Ухвала

19 жовтня 2021 року

м. Київ

справа № 559/408/19

провадження № 61-16006 ск21

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

розглянув касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області у складі судді Ралця Р. В. від 31 березня 2021 року та постанову Рівненського апеляційного судуу складі колегії суддів: Шимківа С. С., Ковальчук Н. М., Хилевича С. В., від 19 серпня 2021 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» до ОСОБА_1 про визнання пунктів договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів недійсними,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року приватне акціонерне товариство «Українська транспортна страхова компанія» (далі - ПрАТ «УТСК») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило визнати пункти 3 та 10 договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АМ № 4983729 недійсними, а поліс АМ/4983729 на момент дорожньо-транспортної пригоди 05 грудня 2018 року таким, що не набрав чинності. Посилалось на те, що страховий платіж за цим полісом було перераховано до ПрАТ «УТСК» лише 26 грудня 2018 року, тобто після настання страхового випадку.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 31 березня 2021 року, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 19 серпня 2021 року, у задоволенні позову ПрАТ «УТСК» відмовлено за недоведеністю.

27 вересня 2021 року до Верховного Суду ПрАТ «УТСК» подало касаційну скаргу на вказані судові рішення, в якій просило скасувати судові рішення попередніх інстанцій та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі.

У касаційній скарзі заявник порушує питання про поновлення пропущеного з поважних причин строку на касаційне оскарження. Зазначає, що він вже звертався до Верховного Суду з касаційною скаргою на вказані судові рішення в межах встановленого законом строку на касаційне оскарження, однак скаргу було повернуто заявнику ухвалою Верховного Суду від 20 вересня 2021 року.

Відповідно до частини третьої статті 390 ЦПК України, строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

З огляду на те, що ПрАТ «УТСК» вперше звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на судові рішення попередніх інстанцій в межах встановленого законом строку на касаційне оскарження, клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню, оскільки обставини, на які посилається заявник, свідчать про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження.

Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 607/6597/16-ц та в ухвалі Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі № 458/829/18 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд визнає її необґрунтованою, з огляду на таке.

Суди встановили, що 03 грудня 2018 року між сторонами було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс АМ/4983729). Пунктом 3 цього полісу узгоджено, що договір набирає чинності з 00:00 год 04 грудня 2018 року до 03 травня 2019 року. Відповідно до пункту 10 полісу страховий платіж у розмірі 540,00 грн внесено 03 грудня 2018 року о 16:00 год. Водночас, відсутні докази про сплату саме відповідачем страхового платежу у інший день, ніж вказаний у полісі, зокрема, 26 грудня 2018 року.

Відповідно до статті 983 ЦК України договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 998 ЦК України передбачено, що договір страхування визнається недійсним, якщо його укладено після настання страхового випадку.

За правилами статті 18 Закону України «Про страхування» для укладання договору страхування страхувальник подає страховику письмову заяву за формою, встановленою страховиком, або іншим чином заявляє про свій намір укласти договір страхування. Факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування. Договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з яким обґрунтовано погодився суд апеляційної інстанції, правильно встановивши обставини справи, дослідивши докази й надавши їм належну оцінку, враховуючи зазначені положення закону, обґрунтовано виходив з того, що факт сплати страхового платежу ОСОБА_1 підтверджується даними, що містяться у пункті 10 страхового полісу АМ/4983729 та зазначені обставини підтверджені підписами страхувальника та страховика.

Враховуючи, що спірний договір є вчиненим у письмовій формі, містить відомості, які внесені уповноваженою особою страховика, про належну сплату страхового платежу до настання страхового випадку, суди попередніх інстанцій дійшли вірних висновків про відсутність підстав для задоволення позову про визнання його пунктів недійсними.

Верховний Суд уже викладав у своїх постановах від 20 листопада 2019 року у справі № 359/4793/16, від 21 листопада 2018 року у справі № 492/1678/15-ц висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, і суд апеляційної інстанції ухвалив постанову відповідно до таких висновків, підстав для відступлення від яких Верховний Суд не вбачає.

Доводи касаційної скарги щодонеправильного застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 607/6597/16-ц є безпідставними, оскільки судові рішення ухвалювались за різних встановлених судами фактичних обставин справи.

При цьому, посилання заявника у доводах касаційної скарги на необхідність урахування висновку викладеного в ухвалі Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі № 458/829/18 не заслуговують на увагу, оскільки в силу пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставою касаційного оскарження є неурахування судом апеляційної інстанції висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Отже, доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які викладені у мотивувальній частині постанови суду апеляційної інстанції, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки.

Водночас, встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій (правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

На підставі викладеного Верховний Суд дійшов висновку про наявність передбачених пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України підстав для визнання касаційної скарги ПрАТ «УТСК» необґрунтованою та відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтею 390, пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ :

Поновити приватному акціонерному товариству «Українська транспортна страхова компанія» строк на касаційне оскарження рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 31 березня 2021 року та постанови Рівненського апеляційного судувід 19 серпня 2021 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 31 березня 2021 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 19 серпня 2021 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» до ОСОБА_1 про визнання пунктів договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів недійсними.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара