ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6812/21 Справа № 199/3191/20 Суддя у 1-й інстанції - Мовчан Д. В. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором оренди.

Позовні вимоги ОСОБА_2 мотивовані тим, що 26 червня 2018 року між ним та ОСОБА_1 був укладений договір оренди будинку за умовами якого позивач передав відповідачці у строкове платне користування будинок АДРЕСА_1 , на умовах і в порядку, передбачених даним Договором. Позивач належним чином виконав умови договору оренди, тоді як відповідачка порушує їх, кошти за користування будинком та за спожиті комунальні послуги вчасно не сплачує, внаслідок чого утворилася заборгованість у загальному розмірі 21 449,46 грн., яка складається із: заборгованості за договором оренди будинку 15 690,00 грн.; штрафу 5 000,00 грн.; інфляційних збитків 491,75 грн.; 3 % річних 267,71 грн..

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість у загальному розмірі 21 449,46 грн..

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2021 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 та стягнуто з відповідачки заборгованість у загальному розмірі 21 449,46 грн..

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просила рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд безпідставно стягнув штраф у розмірі 5000,00 грн., так як до вимог про стягнення неустойки застосовується спеціальна позовна давність в 1 рік. Крім того, апелянт вказує, що орендований будинок не відповідав належним умовам проживання та був уражений грибком.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2021 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 є власником будинку АДРЕСА_1 .

Встановлено, що 26 червня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у простій письмовій формі було укладено договір оренди будинку, строком на 1 рік, тобто до 26 червня 2019 року, за умовами якого позивач передав відповідачці у строкове платне користування будинок АДРЕСА_1 , на умовах і в порядку, передбачених даним Договором.

26 червня 2019 року між сторонами була укладена додаткова угода до Договору від 26 червня 2018 року, відповідно до якої сторони продовжили строк дії Договору до 30 жовтня 2019 року та доповнили Договір п. 4.4.9., яким встановлюється відповідальність орендаря у випадку невиконання умов Договору.

Відповідно до акту від 20 жовтня 2019 року розмір заборгованості за вказаним Договором становить 15 690,00 грн., яка складається із заборгованості за орендною платою за період з 30 червня 2019 року по 30 жовтня 2019 року у розмірі 14 000,00 грн. та заборгованості за спожиті комунальні послуги у сумі 1690,00 грн..

Встановлено та не заперечувалось відповідачкою, що остання зобов`язалася сплатити позивачеві заборгованість за Договором у загальному розмірі 15 690,00 грн., що підтверджується власноруч написаною таким учасником справи розпискою від 20 жовтня 2019 року.

Також встановлено, що після спливу строку вказаного Договору оренди відповідачка звільнила орендований будинок АДРЕСА_1 , при цьому не сплативши обумовлену та погоджену сторонами заборгованість.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору.

Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати.

Відповідно до ч. 3 ст. 815 ЦК України, наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму.

Положеннями ч. 1 ст. 820 ЦК України визначено, що розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла.

Відповідно до п. 3.1. розділу 3 Договору, сторони погодили розмір орендної плати за місяць у розмірі 3 500 грн..

Пункти 4.4.1. та 4.4.2. розділу 4 Договору передбачають обов`язок орендаря своєчасно і в повному обсязі сплачувати плату за оренду будинку та комунальні послуги, на підставі рахунків, на протязі всього терміну оренди.

Згідно ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

У статті 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку. У контексті презумпції належності виконання обов`язку боржником потрібно акцентувати на декількох аспектах: (а) формулювання «наявність боргового документа у боржника» варто розуміти розширено, адже такий документ може перебувати в іншої особи, яка на підставі статті 528 ЦК України виконала зобов`язання; (б) вона є спростовною, якщо кредитор доведе протилежне. Тобто кредитор має можливість доказати той факт, що не зважаючи на «знаходження» в боржника (іншої особи) боргового документа, він не виконав свій обов`язок належно; (в) у частині третій статті 545 ЦК України регулюються як матеріальні, так і процесуальні відносини. Матеріальні втілюються в тому, що наявність боргового документа в боржника (іншої особи) свідчить про належність виконання зобов`язання. У свою чергу, процесуальні відносини проявляються в тому, що презумпція належності виконання розподіляє обов`язки з доказування обставин під час судового спору; (г) частина третя статті 545 ЦК України не охоплює всіх підстав підтвердження виконання зобов`язання, перерахованих у коментованій статті. Це пов`язано з тим, що і розписка про одержання виконання доводить належність виконання боржником обов`язків, особливо у тих випадках, за яких кредитору не передавався борговий документ. Тобто й наявність у боржника (іншої особи) розписки кредитора про одержання виконання підтверджує належність виконання боржником свого обов`язку.

Встановивши, що відповідачкою не надано будь-яких доказів, які б підтвердили факт сплати нею заборгованості за вказаним Договором на загальну суму 15 690,00 грн., яка складається із заборгованості за орендною платою за період з 30 червня 2019 року по 30 жовтня 2019 року у розмірі 14 000,00 грн. та заборгованості за спожиті комунальні послуги у сумі 1690,00 грн., розмір якої підтверджується відповідною власноруч складеною розпискою відповідачки по справі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення на користь позивача вказаної суми заборгованості з орендної плати.

Положеннями ст. 610 ЦК України передбачено, що порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

При цьому у разі порушення зобов`язання, відповідно до ст. 611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до додаткової угоди від 26 червня 2019 року до Договору від 26 червня 2018 року, сторони доповнили Договір п. 4.4.9., згідно якого, у випадку невиконання умов Договору по сплаті орендної плати і комунальних послуг з моменту закінчення строку дії договору, орендар зобов`язується компенсувати орендодавцю усі судові витрати, пов`язані з вирішенням спору в суді, а також штраф у розмірі 5 000 грн. за умови непогашення заборгованості до 30 листопада 2019 року.

Тобто в даному випадку розмір та підстави нарахування штрафу прямо передбачені додатковою угодою, що була укладена між сторонами.

Доказів погашення заборгованості відповідачкою до 30 листопада 2019 року матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Встановивши вказані обставини справи та керуючись зазначеними вище нормами права, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідачки інфляційних збитків у розмірі 491,75 грн. та 3 % річних у розмірі 267,71 грн., які відповідачкою спростовані не були.

Доводи апелянта в скарзі про те, що суд безпідставно стягнув штраф у розмірі 5000,00 грн., так як до вимог про стягнення неустойки застосовується спеціальна позовна давність в 1 рік, а також те, що орендований будинок не відповідав належним умовам проживання та був уражений грибком, - колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на те, що вони зводяться до незгоди з висновками суду стосовно встановлених обставин справи та спрямовані на переоцінку доказів у справі. Відповідачка ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції на спростовування позовних вимог та підтвердження факту сплати орендної плати, не надала належних та допустимих доказів. Більш того, клопотання про застосування до спірних правовідносин, зокрема в частині стягнення штрафу, строків позовної давності, відповідачкою в суді першої інстанції заявлено не було, а тому колегія суддів не вбачає правових підстав для його задоволення.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 ..

Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

В зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко