Справа № 638/8428/21
Провадження № 2/638/4512/21
РІШЕННЯ

Іменем України

27 вересня 2021 року м. Харків

Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді - Подус Г.С.,

за участю секретаря судових засідань - Коваленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дзержинського районного суду міста Харкова у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав, встановлення піклування над неповнолітньою дитиною, стягнення аліментів на утримання дітей,-

встановив:

Представник позивача - ОСОБА_18, який діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 10.02.2021 року звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 з позовом, у якому просив позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановити піклування над ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як над дитиною, позбавленою батьківського пілкування, та призначити піклувальника ОСОБА_1 , стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 від усіх видів доходів до досягнення найстаршою дитиною повноліття, стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , судовий збір у повному обсязі.

В обгрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 разом з ОСОБА_3 мешкав однією сім`єю, не перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, за місцем його проживання разом з дитиною відповідачки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та спільною дитиною позивача та відповідача - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зазначає, що батько ОСОБА_4 записаний у Книзі реєстрації народжень відповідно до ч.1 ст.135 СК України, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 06.06.2006 та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження. Батьком ОСОБА_5 є позивач.

Вказує, що приблизно в січні 2020 року відповідач покинула житло, пішла у невідомому напрямку, залишивши дітей з позивачем і з того часу про дітей не піклувалась, на зв`язок не виходила, обов`язки з виховання дітей, що передбачені ст. 180 СК України не виконує.

Станом на день звернення до суду діти мешкають разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 разом з дітьми та його матір`ю ОСОБА_6 , що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 04.02.2021 року. ОСОБА_6 не заперечує проти призначення позивача піклувальником ОСОБА_4 .

Дитина надала згоду на призначення позивача її піклувальником, позивач рекомендований Харківським обласним центром соціальних служб Харківської обласної державної адміністрації для включення до Єдиного електронного банку даних про дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, і сім`ї потенційних усиновлювачів, опікунів, піклувальників, прийомних батьків, батьків-вихователів як потенційного кандидата у піклувальники.

Також позивач характеризується за місцем роботи з найкращого боку, до кримінальної відповідальності не притягувався, на диспансерних обліках не перебуває, за станом здоров`я протипоказань для піклування немає.

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 09.07.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі.

Від позивача надійшла заява, якою він просив розглянути цивільну справу за його відсутності , підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

27.09.2021 року за Вх.№49885 надійшла заява відповідача у справі - ОСОБА_3 , якою вона вона визнала позовні вимоги у повному обсязі у порядку ст.206 ЦПК України.

Від представника третьої особи - Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради Жупник Ю.В. надійшла заява, якою вони просила справу розглянути без її участі та підтримала позовні вимоги у повному обсязі.

Судом встановлено, що згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 06.06.2006 року, виданим Старовірівською сільською радою Нововодолазького району Харківської області, батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Згідно з Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст.135 СК України ОСОБА_7 записаний батьком у порядку ч.1 ст.135 СК України.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 06.12.2016 року, виданим Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_8 .

Згідно з довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Згідно з свідоцтвом про право власності на житло від 20.03.1997 року народження реєстраційний № НОМЕР_5 , квартира за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 57, 5 кв.м. на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_9 та членам її сім`ї: ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_1 , ОСОБА_12 , що підтверджується технічним паспортом на квартиру, виданим Харківським міським бюро технічної інвентаризації.

Відповідно до долучених до матеріалів справи копій довідок ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на території України станом на 21.01.2021 року до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості немає; на диспансерному (профілактичному) обліку не перебуває, протипоказань для встановлення піклувальником дитини немає. Довідки аналогічного змісту складено і стосовно ОСОБА_6 .

Позивач працює в ДП «Харківський національний академічний театр опери та балету імені М.В. Лисенка» на посаді артиста оркестру 1 категорії з 09.07.2020 року по цей час, характеризується позитивно, загальна сума доходу за період з липня 2020 року по грудень 2020 року без урахування аліментів становить 135 669, 68 коп., від якої надійшла заява про те, що вона не заперечує проти призначення піклувальником ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , над ОСОБА_4 .

Згідно з листом начальника СЮП ВП ХРУП №3 ГУНП в Харківській області від 11.02.2021 року у ХРУП №3 ГУНП в Харківській області на розгляді знаходиться матеріал ЄО №1529 від 14.01.2021 року щодо звернення гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який повідомив, що гр. ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , веде аморальний спосіб життя, не виконує покладених на неї батьківських обов`язків. В ході проведення перевірки встановити місцезнаходження гр. ОСОБА_8 та опитати останню не видалось можливим.

Згідно з відповіддю Старовірівської сільської ради Харківської області від 24.02.2021 року за наслідками виїзду за місцем реєстрації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_2 , яка має 3 малолітніх дітей, встановлено, що будинок непридатний для проживання, зруйнований.

Зі слів сусідів у будинку давно ніхто не мешкає, мати з дітьми проживає у м. Харкові.

Згідно з довідкою Харківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №131 Харківської міської ради Харківської області ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6, дійсно навчається в 9А класі Харківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №131 Харківської міської ради Харківської області.

Вказаним навчальним закладом надано характеристику від 04.03.2020 року, згідно з якою ОСОБА_4 проживає в родині ОСОБА_1 , який сумлінно займається вихованням дитини, бо постійно підтримує зв`язок з класним керівником. Мати, ОСОБА_8 , жодного разу не була присутня на батьківських зборах, не брала участі у житті школи, класу, де навчається її донька.

Відповідно до інформації, наданої Комунальним закладом «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №222 Харківської міської ради» ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виховується в комунальному закладі «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №222 Харківської міської ради» з 17.10.2019 року у групі №2, молодшій. Вихованням дитини займається батько - ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Мати дитини, ОСОБА_8 , за даною адресою не проживає та участі у вихованні дитини не приймає, перебуванням дитини у закладі дошкільної освіти не цікавиться.

Згідно з відповіддю КНП «Міська дитяча поліклініка №4» Харківської міської ради Департаменту охорони здоров`я Харківської міської ради лікаря-педіатра, з яким укладена декларація, діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відвідували у супроводі ОСОБА_1 , який був представлений матір`ю дівчат її цивільним чоловіком та біологічним батьком ОСОБА_14 .

Згідно з Висновком про доцільність встановлення піклування над неповнолітньою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та відповідність його інтересам дитини, від 19.08.2021 року № 10-22/1264-21 Служба у справах дітей вважає, що встановлення піклування над ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та призначення її піклувальником ОСОБА_1 є доцільним та відповідає інтересам дитини, кандидат має усі необхідні умови для виховання та розвитку дитини.

Згідно з Висновком про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлення піклування над неповнолітньою та призначення ОСОБА_1 піклувальником дитини Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради як представник органу опіки та піклування вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлення над неповнолітньою піклування та призначення ОСОБА_1 піклувальником дитини.

Суд, дослідивши доводи позивача, викладені у позові, доводи третьої особи, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору.

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до довідки Комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка №14» Харківської міської ради від 30.10.2019 року за вих. №376/0/549-19, батько дівчинки ОСОБА_15 поліклініку не відвідує, станом здоров`я своєї доньки ОСОБА_16 у лікаря-педіатра не цікавиться, на прийом до лікаря-педіатра поліклініки ОСОБА_16 приходить в супроводі матері ОСОБА_17 . За останній рік рідні з дитиною до поліклініки не зверталися (а. с. 16).

У відповідності із частинами 1-4 статті 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя ; поважати дитину.

Частиною 1 статті 2 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров`я і народження дитини, її батьків чи законних опікунів або яких-небудь інших обставин.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачами заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про їх інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

Згідно із частиною 2 статті 141 Сімейного кодексу України, розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини.

У відповідності із частиною 2 статті 157 Сімейного кодексу України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні.

Як свідчать положення частини 4 статті 155 Сімейного кодексу України, ухилення кого-небудь із батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до ч.4 ст. 60 Цивільного кодексу України суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування.

Відповідно до пп. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний заклад або інший заклад в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, зокрема, щодо ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню спільної дитини, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити.

Враховуючи викладене, а також висновок Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 19.08.2021 року, та нотаріально посвідчену заяву ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про те, що вона повністю та добровільно відмовляється від батьківських прав по відношенню до її доньок: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , та дає свою згоду на позбавлення її батьківських прав, а також на встановлення опіки її доньки, ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 в майбутньому, та в подальшому скасовувати дану відмову не збирається, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині позбавлення батьківських прав, адже нехтування батьківськими обов`язками з боку батька принижує гідність дитини, а наявність людини, яка юридично має права матері, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дитини як з моральної, так і з правової точки зору. Враховуючи те, що відповідач по справі жодним чином не була позбавлена інформації стосовно місця перебування позивача та доньок, а з боку позивача ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні дитини з ним та прийманні участі матері у вихованні, вищевикладені обставини свідчать про фактичну можливість, проте вольове небажання виконувати відносно дитини батьківські обов`язки, покладені на неї законом.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідачки аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 від усіх видів доходів до досягнення найстаршою дитиною повноліття, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України, статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно статі 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України, статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до п.п. 15, 17 Постанови Пленуму «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року, у відповідності із статтею 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених ст. 198, 199 СК України, і своїх повнолітніх дочку, сина. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (статті 183 цього кодексу) або в твердій грошовій сумі (стаття 184 СК) і виплачуються щомісячно.

Згідно частини 1 статті 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до статті 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

При цьому, згідно з частиною 2 статті 182 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до частини 1 статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Даних про наявність у відповідача нерухомого майна, будь-яких інших джерел доходу матеріли справи не містять. Разом з тим, суд враховує і ту обставину, що відповідач є здоровою, працездатною молодою особою, даних про наявність обмежень за станом здоров`я не має, дані про наявність на його утриманні інших непрацездатних осіб також відсутні.

Отже, приймаючи до уваги як рівень прожиткового мінімуму дитини, на утримання якої стягуються аліменти, матеріальне становище дитини та її матері, з якою дитина проживає, та стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, зважаючи на батьківський обов`язок відповідача по утриманню дітей до їх повноліття, враховуючи інтереси останніх, з урахуванням заяви про визнання позову відповідачем, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 03.06.2021 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Згідно вимог частини 2 статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Так, позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 1816 грн., а тому з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають відшкодуванню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1816 грн. у зв`язку із визнанням позову останньою.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав, встановлення піклування над неповнолітньою дитиною, стягнення аліментів на утримання дітей підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 11-13, 81, ч. 2, 6 ст. 141, ст. 258, 264-265, 280-284, п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, ст.ст. 19, 141, 150, 155, 157, 164, 165, 180-184, 191 СК України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», суд,

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав, встановлення піклування над неповнолітньою дитиною, стягнення аліментів на утримання дітей - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Встановити піклування над ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як над дитиною, позбавленою батьківського пілкування, та призначити піклувальника ОСОБА_1 .

Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 від усіх видів доходів до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , судовий збір у розмірі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду до або через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня виготовлення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 06.10.2021 року.

Суддя -