Справа № 496/2016/21
Провадження № 2/496/1494/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2021 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Буран В.М.,

за участю:

секретаря - Стрілець Ж.М.,

позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали цивільного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 10 січня 2021 року відповідач отримав у позику 550 000 грн. від позивача. На підтвердження вказаного було укладено договір позики від 10.01.2021 року, а також розписку від 10.01.2021 року, відповідно до якої відповідач зобов`язується повернути вказану суму у строк до 10.03.2021 року. Відповідач своєчасно не погасив заборгованість перед Позивачем, відповідно до умов договору позики, чим порушив взяті на себе зобов`язання. Позивач неодноразово звертався до ОСОБА_2 з вимогою повернути кошти, однак останній на такі звернення не реагує, у зв`язку з чим, позивач звернувся до суду.

Позивач у судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог. Не заперечував проти винесення рішення у підготовчому судовому засіданні, у зв`язку з визнанням позову відповідачем.

Відповідач у судовому засіданні позов визнав повністю. Не заперечував проти винесення рішення у підготовчому судовому засіданні.

Частинами 3, 4 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 ЦПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Ознайомившись із матеріалами справи, заслухавши сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10.01.2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого позикодавець передає у власність позичальникові грошові кошти в сумі 550 000 гривень, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві суму позики в строк встановлений цим договором, тобто до 10 березня 2021 року (а.с. 8-9).

10.01.2021 року відповідачем була власноручно написана розписка, про отримання ним від ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 550 000,00 гривень. Грошові кошти зобов`язався повернути в повному обсязі до 10 березня 2021 року (а.с. 10-11).

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод 1950 р. кожен має право на справедливий та публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановлений законом, який вирішить спір щодо його права та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розглядаючи вказану справу на підставі наведених і встановлених у судовому засідання фактів суд констатує, що вони випливають з договірних відносин і регулюються правовідносинами, визначеними нормами Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно положень ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного суду України від 24.02.2016 р. по справі № 6-50цс16.

Згідно вищевказаної розписки встановлено, що позивач передав відповідачу 550 000,00 гривень та відповідач зобов`язався повернути їх до 10.03.2021 року.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним судом України 18.01.2017 р. у справі № 6-2789цс16 .

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій (постанова ВСУ від 09.11.2016 р. у справі за № 6-1457цс16).

Розглянувши справу, суд дійшов висновку, що позивач не в змозі захистити свої права іншим чином, ніж шляхом стягнення наданих відповідачу коштів.

Головні умови притаманні договору займу в розписці присутні.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є односторонньою угодою, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

З огляду на викладене порушено право та законний інтерес позивача на повернення йому грошових коштів в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Стаття 627 ЦК України, з урахуванням положень ст. 6 ЦК України передбачає свободу договору, отже включаючи зазначені вище умови, сторони діяли у відповідності з законом.

Таким чином, судом було встановлено факт отримання відповідачем грошових коштів, встановлено, що він не виконує та не намагається виконати свого обов`язку по виконанню зобов`язання або поверненню коштів та враховуючи підтвердження невиконання зобов`язання відповідачем у судовому засідання, тому суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача боргу за договором позики, є обґрунтованими.

Судові витрати розподіляються пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відповідно до ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 202, 207, 525, 526, 549, 551, 625, 629, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України; ст. ст. 81, 141, 263, 265 ЦПК України суд -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 виданий Київським РВ УМВС України в Одеській області від 16 липня 2003 року) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса: АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_3 виданий Малиновським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області від 22.09.2004 р., РНОКПП НОМЕР_4 ) суму боргу та 3% річних у розмірі 551 984,04 грн., а також судовий збір у сумі 5 519,85 грн.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 28.09.2021 року.

Суддя Буран В.М.