П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2021року м. Київ

Справа №756/6924/21

Провадження № 22-ц/824/12557/2021

Резолютивна частина постанови оголошена 20 жовтня 2021 року

Повний текст постанови складено 21 жовтня 2021 року

Київський апеляцій суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Журавльова Д.Д.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданою адвокатом Овчаренком Віталієм Юрійовичем, на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 13 липня 2021 року, про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 у скасуванні заходів забезпечення позову до його пред`явлення, вжитих ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 22 квітня 2021 року у справі 2-з/756/169/21 за заявою ОСОБА_2 , -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Овчаренка В.Ю. звернулася до Оболонського районного суду м. Києва із заявою у просить скасувати заходи забезпечення позову вжитих до подання позовної заяви відповідно до ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 22 квітня 2021 року за заявою ОСОБА_2 .

Заявниця та її представник вказують, що накладений арешт на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , перешкоджає ОСОБА_1 , як власнику вказаної земельної ділянки вільно розпоряджатися власним майном.

В обґрунтування заяви посилається на те, що ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 22 квітня 2021 року №2-з/756/169/21 до подання позовної заяви, накладено арешт на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 . Даний арешт ініційовано громадянкою ОСОБА_2 на забезпечення її майбутнього позову до ОСОБА_1 про захист права на спадщину та повернення майна.

Заявник вказує, що після вжиття заходів забезпечення ОСОБА_2 подала до суду позов про скасування державної реєстрації права власності, визнання недійсними правочинів та реєстрацію права власності на земельну ділянку, при цьому остання зобов`язувалась подати позов про повернення земельної ділянки, окрім того позовна заява була подана з порушенням десятиденного строку для подання позовної заяви, встановленого в ухвалі про забезпечення позову.

За таких обставин представник заявника, посилаючись на ст. 158 ЦПК України, просить скасувати, вжиті заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на земельну ділянку.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 13 липня 2021 року відмовлено задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову вжитих ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 22 квітня 2021 року №2-з/756/169/21

Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Овчаренко В.Б подав апеляційну скаргу, в який посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, та ухвали нове судове рішення, яким заяву про скасування заходів забезпечення позову задовольнити.

Зокрема зазначає, що в порушено вимог ст. 149 ЦПК України, ОСОБА_2 не пред`явлено в десятиденний строк так і до сьогоднішнього часу позов про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Крім того, що оскаржуваною ухвалою суду не забезпечувався той позов, який ОСОБА_2 фактично пред`явила.

Суд забезпечував віндикаційний позов, натомість позов ОСОБА_2 веде мову виключно про реєстрацію її права власності, а така дія сама по собі не є підставою виникнення права власності. Державною реєстрацією відповідних прав засвідчується дійсність існуючих прав але така реєстрація є фактичним наслідком витребування майна за викладених обставин справи.

Пред`явлений ОСОБА_2 позов віндикаційної вимоги не містить.

Така суперечність запланованого та фактично поданого позову ОСОБА_2 не є суто формальною. Адже суд, вживаючи заходи забезпечення позову, відштовхувався у своїх оцінках виключно з того буквального змісту позовних вимог, які мала намір та зобов`язувалась заявляти ОСОБА_2 .

До того ж, не є суто формальною а має дуже важливе значення відмінність змісту позовних вимог, які ОСОБА_2 мала намір та зобов`язувалась пред`являти з тими вимогами, які нею фактично пред`явлено.

Окрім прямої суперечності з встановленими законом способами захисту, фактично пред`явлені ОСОБА_2 позовні вимоги не відповідають змісту порушеного її права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням, як це сама ж ОСОБА_2 за своєю власного суб`єктивною оцінкою виводить.

Жодна вимога з числа фактично пред`явлених ОСОБА_2 не передбачає витребування майна з володіння ОСОБА_1 , відповідно, можливим рішенням суду за таким позовом не передбачатиметься припинення права власності ОСОБА_1 та не передбачатиметься скасування державної реєстрації такого права.

Відповідно до третього абзацу частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Водночас, пред`явленням позовних вимог в такій редакції, позивач цілком можливо намагається штучно уникнути застосування до правовідносин сторін статті 388 ЦК, якою встановлюються важливі гарантії прав добросовісного набувача та імперативні обмеження безпідставного позбавлення добросовісного набувача права власності на майно.

Відповідно до пункту першого частини тринадцятої статті 158 ЦПК, заходи забезпечення позову, вжиті судом до подання позовної заяви, скасовуються у разі наступного неподання позову.

Згідно з частиною першою статті 158 ЦПК, заходи забезпечення позову скасовуються за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Оскаржуваною ухвалою усі вищенаведені вагомі та правильні доводи ОСОБА_1 проігноровано.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 посилаючись на законність та обґрунтованість постановленої ухвали, просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а ухвалу суду залишити без змін.

Зазначає, що обставини, які було викладені позивачем у заяві, повністю ідентичні ти, які викладені у поданій раніше заяві про забезпечення майбутнього позову.

Заявлені позовні вимоги, серед яких є визнання недійсним договору купівлі-продажу від 26 квітня 2019 року, за яким сторонньою особою було незаконне відчужено нерухоме майно щодо якого вжито заходи забезпечення позову, є єдиним із можливих законних способів його повернення в контексті відповідного спору. Таким чином, суб`єктивне оціночне судження апелянта про те, що заявлений позов веде мову виключно про реєстрацію права власності позивача не відповідає фактичним обставинам справи Разом з тим визнання спірного договору купівлі-продажу недійсним зумовить настання правових наслідків в частині повернення нерухомого майна, яке було за цим договором відчужено, його законному власнику. Одним із таких наслідків є недійсність державної реєстрації, яку було проведено на підставі недійсного договору. В свою чергу, відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України, моментом виникнення відновленого права власності на спірне майно має стати саме момент відповідної державної реєстрації на підставі судового рішення, щодо проведення якої Позивач також просить у позовній вимозі №9.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Овчаренко В.Ю. підтримав доводи апеляційної скарги із викладених в ній підстав.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 22 квітня 2021 року №2-з/756/169/21 до подання позовної заяви, накладено арешт на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 . Даний арешт ініційовано ОСОБА_2 на забезпечення її майбутнього позову до ОСОБА_1 про захист права на спадщину та повернення майна.

У липні 2021 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Овчаренка В.Ю. звернулася до Оболонського районного суду м. Києва із заявою у просить скасувати заходи забезпечення позову вжитих до подання позовної заяви відповідно до ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 22 квітня 2021 року за заявою ОСОБА_2 .

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 13 липня 2021 року відмовлено задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову вжитих ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 22 квітня 2021 року №2-з/756/169/21.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що в провадженні суду перебуває позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ТОВ «Торгівельна компанія «Надійний партнер», про захист права на спадщину, витребування нерухомого майна із незаконного володіння та визначення права власності, предметом якої, крім іншого, є зазначена земельна ділянка, а тому суд не вважає за доцільне скасовувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 22.04.2021 року №2-з/756/169/21.

Апеляційний суд в складі колегії суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до вимог ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

У відповідності до положень ст. 158 ЦГТК України суд може скасувати заходи забезпечення, які були ним застосовані раніше у справі. При цьому за своєю правовою природою скасування судом заходів забезпечення позову можливе за. умови зміни обставин, які обумовлювали їх застосування, коли необхідність в таких заходах відпала.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 № 9 вбачається, що зг&оди забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Звертаючись до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову представник ОСОБА_1 - адвокат Овчаренко В.Ю. зокрема обґрунтовував її тим, що суд забезпечував віндикаційний позов, натомість позов ОСОБА_2 веде мову виключно про реєстрацію її права власності, а така дія сама по собі не є підставою виникнення права власності. Державною реєстрацією відповідних прав засвідчується дійсність існуючих прав але така реєстрація є фактичним наслідком витребування майна за викладених обставин справи.В той же час такі доводи фактично обґрунтовують незгоду заявника з ухвалою суду про застосування таких заходів забезпечення позову. При цьому чинним процесуальним законом передбачено, що якщо сторона не погоджується з судовим рішенням, вона має право оскаржити його в установленому законом порядку, для чого передбачена відповідна процедура апеляційного та касаційного оскарження.

Ухвала Оболонського районного суду м.Києва від 22 квітня 2021 року, якою було накладено арешт земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 ( кадастровий номер :78:252:0013), яка належить на праві власності ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 626; виданий 26.04.2019, видавник: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 46734892 від 06.05.2019, оскаржена не була. Натомість в червні 2021 року представник відповідача ОСОБА_4 - адвокат Овчаренко В.Ю. звернувся до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову, яка за своєю правовою природою не передбачає оскарження застосованого заходу забезпечення, а має обґрунтовувати зміну обставин, які мали місце після ухвалення судового рішення про забезпечення позову, які б обумовлювали припинення подальшої необхідності у такому забезпеченні.

В даному випадку жодного доводу з приводу того, яким чином ситуація на час подання заяви змінилася в порівнянні з тією, що існувала на час ухвалення судового рішення про застосування заходів забезпечення, і яким чином така зміна обумовлює припинення необхідності у таких заходах, представником відповідача ОСОБА_4 - адвокатом Овчаренко В.Ю. наведено не було. Звертаючись з вимогою про скасування заходів забезпечення, заявник фактично оскаржував висновки суду, зроблені при накладенні такого арешту, що в рамках передбаченої ст. 158 ЦПК України процедури здійснено бути не може.

Доводи апеляційної скарги про те, що жодна вимога з числа пред`явлених ОСОБА_2 не передбачає витребування майна з володіння ОСОБА_1 , відповідно можливим рішенням суду за таким позов не передбачатиметься припинення права власності ОСОБА_1 , не заслуговують на увагу суду, та не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки зазначені обставини не впливають на вирішення питання про скасування заходів забезпечення позову в порядку ст. 158 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки зі змісту заяви та матеріалів справи не вбачається, що змінилися обставин, які обумовлювали застосування заходів забезпечення позову, або необхідність в таких заходах відпала, а тому відхиляються апеляційним судом.

Виходячи з вищевикладеного, суд дав належну оцінку обставинам справи, дійшов привального висновку про відмову в задоволення заяви про скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, який є законним та відповідає фактичним обставинами справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374-379, 381-383 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданою адвокатом Овчаренком Віталієм Юрійовичем, - залишити без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду районного суду м. Києва від 13 липня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна