ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 654/4548/19 Головуючий в І інстанції: Сіянко В.М.
Номер провадження: №22-ц/819/1766/21 Доповідач: Майданік В.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2021 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Майданіка В.В.,

суддів: Кутурланової О.В.,

Орловської Н.В.,

секретар Юськів І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 07 липня 2021 року, у складі судді Сіянка В.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета позову: ОСОБА_3 , законним представником якого є ОСОБА_2 , Чулаківська сільська об`єднана територіальна громада, про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И В :

16 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 , в якому просив визнати недійсним заповіт, що є у спадковій справі № 85/2018, заведеній 27 липня 2018 року після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його батько ОСОБА_4 . Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається із нерухомого та рухомого майна.

Як син померлого він є спадкоємцем першої черги. Він звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але нотаріус повідомив про існування заповіту не на його користь.

Він вважає, що заповіт має бути визнаний недійсним, оскільки не відповідає внутрішньому волевиявленню особи.

Зазначив, що його батько на час смерті не був людиною похилого віку, хворів всього три тижні. Він не знав про небезпеку своєї хвороби, оскільки лікарі та родина не хотіли його травмувати сумним діагнозом. Зрозуміло, що за таких обставин ніхто б не вдався до жорстокості спонукати його до складання заповіту.

Крім того, лікування батька відбувалося препаратами, які могли вплинути на його стан, а саме на вільне волевиявлення.

З огляду на вказане він має обґрунтовані підозри в тому, що батько не міг підписувати ніякого заповіту, або не усвідомлював його значення.

Ухвалою суду від 15.01.2020 року було відкрито провадження у справі та розпочате підготовче провадження (ас.16).

Ухвалою суду від 19 лютого 2020 року до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, було залучено ще одного сина померлого ОСОБА_4 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , законним представником якого є ОСОБА_2 (а.с.22).

Ухвалою суду від 12.03.2020 року у приватного нотаріуса Голопристанського районного нотаріального округу Херсонської області Негри Л.А. було витребувано належним чином завірену копію заповіту ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , оригінал якого міститься в матеріалах спадкової справи № 85/2018 (а.с.27).

Вказану ухвалу суду було виконано й витребуваний заповіт було надано (а.с.30).

Ухвалою суду від 29 травня 2020 року до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, було залучено Садівську сільську раду Голопристанського району Херсонської області (а.с.41), яку ухвалою суду від 26 січня 2021 року замінено на Чулаківську сільську об`єднану територіальну громаду (а.с.115).

Ухвалою суду від 09 вересня 2020 року у справі призначено посмертну судову почеркознавчу експертизу, провадження у справі було зупинено (а.с.70).

16 грудня 2020 року до суду надійшло Повідомлення про неможливість дачі висновку судового експерта у зв`язку з ненаданням додаткових матеріалів, необхідних для виконання судової почеркознавчої експертизи, та несплатою рахунку (а.с.109-110).

Ухвалою суду від 17 грудня 2020 року провадження у справі поновлено, призначено підготовче засідання (ас.111).

18 лютого 2021 року позивачем до суду подано доповнення до позовної заяви (а.с.119-120).

У вказаному доповнення позивач зазначив, що відсутність належної кількості зразків підпису заповідача унеможливило здійснення експертного дослідження оскаржуваного заповіту на предмет його вільного волевиявлення. Однак, із наданих до суду документів вбачається, що, крім зазначеної у позовній заяві підстави, є додаткова підстава для визнання заповіту недійсним. Так, вбачається, на його думку, що посвідчення оспорюваного заповіту здійснювалося не уповноваженою особою. Оскільки заповідач не був жителем с. Садове Голопристанського району та не входив до територіальної громади цього села, то секретар виконкому Садівської сільської ради ОСОБА_5 за цією обставиною та за відсутності рішення виконавчого комітету цієї сільської ради про покладення на неї повноважень вчиняти нотаріальні дії є не уповноваженою особою на посвідчення оскаржуваного заповіту, а отже було порушено вимоги закону щодо посвідчення заповіту, що викликає його недійсність. Зазначене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах: від 19.06.2019 року у справі № 136/576/16-ц, від 25.01.2021 року у справі № 607/7223/18.

Ухвалою суду від 19.02.2021 року, занесеною до протоколу судового засідання, було відмовлено у прийнятті даних доповнень, оскільки, як вважав суд, фактично позивачем складено новий позов (а.с.124).

Ухвалою суду від 19 лютого 2021 року підготовче провадження закрито, призначено справу до судового розгляду.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник адвокат Вічна І.М. заперечували проти заявлених вимог, оскільки позивачем не доведено наявність підстав, які б мали наслідком недійсність заповіту.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 07 липня 2021 року у задоволенні позову було відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не заявлялося клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи для визначення наявності стану, в якому ОСОБА_4 не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними. У зв`язку з відсутністю висновку відповідної експертизи відсутні підстави вважати, що мала місце абсолютна неспроможність спадкодавця у момент складання ним заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними, а лише є твердження позивача про те, що існуючі в той час обставини істотно впливали на здатність спадкодавця усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, що саме по собі не є підставою для визнання складеного заповіту недійсним з підстав, передбачених ч.1 ст.225 ЦК України. Також суд виходив з того, що судом було призначено посмертну судову почеркознавчу експертизу, однак згідно з повідомленням експерта №20-744 від 14.12.2020 надати висновок судової почеркознавчої експертизи не є можливим у зв`язку з відсутністю додаткових матеріалів, необхідних для виконання експертизи, та несплатою рахунку. Також суд виходив з того, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження існування будь-яких обставин, які б свідчили про те, що волевиявлення на складання заповіту було відсутнє, в момент складання заповіту ОСОБА_4 перебував під психічним чи фізичним тиском, та/або ОСОБА_4 не міг усвідомлювати значення своїх дій.

На вказане рішення позивачем ОСОБА_1 подана апеляційна скарга, в якій він просить його скасувати й ухвалити нове рішення про задоволення позову. При цьому скаржник послався на неповне з`ясування обставин справи та порушення норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права.

Зокрема, зазначив, що судом було порушено норми процесуального права, що полягало у відмові прийняти його доповнення до позовної заяви. Ті обставини, що про існування оскаржуваного заповіту йому було повідомлено лише через рік після відкриття спадщини, що батько помер у віці, коли люди зазвичай не думають про заповіти, що до самої своєї смерті він не знав про свій страшний діагноз і вважав, що хворіє на звичайне запалення легенів, викликали в нього обґрунтовану підозру в тому, що оспорюваний заповіт батько не підписував, або не усвідомлював його значення. Однак, відсутність необхідних матеріалів для дослідження унеможливила проведення почеркознавчої експертизи, висновок якої мав бути вагомим доказом на підтвердження недійсності заповіту. Однак, із наданих до суду документів він виявив додаткові обставини для сумнівів, необхідності доповнень позовної заяви та наполяганні на своїх вимогах.

Так, вважає, що посвідчення оспорюваного заповіту здійснювалося не уповноваженою особою. Оскільки заповідач не був жителем с. Садове Голопристанського району та не входив до територіальної громади цього села, то секретар виконкому Садівської сільської ради ОСОБА_5 за цією обставиною та за відсутності рішення виконавчого комітету цієї сільської ради про покладення на неї повноважень вчиняти нотаріальні дії є не уповноваженою особою на посвідчення оскаржуваного заповіту, а отже було порушено вимоги закону щодо посвідчення заповіту, що викликає його недійсність.

Вважає, що суд помилково вважав, що фактично складено новий позов, адже доповнення стосувалися лише підстав позову, нових вимог заявлено не було. Відтак суд мав прийняти його доповнення до позовної заяви та дати оцінку зазначеним в них обставинам у сукупності із обставинами, наведеними в позовній заяві в первісній редакції.

Зазначив, що в ході розгляду справи знайшли своє підтвердження ряд фактів, які свідчать про відсутність вільного волевиявлення спадкодавця та посвідчення заповіту із грубим порушенням чинного законодавства.

Зазначив, що його батько до смерті не знав про свій діагноз, про що не заперечувала і відповідачка. Про брак волевиявлення спадкодавця свідчить місце і порядок посвідчення заповіту.

У своєму відзиві адвокат Вічна І.М., діюча від імені відповідачки ОСОБА_2 , просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. При цьому, зокрема, зазначила, що доповнення позивачем позовної заяви поясненнями, відповідно до яких заповіт був складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення по своїй суті є зміною підстав і предмету позову, а отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, новим позовом, з огляду на те, що підстави недійсності заповіту визначені ч.2 ст.1257 ЦК України, а правила про нікчемність заповіту, складеного з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, закріплені в ч.1 ст.1257 ЦК України. Вважає, що позивач не позбавлений можливості звернутися до суду з новим позовом, про що йому й було роз`яснено судом першої інстанції при відмові у прийнятті доповнення до позову.

Справу вдруге було призначено до апеляційного розгляду на 19.10.2021 року о 10-30 годині, однак сторони та представник Чулаківської сільської об`єднаної територіальної громади, які були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до суду не з`явилися та про причини неявки суд не повідомили. Представник органу місцевого самоврядування просив розглянути справу за його відсутності. В розгляді справи судом апеляційної інстанції брали участь та надавали пояснення представники позивача ОСОБА_1 та відповідачки ОСОБА_2 відповідно адвокат Міхалкова Людмила Вікторівна та адвокат Вічна Ірина Миколаївна. У зв`язку з цим апеляційний суд вважає причину неявки в судове засідання вказаних осіб неповажною, вважає, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка вказаних осіб не перешкоджає розгляду справи, а тому ухвалив розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Із матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

Відповідно до копії Свідоцтва про народження позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Новофедорівці Голопристанського району Херсонської області; його батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_6 (а.с.7).

Згідно копії Свідоцтва про смерть батько позивача ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Новофедорівці Голопристанського району Херсонської області (а.с.6).

Позивач ОСОБА_1 звернувся 27.07.2018 року до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька.

Приватний нотаріус Голопристанського районного нотаріального округу Херсонської області Негра Лариса Анатоліївна листом №205/02-14 від 26.09.2019 року повідомила, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 заведено спадкову справу №85/2018, спадкодавцем залишено заповіт не на користь ОСОБА_1 . Зазначила, що у випадку, якщо позивач відноситься до кола осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, то просить його надати підтверджуючі документи протягом 10 днів з часу отримання цього листа (а.с.9).

Під час розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_4 11 травня 2018 року на випадок своєї смерті склав заповіт, згідно з яким все належне йому майно заповів ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Заповіт посвідчено 11 травня 2018 року секретарем виконкому Садівської сільської ради Голопристанського району Херсонської області Смольяніновою Н.О. (а.с.31).

При розгляді справи апеляційним судом представниками сторін надано пояснення, відповідно до яких відповідачка ОСОБА_2 , на користь якої складено заповіт, є другою (останньою) дружиною спадкодавця померлого ОСОБА_4 . Представник ОСОБА_2 пояснила, що спадкодавець не міг посвідчити заповіт за своїм місцем проживання, оскільки його дружина ОСОБА_2 у тому ж селі на той час працювала секретарем сільської ради. Також, представник відповідачки ОСОБА_2 вважає такими, що не заслуговують на увагу, посилання сторони позивача на порушення вимоги закону щодо посвідчення заповіту, що, як вважає сторона позивача, викликає його недійсність, з огляду на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 25.05.2021 року у справі № 522/9893/17.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За положеннями ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 1265 цього Кодексу.

За положеннями ст.1257 ЦК України:

--- заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним (частина 1);

--- за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі (частина 2);

--- недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини (частина 3);

--- у разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах (частина 4).

Відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Тлумачення ст.225 ЦК України свідчить, що правила цієї статті поширюються на випадки, коли фізична особа хоча і є дієздатною, однак у момент вчинення правочину вона перебувала в такому стані, коли не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій ч.1 ст.225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Аналогічний висновок зроблений і в постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 523/14606/13-ц.

Встановлення неспроможності особи в момент вчинення заповіту розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними такого стану на момент вчинення заповіту відбувається з урахуванням як висновку посмертної судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент вчинення заповіту особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач посилається на те, що батько не підписував ніякого заповіту або не усвідомлював значення своїх дій, волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його внутрішній волі, а тому заповіт є недійсним.

Суд першої інстанції вважав, що позивачем не доведено обставини, на які він посилається як на підставу свого позову. При цьому суд першої інстанції ухвалою від 19.02.2021 року, занесеною до протоколу судового засідання, відмовив у прийнятті доповнень до позовної заяви від 18.02.2021 року, оскільки, як вважав суд, фактично позивачем складено новий позов. Тобто суд першої інстанції не розглядав таку підставу позову як порушення вимог закону щодо посвідчення заповіту, що викликає його недійсність, а саме посвідчення заповіту не уповноваженою особою.

Відповідно до ч.6 ст.367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відтак, апеляційний суд не розглядає підстави позову, вказані у доповненні до позовної заяви від 18.02.2021 року, а саме таку підставу як посвідчення заповіту 11 травня 2018 року секретарем виконкому Садівської сільської ради Голопристанського району Херсонської області Смольяніновою Н.О., яка є неуповноваженою на це особою.

Сторона відповідача, заперечуючи проти позову, у тому числі і в письмовій промові в судових дебатах, зазначала про відсутність підстав для задоволення позову.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки він є правильним по суті.

Так, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що на момент посвідчення заповіту ОСОБА_4 не міг усвідомлювати значення своїх дій, тобто на підтвердження наявності підстав для визнання заповіту недійсним за ст.225 ЦК України ("Правові наслідки вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними"). Клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи позивачем не заявлялось і така експертиза не призначалась і не проводилась.

Також відсутні підстави для визнання оспорюваного заповіту недійсним за ст.231 ЦК України ("Правові наслідки правочину, який вчинено під впливом насильства"), адже відсутні докази того, що в момент складання заповіту ОСОБА_4 перебував під психічним чи фізичним тиском, а дійсне волевиявлення та складання заповіту було відсутнє.

Також відсутні й підстави для визнання оспорюваного заповіту недійсним за ст.229 ЦК України ("Правові наслідки правочину, який вчинено під впливом помилки"), оскільки відсутні докази того, що на момент складання заповіту існували обставини, щодо яких під час його вчинення помилився ОСОБА_4 .

Також відсутні підстави для визнання оспорюваного заповіту недійсним за ст.230 ЦК України ("Правові наслідки вчинення правочину під впливом обману"), оскільки заповіт є одностороннім правочином.

Крім того, відсутні підстави для визнання оспорюваного заповіту недійсним за ст.233 ЦК України ("Правові наслідки правочину, який вчинено під впливом тяжкої обставини")

Також, через непроведення судової почеркознавчої експертизи, позивачем не доведено факту того, що його батько не підписував оспорюваного заповіту.

Таким чином, суд повно, всебічно дослідив обставини справи та дав належну оцінку зібраним доказам по справі, а тому прийшов до вірного висновку про те, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження існування будь-яких обставин, які б свідчили про те, що заповідач заповіт не підписував, що волевиявлення заповідача на складання заповіту було відсутнє, що в момент складання заповіту ОСОБА_4 перебував під психічним чи фізичним тиском, та/або що ОСОБА_4 не міг усвідомлювати значення своїх дій. Також суд обґрунтовано прийняв до уваги незаявлення позивачем клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи для визначення наявності, а також непроведення через відсутність додаткових матеріалів, необхідних для виконання експертизи, та несплату рахунку судової почеркознавчої експертизи.

Прийшовши до такого висновку, суд обґрунтовано відмовив у позові.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки він є правильним по суті.

Доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону, не підтверджені належними доказами та висновків суду не спростовують.

Зокрема, не можуть бути прийняті до уваги посилання скаржника на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що полягало у неприйнятті його доповнення до позовної заяви, а по суті у доповненні підстав позову такою підставою, як здійснення посвідчення оспорюваного заповіту неуповноваженою особою. При цьому скаржник вказав, що оскільки заповідач не був жителем с. Садове Голопристанського району та не входив до територіальної громади цього села, то секретар виконкому Садівської сільської ради ОСОБА_5 за цією обставиною та за відсутності рішення виконавчого комітету цієї сільської ради про покладення на неї повноважень вчиняти нотаріальні дії є не уповноваженою особою на посвідчення оскаржуваного заповіту.

З приводу цього суд апеляційної інстанції зазначає, що з огляду на положення ч.6 ст.367 ЦПК України вказана підстава позову (здійснення посвідчення оспорюваного заповіту неуповноваженою особою), яка не була предметом розгляду в суді першої інстанції, не підлягає розгляду в суді апеляційної інстанції.

Проте, слід зазначити, що зазначене не позбавляє позивача права звернутися до суду з аналогічним позовом, зазначивши вказану підставу позову.

Оскільки суд першої інстанції прийняв рішення в оскаржуваній частині з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України це є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині без змін.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 07 липня 2021 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 21 жовтня 2021 року.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.В. Кутурланова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ Н.В. Орловська