КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2021 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Березовенко Р.В., Лапчевська О.Ф.,

секретар Рудик О.Л.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 грудня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Агропросперіс Банк» про визнання неправомірною відмову в укладені договору,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Агропросперіс Банк», в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив визнати неправомірною відмову АТ «Агропросперіс Банк» в укладені 10.04.2018, 16.04.2018, 23.04.2018, 15.06.2018 та 18.06.2018 з ОСОБА_1 договору банківського рахунку та договору банківського вкладу на користь ОСОБА_2 на підставі його довіреності від 05.12.2014 та інших наданих банку документів.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 10.04.2018 позивач звернувся до відповідача з пропозицією укласти з ним договір банківського вкладу на користь ОСОБА_2 на підставі довіреності від 05.12.2014. Банком було безпідставно відмовлено в укладенні договору. 16.04.2018 позивач додатково до довіреності додав свідоцтво про народження ОСОБА_2 , але знову було відмовлено в укладенні договору. 23.04.2018 позивач надав банку і оригінал паспорта ОСОБА_2 , але відповідач необґрунтовано відмовив в укладенні договору. 15.06.2018 позивач подав відповідачу два письмових звернення з вимогою укласти договір, а 18.06.2018 Заяву - попередження, проте договір з позивачем банк так і не уклав. ОСОБА_1 вважає відмову банку необґрунтованою на підставі ст.ст. 11, 15, 16, 1062, 1063, 1067 ЦК України (а.с. 1-3, 84).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04.12.2020 позов ОСОБА_1 до АТ «Агропросперіс Банк» про визнання неправомірною відмови в укладенні договору залишено без задоволення (а.с. 97-100).

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Вказує, що содом першої інстанції не з`ясовано, що у листі від 06.06.2018 № 71-712 до Національного банку України головою правління підтверджено факт звернення позивача до банку 10.04.2018, 16.04.2018 та 27.04.2018, однак дата 27.04.2018 є помилковою, оскільки ОСОБА_1 звертався до банку 23.04.2018 (а.с. 102-103).

07.05.2021 банком подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що позивач бездоказово стверджує, що відповідач відмовив йому в укладенні договорів банківського рахунку та банківського вкладу на ім`я іншої особи - ОСОБА_2 за його дорученням в установі відповідача та відмовив розмістити на депозитному рахунку ОСОБА_2 кошти позивача. При цьому позивач не надав суду доказів того, що кошти, які він мав намір розмістити на депозитному рахунку у відповідача, належать позивачу. Надані позивачем копії «Заяв на видачу готівки» № 368245942 від 10.04.2018 та № 366267419 від 05.04.2018 сформованих у АТ «Агропросперіс Банк» не є доказом належності коштів позивачу. Вказані заяви на видачу готівки свідчать, що власником та отримувачем коштів за цими депозитами є не позивач ( ОСОБА_1 ), а кошти належать іншім особам, які зазначені у заявах на видачу готівки як власники рахунків і отримувачі коштів, а саме: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с. 111-117).

В судове засідання учасники справи не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, 05.12.2014 ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_1 на підставі усної домовленості управляти та розпоряджатися від його імені та в його інтересах усіма без винятку рахунками, відкритими на його ім`я в будь - якій банківській установі України.

Для цього ОСОБА_2 надано право ОСОБА_1 на укладання від його імені договори банківських вкладів, змінювати, розривати договори, угоди та інші правочини (в тому числі достроково). Зазначене підтверджується довіреністю від 05.12.2014, яка посвідчена у встановленому законом порядку, копія якої долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Відповідно до ч. 3 ст. 238 ЦК України, представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах.

Частиною 3 статті 244 ЦК України встановлено, що довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1000 ЦК України, за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 1006 ЦК України повірений зобов`язаний негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення.

За юридичною природою та змістом довіреності, у разі відкриття депозитного рахунку на вимогу позивача, власником рахунку та розміщених на ньому коштів і нарахованих процентів за депозитом мав би бути саме ОСОБА_2 , якому належать кошти, а не позивач.

Позивач не міг би бути власником депозитного рахунку, коштів на ньому та отримувачем процентів за депозитом у разі укладання депозитного договору між відповідачем та громадянином ОСОБА_2 , оскільки цією особою був би громадянин ОСОБА_2 , а не позивач, який діє за довіреністю в інтересах свого брата ОСОБА_2 . З цих самих підстав не є доказом і не може бути прийнятий до уваги укладений між відповідачем та громадянином ОСОБА_3 договір банківського вкладу від 10.04.2018 №055842, наданий позивачем разом із позовом, оскільки власником рахунку та вигодоотримувачем за ним також є інша особа - громадянин ОСОБА_3 , а не позивач.

Відкриття вкладного (депозитного) рахунку однією фізичною особою на ім`я іншої фізичної особи регулюється Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 № 492 (далі - Інструкція). Відповідно до п. 10.8. Інструкції, відкриття вкладного (депозитного) рахунку однією фізичною особою на ім`я іншої фізичної особи може здійснюватися на підставі довіреності, засвідченої в установленому законодавством порядку.

У цьому випадку повірена особа (позивач) діяв би як представник ОСОБА_2 на підставі довіреності від імені довірителя та за його рахунок, тобто розмістив би у банку не власні кошти, а кошти надані довірителем. Власником рахунку та вигодоодержувачем за ним був би довіритель ОСОБА_2 , який може у будь-який час скасувати довіреність та продовжувати користуватися рахунком та отримувати належні йому гроші самостійно без повіреного (позивача).

Зазначений вище порядок відкриття рахунку на ім`я іншої фізичної особи відрізняється від відкриття вкладного (депозитного) рахунку на користь третьої особи, що регулюється п. 10.7. Інструкції, фізична особа може відкрити вкладний (депозитний) рахунок на користь третьої особи шляхом укладення договору банківського вкладу за умови пред`явлення особою, яка відкриває рахунок, паспорта або іншого документа, що посвідчує особу. У разі відкриття вкладного (депозитного) рахунку на користь третьої особи ця особа набуває права вкладника з часу пред`явлення нею до банку першої вимоги, що випливає з прав вкладника, або вираження нею іншим способом наміру скористатися такими правами. До набуття особою, на користь якої відкрито вкладний (депозитний) рахунок, прав вкладника ці права належать особі, яка відкрила вкладний (депозитний) рахунок. Розпорядження коштами за вкладним (депозитним) рахунком особою, на ім`я якої відкрито рахунок, здійснюється лише після її ідентифікації та верифікації банком. Якщо особа, на користь якої відкрито вкладний (депозитний) рахунок, відмовилася від вкладу, то особа, яка уклала договір банківського вкладу та відкрила вкладний (депозитний) рахунок на користь третьої особи, має право вимагати повернення вкладу або перевести на своє ім`я шляхом укладення додаткової угоди або нового договору банківського вкладу і відкриття нового вкладного (депозитного) рахунку. Аналогічні норми містить ст. 106 ЦК України.

У цьому випадку повірена особа відсутня, довіреність не застосовується, оскільки для самостійного розпорядження власними грошима чи майно вона не потрібна. Особа, що відкриває рахунок діє без довіреності від власного імені та розміщує у банку свої власні кошти на користь іншої особи. Власником рахунку та вигодоодержувачем за ним є особа на користь якої відкрито рахунок.

Якщо би позивач намагався розмістити власні кошти, то він міг це зробити, відкривши рахунок на своє ім`я або на користь іншої особи без доручення. Якщо ці кошти належать іншій особі, позивач міг відкрити рахунок на ім`я цієї особи за її дорученням, однак, позивачем не доведено, що він намагався розмістити саме власні кошти та отримувати з цього доход в вигляді процентів за депозитом.

ОСОБА_1 неодноразово звертався до банку 10.04.2018, 16.04.2018, 23.04.2018, 15.06.2018 та 18.06.2018 та електронним повідомленням № 71-712 від 06.06.2018 банком надана відповідь, в якій зазначено, що після перевірки усіх необхідних документів було прийнято рішення відкрити депозитний рахунок ОСОБА_3 . Також, цього ж дня, ОСОБА_1 повідомив про свій намір, у подальшому відкрити депозитний вклад на ім`я ОСОБА_2 та попросив попередньо перевірити зміст довіреності б/н від 05.12.2014. Після перевірки довіреності, працівниками банку було звернено увагу ОСОБА_1 , що відповідно до вимог п. 1) частини 9 статті 9 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» довіреність не містить усіх необхідних даних для ідентифікації Довірителя, а саме, - не вказана його дата народження та не надано документа, який підтверджує особу Довірителя, що може бути лише паспорт громадянина України, реквізити якого зазначені в довіреності. Додатково відповідно до п. 65 та п. 72 розділу VПоложення про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого постановою Правління Національного банку України 26.06.2015 № 417, у ОСОБА_1 було запитано підтверджуючі документи щодо фінансового стану ОСОБА_2 , у зв`язку з наявністю підозри про те, що кошти йому не належать (а.с. 66).

За положеннями ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зважаючи на встановлені обставини, апеляційний суд доходить висновку про те, що дійсно ОСОБА_1 неодноразово звертався до банку для укладення депозитного договору, однак позивачем не надані докази того, що у зазначені дати відповідач не пропонував позивачу надати документи, передбачені законодавством, для відкриття депозитного рахунку, а також не надано доказів відмови відповідача в укладенні договорів.

За приписами ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст. 16 ЦК України.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором, відповідно до положень ст. 5 ЦК України.

Так, правовідносини сторін регулюються, що підкреслюється позивачем в своїх поясненнях направлених в адресу суду, положеннями ЦК України, які регулюють договірні відносини.

Книга п`ята зобов`язальне право ЦК України визначає порядок виникнення зобов`язання, їх виконання, зміну, припинення зобов`язань та відповідальність за невиконання та неналежне їх виконання.

Позивач просить суд визнати неправомірною відмову банку в укладенні договору банківського вкладу та банківського рахунку.

За приписами статтей 2, 4, 5 ЦПК України розгляд і вирішення цивільних справ здійснюється з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Зловживання процесуальними правами є неприпустимим.

Позивачем не доведено суду, які саме його права порушено або не визнано, не доведено яким законом або договором визначено право позивача на відкриття рахунків без виконання вимог законодавства. Це свідчить про те, що спосіб захисту прав, обраний позивачем не відповідає способам, передбаченим ст. 16 ЦК України, яка не передбачає такий спосіб захисту, як визнання неправомірною відмови в укладені договору.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що норми матеріального права які регулюють договірні відносини не передбачають такого способу захисту, який було обрано позивачем, і обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

За таких обставин, судом першої інстанції правильно застосовано до правовідносин норми процесуального права, повно та всебічно досліджено матеріали справи та прийнято обґрунтований висновок про відмову у задоволенні позову. Доводи апелянта зводяться до його незгоди з висновками суду та на законність і обґрунтованість постановленого судового рішення не впливають.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенню, рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 грудня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Агропросперіс Банк» про визнання неправомірною відмову в укладені договору залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 04 жовтня 2021 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська