Правил, що почала діяти з 01 березня 2019 року згідно з п.2.1.1.2.12. сторони дійшли згоди, що в разі починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна»; 84,0% - для картки «Універсальна голд».

На підтвердження позовних вимог позивачем було надано до суду розрахунки заборгованості за договором №б/н від 17 липня 2014 року станом на 31 травня 2015 року, станом на 30 листопада 2019 року, станом на 30 вересня 2020 року, та виписку за договором б/н станом на 05 жовтня 2020 року.

Як вбачається з розрахунків заборгованості та виписки за договором б/н по рахунку, відповідач здійснювала витрати кредитних коштів та періодично вносила кошти на погашення кредиту.

Відповідно до наданих розрахунків та виписки по рахунку вбачається, що позивачем безпосередньо до загальної заборгованості включалося та відповідно проводилося списання: відсотків за використання кредитного ліміту за ставкою 3,6%, відсотків, нараховані за ч.2 ст.625 ЦК України та пені за прострочку за кредитом.

При цьому, банком, виходячи з його розрахунків та виписки в заборгованість по тілу кредиту в розмірі 38281,91 грн. були включені нараховані відсотки за користування кредитом за ставкою 3,6%.

А відтак, грошові кошти, що були сплачені відповідачем за договором не могли йти в рахунок погашення відсотків та неустойки, оскільки останні не передбачені підписаним між сторонами договором, отже, такі грошові кошти могли зараховуватися лише в рахунок погашення тіла кредиту.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України).

Оскільки матеріали справи не містять доказів про погодження з відповідачем умов стягнення: відсотків за користування кредитом за ставкою 3,6%, відсотків, нарахованих за ч.2 ст.625 ЦК України та застосованої пені за прострочку за кредитом вважаю, що позивач безпідставно нарахував та включав у розмір заборгованості вказані складові.

Посилання апеляційного суду в постанові на те, що до даних правовідносин не можуть бути застосовані висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до фізичної особи про стягнення заборгованості за картковим кредитом (справа №342/180/17), які стосуються правовідносин, що виникли у 2011 році вважаю помилковим, оскільки відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Правовідносини, що виникли у даній справі є аналогічні правовідносинам, що були предметом розгляду у справі №342/180/17. При цьому, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року не міститься посилань на те, що висновки, які викладені у постанові стосуються правовідносин, що виникли лише у 2011 році.

За таких обставин вважаю, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за визначеним позивачем тілом кредиту у сумі 38281,91 грн. та відповідно відсутні підстави для стягнення відсотків, нарахованих за ч.2 ст.625 ЦК України та пені у визначеному апеляційним судом розмірі.

Суддя О.В. Борисова