ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7995/21 Справа № 207/1799/21 Суддя у 1-й інстанції - Погребняк Т. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Деркач Н.М.,

суддів: Єлізаренко І.А., Городничої В.С.,

за участю секретаря Усик А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 липня 2021 року у справі за поданням заступника начальника Південного відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Астапової О.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу боржника ОСОБА_1 , -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2021 року заступник начальника Південного відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Астапова О.В. звернулась до суду з поданням про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу боржника ОСОБА_1 , посилаючись на те, що на виконанні Південного відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) знаходиться виконавче провадження 61285724 з виконання виконавчого листа № 208/2691/17 від 20.11.2018, виданий Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 405101,00 грн. Відповідно до статей 3, 4, 24, 25, 26 Закону України Про виконавче провадження, виконавцем 20.02.2020 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження. Рішення на сьогоднішній день боржником не виконано, декларацію не надано, будь-яких дій, спрямованих на його виконання не здійснено, що суперечить вимогам частини п`ятої статті 19 Закону України "Про виконавче провадження".

Виконавцем 24.07.2020 та 10.11.2020 на адресу боржника надсилались виклики щодо явки до виконавця для надання пояснень щодо причин невиконання рішення суду.

21.10.2020 року державним виконавцем здійснений вихід за адресою боржника, яка вказана у виконавчому документі, а саме: за АДРЕСА_1 , але двері ніхто не відчинив, виклик до державного виконавця залишений у дверях боржника.

21.01.2021 року до відповідного відділу з`явився боржник, який ознайомився з матеріалами виконавчого провадження та останній отримав реквізити депозитного рахунку відділу для погашення боргу, однак станом на 25.05.2021 боржник - ОСОБА_1 сплатив за даним виконавчим провадженням борг у сумі - 506,00 грн., з яких: 306,00 гри. списано примусово з арештованого рахунку боржника та 200,00 грн. сплачено самостійно боржником (погашено частково виконавчий збір та витрати виконавчого провадження).

Ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 липня 2021 року подання заступника начальника Південного відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Астапової О.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу боржника ОСОБА_1 , задоволено.

Тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , до виконання зобов`язань, покладених на нього згідно виконавчого листа №208/2691/17 від 20.11.2018, виданого Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 405101,00 грн.

Не погодившись з даною ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні подання державного виконавця.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваної ухвали неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з огляду на наступні обставини.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, оскаржувана ухвала вищезазначеним вимогам не відповідає.

Так, постановляючи ухвалу про обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції виходив з того, що станом на момент звернення із поданням, боржником рішення суду не виконано, борг не сплачено, декларацію про доходи та майно боржником не надано, жодних дій, спрямованих на виконання рішення суду з моменту відкриття виконавчого провадження не вчинено. На сьогоднішній день сума заборгованості боржником не погашена та ним не вчиняються жодні дії для виконання рішення суду, що трактується не інакше, як ухилення від погашення існуючої заборгованості.

Проте, з такою ухвалою суду погодитись не можна.

Судом встановлено, що Заводським районним судом м. Дніпродзержинська 20.11.2018 року було видано виконавчий лист № 208/2691/17 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості у сумі 405 101,00 грн. (арк.с. 4).

Постановою старшого державного виконавця Південного відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Наумовою І.В. від 20.02.2020 року (арк.с. 6) було відкрито виконавче провадження № 61285724 з його примусового виконання. Зазначеною постановою зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Також, 21.01.2021 року винесено постанову про арешт коштів боржника (арк.с. 13). Під час виконання рішення суду державним виконавцем встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (арк.с. 27) будь-яке нерухоме майно належне боржнику на праві власності відсутнє.

Виконавцем 24.07.2020 та 10.11.2020 на адресу боржника надсилались виклики щодо явки до виконавця для надання пояснень щодо причин невиконання рішення суду (арк.с. 7, 10).

21.10.2020 року державним виконавцем здійснений вихід за адресою боржника, яка вказана у виконавчому документі, а саме: за АДРЕСА_1 , але двері ніхто не відчинив, виклик до державного виконавця залишений у дверях боржника.

21.01.2021 року до відповідного відділу з`явився боржник, який ознайомився з матеріалами виконавчого провадження та останній отримав реквізити депозитного рахунку відділу для погашення боргу, однак станом на 25.05.2021 боржник - ОСОБА_1 сплатив за даним виконавчим провадженням борг у сумі - 506,00 грн., з яких: 306,00 гри. списано примусово з арештованого рахунку боржника та 200,00 грн. сплачено самостійно боржником (погашено частково виконавчий збір та витрати виконавчого провадження).

Згідно відповіді з МВС України (арк.с. 28) встановлено, що боржнику не належить на праві власності будь-яке рухоме майно.

Під час виконання рішення суду державним виконавцем направлені електронні запити до Пенсійного фонду України, Державної податкової служби України, Державної прикордонної служби України, згідно останніх отриманих відповідей боржник не перебуває на обліку в Пенсійному фонду України, офіційно не працевлаштований та не перетинав кордон України з моменту відкриття виконавчого провадження (арк.с. 29-34).

Пунктом 19 ч. 3 ст. 18 Закону України Про виконавче провадження передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Згідно ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця. Суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Відповідно до статті 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Статтею 6 даного Закону встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, зокрема, коли громадянин України ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов`язань.

Відповідно до статті 2 протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікованого Законом України від 11 вересня 1997 року) та статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" в демократичному суспільстві заходи щодо обмеження свободи пересування повинні бути достатньо виправдані суспільними інтересами.

Відтак, дотримання судами процесуального законодавства при ухваленні судових рішень з питань, що пов`язані з обмеженням конституційних прав і свобод громадян, зокрема - щодо обмеження їх у праві виїзду за межі України, є визначальним з огляду на дотримання законних прав людини і громадянина.

Як вбачається з вищенаведеного, законодавством встановлено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань.

Поряд з цим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч. 6 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження", зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Саме державний виконавець зобов`язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

Як випливає з аналізу наведених положень закону, підставою обмеження особи у праві виїзду за межі України є не лише наявність невиконаних зобов`язань, покладених на боржника - фізичну особу судовим рішенням, а також винна поведінка цієї особи, яка полягає в ухиленні від виконання таких зобов`язань.

Однак, задовольняючи подання державного виконавця, суд першої інстанції вищевказаних положень закону не врахував, не навів мотивів, які свідчать про винну поведінку ОСОБА_1 як боржника у виконавчому провадженні, а тому дійшов помилкового висновку про наявність передбачених законом підстав для обмеження його у праві виїзду за межі України.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню, з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні подання державного виконавця про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки суд апеляційної інстанцій дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції, слід стягнути з Південного відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 454,00 грн.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 липня 2021 року скасувати.

У задоволенні подання заступника начальника Південного відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Астапової О.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу боржника ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з Південного відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 454,00 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Судді: Н.М. Деркач

І.А. Єлізаренко

В.С. Городнича