ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1426/21Головуючий по 1 інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2021 року : Черкаський апеляційний суд в складі:

суддів Бондаренка С. І., Вініченка Б.Б., Новікова О.М.

за участю секретаря Любченко Т.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Черкаси апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 травня 2021 року, ухвалене в складі судді Пересунька Я.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування», третя особа: ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування, повний текст рішення складений 13 травня 2021 року, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування», про стягнення страхового відшкодування.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 6 вересня 2017 року водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Mazda CX5, номерний знак НОМЕР_1 , скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_3 , після чого останній впав на смугу зустрічного руху, де на нього скоїв наїзд інший автомобіль ВАЗ-21102, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 .

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_3 , отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці.

31 липня 2020 року в інтересах ОСОБА_1 було подано заяву про виплату страхового відшкодування до ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», в якій заявник вимагав виплатити йому страхове відшкодування в розмірі 26045 гривень 64 копійки, з яких моральна шкода - 19200 гривень, та відшкодування витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника - 6845 гривень 64 копійки.

30 жовтня 2020 року відповідачем було виплачено позивачу 13022 гривень 82 копійки страхового відшкодування, з яких відшкодування моральної шкоди - 9600 гривень, а відшкодування витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника 3422 гривні 82 копійки.

Відмова відповідача у виплаті страхового відшкодування в повному обсязі порушує права позивача оскільки положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) свідчать про те, що загальний розмір моральної шкоди, яку має право отримати позивач, становить 38400 гривень, а витрат на поховання та встановлення надгробного пам`ятника - 13691 гривень 28 копійок.

У зв`язку з тим, що наїзд на ОСОБА_3 здійснили два автомобілі, то враховуючи п. 36.3 Закону, зобов`язання із виплати страхового відшкодування поділяється між відповідачем як страховиком, в якого був забезпечений автомобіль марки Mazda CX5, номерний знак НОМЕР_1 , та між ПАТ «НАСК «ОРАНТА» як страховиком іншого автомобіля ВАЗ-21102, номерний знак НОМЕР_2 . Тому до відповідача було заявлено вимогу виплатити страхове відшкодування не в загальному розмірі, а половину від цього розміру-26045 гривень 64 копійки, тобто поділено на кількість відповідальних осіб.

Із змісту листа відповідача від 29 жовтня 2020 року позивачу стало відомо, що ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» прийняло рішення виплатити йому 13022 гривні 82 копійки, тобто половину від 26045 гривень 64 копійок, посилаючись в тому числі на те, що причиною виникнення ДТП стали необачні дії самого пішохода ОСОБА_3 .

Проте положення ст. 36.3 Закону, що регламентують можливість поділу розміру заподіяної шкоди, не можуть застосовуватись в контексті дій пішохода ОСОБА_3 під час ДТП, оскільки такі положення підлягають застосуванню, якщо мова йдеться про поділ розміру заподіяної шкоди між особами, цивільно-правова відповідальність яких застрахована, а цивільно-правова відповідальність пішохода ОСОБА_5 не була застрахована.

На підставі викладеного позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь 9600 гривень страхового відшкодування моральної шкоди та 3422 гривні 82 копійки страхового відшкодування витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 лютого 2021 року до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача залучено ОСОБА_2 .

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 травня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування моральної шкоди у розмірі 8 600 гривень, а також страхове відшкодування витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника - 3422 гривні 82 копійки, а всього стягнуто 12022 гривень 82 копійки.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що смерть потерпілого настала внаслідок сукупних дій водіїв двох транспортних, тому розмір страхового відшкодування, яке має бути стягнуто із страховика ОСОБА_2 - ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», становить 1/2 його частину. При цьому суд врахував і винні дії пішохода ОСОБА_3 , в зв`язку з чим зменшив розмір моральної шкоди.

Відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє страховика від обов`язку відшкодувати шкоду.

Крім того, в п. 36.3 ст. 36 Закону йдеться про поділ розміру заподіяної шкоди між особами, цивільно-правова відповідальність яких застрахована, а цивільно-правова відповідальність пішохода ОСОБА_3 не була і не може бути застрахована відповідно до вимог Закону.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал страхування» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповноту оцінки судом доказів, неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до невірних висновків по справі, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги вмотивовує тим, що постановою про закриття кримінального провадження було встановлено, що шкода пішоходу ОСОБА_3 була завдана лише внаслідок його власних безвідповідальних дій. При цьому, у діях водіїв транспортних засобів не вбачається невідповідностей ПДР України. У даному випадку наявні три особи - учасники дорожнього руху, які є відповідальними за завдання шкоди, а саме водії транспортних засобів та пішохід, в діях якого вбачається порушення ПДР України.

Страховик не спростовує обов`язок здійснити виплату страхового відшкодування за шкоду, заподіяну водієм забезпеченого транспортного засобу позивачу, однак вважає, що розмір такого відшкодування з врахуванням кількості осіб, відповідальних за шкоду, повинен розраховуватися у порядку, передбаченому п. 36.3. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», отже поділ шкоди здійснюється саме на кількість осіб, відповідальних за завдання шкоди.

Зменшуючи розмір моральної шкоди на 1000 гривень місцевий суд послався на ч.2 ст. 1193 ЦК України, однак, навіть врахувавши вказану норму, видається нелогічним висновок суду про зменшення розміру моральної шкоди лише на 1000 гривень, в той час як для такого зменшення має враховуватися ступінь вини потерпілого. При цьому, у даній справі наявна вина лише потерпілого, а вини водіїв немає.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1,2,5 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Вказаною нормою права визначено підстави відповідальності володільця джерела підвищеної небезпеки та підстави для звільнення від такої відповідальності.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 6 вересня 2017 року приблизно о 20 годині 00 хвилин у м. Черкаси водій ОСОБА_2 , 1992 року народження, керуючи автомобілем Mazda CX5, номерний знак НОМЕР_1 , та рухаючись по вул. Смілянська від вул. 30 років Перемоги у напрямку до вулиці Вернигори, перед нерегульованим перехрестям з вул. Луценка скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_3 , 1960 року народження, який стояв на смузі його руху у недозволеному для переходу місці, після чого пішохід ОСОБА_3 впав на смугу зустрічного руху, де на нього скоїв наїзд автомобіль ВАЗ-21102, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 , 1979 року народження, який рухався у напрямку вул. 30 років Перемоги. Внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_3 , отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці події.

Постановою старшого слідчого в ОВС відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Черкаській області Сироти П.П. від 23 лютого 2018 року кримінальне провадження № 0000313 за ч. 2 ст. 286 КК України закрито у зв`язку з відсутністю в діях водіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_4 складу вказаного кримінального правопорушення. При цьому встановлено, що ДТП сталась внаслідок порушення пішоходом ОСОБА_3 п.п. 417, 4.8, 4.14 а), б) ПДР України, який на час ДТП перебував у стані алкогольного сп`яніння та раптово вибіг на проїзджу частину вулиці і перебігав її у не призначеному для переходу місці. При цьому жоден із водіїв не міг уникнути наїзду на пішохода (а.с. 7-10).

Згідно статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з:

1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування);

2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування);

3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). (ст..980 ЦК України)

Цивільно-правову відповідальність власника автомобіля Mazda CX5, номерний знак НОМЕР_1 , було застраховано ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» відповідно до полісу № АК 6004149.(а.с.17)

Згідно статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Виходячи з встановлених судом обставин страховий випадок, за вказаним полісом, настав.

Згідно п.22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.(п.п.27.3,27.4 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»)

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином померлого ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 3 грудня 1989 року (а.с. 22).

Згідно до нотаріально посвідченої заяви іншого сина померлого ОСОБА_3 - ОСОБА_6 , поданої 16 червня 2020 року, останній відмовився від своєї частки страхового відшкодування, яке йому належить внаслідок ДТП від 6 вересня 2017 року, на користь ОСОБА_1 (а.с. 26, 30).

Оскільки цивільно-правову відповідальність власника автомобіля Mazda CX5, номерний знак НОМЕР_1 , було застраховано ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» відповідно до полісу № АК 6004149, то 31 липня 2020 року ТОВ «Юридична компанія «Відшкодування» в інтересах ОСОБА_1 звернулось до страховика з листом вих. № 1390/12290, в якому просило виплатити йому як сину померлого внаслідок страхового випадку відшкодування в розмірі 26045 гривень 64 копійки, з яких 19 200 гривень - відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 27.3 Закону, а також 6845 гривень 64 копійок - відшкодування витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника відповідно до ст. 27.4 Закону (а.с. 5).

На підтвердження вказаних витрат на виготовлення та встановлення гранітного пам`ятника у сумі 7196 гривень позивачем додано до позовної заяви копію квитанції прибуткового касового ордера № 281 від 29 листопада 2018 року (а.с. 31) та копію договору - замовлення № 1946 від 08 вересня 2017 року, квитанцію та довідку, згідно яких ОСОБА_1 було витрачено на організацію та проведення похорон 6495 гривень 29 копійок (а.с. 34-37).

Листом від 29 жовтня 2020 року ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» повідомило позивача про прийняте відповідно до п. 36.3 ст. 36 Закону рішення щодо виплати протягом семи робочих днів страхового відшкодування в розмірі 13022 гривень 82 копійки, з яких 9600 гривень - відшкодування моральної шкоди, а 3422 гривні 82 копійки - відшкодування витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника.(а.с.44)

30 жовтня 2020 року ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» виплатило ОСОБА_1 9600 гривень на відшкодування моральної шкоди, а також 3 422 гривень 82 копійки - відшкодування витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника.

За змістом п.36.3 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на який посилався апелянт, у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

В зазначеній нормі йдеться про визначення розміру страхового відшкодування, що можливо лише щодо осіб цивільно-правова відповідальність яких застрахована.

Відтак у п. 36.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» йдеться про поділ розміру заподіяної шкоди між особами, цивільно-правова відповідальність яких застрахована, а цивільно-правова відповідальність пішохода не була і не може бути застрахована відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 274/4882/17-ц.

Підсумовуючи наведене, апеляційний суд приходить висновку про те, що пішохід не є належним суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, а відтак, доводи апеляційної скарги щодо покладення обов`язку з відшкодування позивачу майнової шкоди також на пішохода ОСОБА_3 на підставі положень п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не ґрунтуються на вимогах Закону.

Нормами вказаного Закону не передбачено право страховика приймати рішення щодо зменшення розміру відшкодування шкоди з урахуванням дій потерпілого, життю якого заподіяно шкоди внаслідок ДТП з використання транспортного засобу.

За таких обставин суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» залишити без задоволення, а рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування», третя особа: ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлений 21 жовтня 2021 року.

Судді