Житомирський апеляційний суд
Справа №296/1433/21 Головуючий у 1-й інст. Сингаївський О. П.
Категорія 44 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б, Миніч Т.І.

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу №296/1433/21 за позовом ОСОБА_1 до Житомирського зонального відділу Військової служби правопорядку про відшкодування моральної шкоди

за апеляційною скаргою Житомирського зонального відділу Військової служби правопорядку на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 20 травня 2021 року, яке ухвалено суддею Сингаївським О.П. у м. Житомирі

в с т а н о в и в:

У лютому 2021 року позивач звернувся до суду з позовом, на обґрунтування якого зазначив, що проходив службу в Житомирському зональному відділі Військової служби правопорядку на посаді старшини гауптвахти відділення організації охорони, патрульно-постової служби, розшуку та діяльності Військової служби правопорядку в гарнізонах Житомирського зонального відділу Військової служби правопорядку. Наказом №26-РС від 05.11.2019 позивача було звільнено у запас за п.«а» п.2 ч.5 ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу». З наказу №253 позивач дізнався, що йому не була виплачена в повному обсязі щомісячна премія за період з 01 по 29 листопада 2019 року, в зв`язку з чим 16.01.2020 він звернувся до відповідача з заявою про виплату коштів. З листа відповідача від 21.02.2020 позивач дізнався про те, що відповідно до наказу №348 29.11.2019 на нього накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 14.09.2020 у справі №240/1720/20 визнано протиправним та скасовано вказаний наказ начальника Житомирського зонального відділу Військової служби правопорядку №348 29.11.2019 «Про результати службової перевірки». Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21.01.2021 по справі №240/1720/20 рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Посилаючись на те, що неправомірними діями відповідача йому було завдано моральної шкоди, яка полягала в тому, що він відчував дуже сильні хвилювання з приводу неправомірної поведінки щодо нього відповідача, протягом тривалого часу змушений був доводити протиправність діяльності відповідача, витрачати свій час на судові спори та вживати всіх можливих заходів на поновлення порушених прав, що призвело до порушення звичайного способу життя та вимагало додаткових зусиль для його організації, а також на те, що він протиправно позбавлений коштів на які мав право, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в сумі 30 000,00 грн.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 20 травня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з Житомирського зонального відділу Військової служби правопорядку на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 3000 грн. У задоволенні решти вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, Житомирський зональний відділ Військової служби правопорядку подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 20 травня 2021 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди в повному обсязі.

На підтвердження доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим. При цьому вважає, що позивачем не надано суду належних i допустимих доказів в обґрунтування заявлених ним позовних вимог, а саме: в чому полягає спричинена йому моральна шкода, якими саме діями чи бездіяльністю відповідача вона спричинена i чим підтверджуєтеся протиправність цих дій або бездіяльності відповідача, наявність причинного зв`язку між шкодою i протиправними діями винної особи, в чому полягає вина відповідача в спричиненні йому даного виду шкоди, чим підтверджується факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або інших втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні. Крім того, судом не врахована очевидна істотна неспівмірність між сумою неотриманої позивачем премії та розміром присудженої моральної шкоди.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу позивач просив апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін. При цьому зазначив, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки суд першої інстанції під час розгляду справи вірно встановив обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з нормами чинного законодавства.

Розглянувши справу в межах, визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в Житомирському зональному відділі Військової служби правопорядку на посаді старшини гауптвахти відділення організації охорони, патрульно-постової служби, розшуку та діяльності Військової служби правопорядку в гарнізонах Житомирського зонального відділу Військової служби правопорядку. Наказом №26-РС від 05.11.2019 його було звільнено у запас за п.«а» п.2 ч.5 ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» (а.с.19).

На день звільнення позивачу не були виплачені кошти, на які він мав право під час проходження служби, а саме щомісячна премія за період з 01 по 29 листопада 2019 року, в зв`язку з чим 16.01.2020 він звернувся до відповідача із заявою (а.с.16).

Листом від 14.02.2020 відповідач повідомив позивача про те, що премія за вказаний період була йому виплачена 90 % встановленого розміру щомісячної премії, в зв`язку з тим, що наказом №348 29.11.2019 на нього було накладено стягнення у вигляді догани (а.с.17).

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 14.09.2020 у справі №240/1720/20, яке залишено без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21.01.2021, визнано протиправним та скасовано наказ начальника Житомирського зонального відділу Військової служби правопорядку №348 29.11.2019 «Про результати службової перевірки», яким ОСОБА_1 було оголошено догану (а.с.3-8).

Позивач вважає, що внаслідок порушення його прав, під час проходження служби, він зазнав моральної шкоди, яку просить відшкодувати на його користь з урахуванням ступеню понесених ним страждань.

У відповідності з ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст.22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті .

Як визначено ст. 273-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Для покладення на власника або уповноваженого ним органу обов`язку відшкодувати моральну шкоду обов`язковими умовами є порушення прав працівника, передбачених законом, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Як роз`яснено у п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, відповідно до ст.273-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя та здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, утрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад незаконне накладення дисциплінарного стягнення), так і механізмом компенсації за моральну шкоду як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.

Відповідно, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, а має самостійне юридичне значення.

За наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, тобто незаконного притягнення до дисциплінарної відповідальності, що доведено преюдиціальним судовим рішенням, не підлягає доведенню, відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.

З урахуванням роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, ураховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих відносинах, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Частинами 1 та 2 ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про те, що незаконними діями відповідача позивачу було завдано моральної шкоди у вигляді необхідності докладати додаткових зусиль для організації свого життя, однак вказаний позивачем розмір відшкодування моральної шкоди є завищеним, у зв"язку з чим суд правильно визначився з достатнім розміром відшкодування в розмірі 3000 грн.

Обґрунтовуючи суму моральної шкоди суд врахував характер, тривалість та обсяг спричинених моральних страждань внаслідок незаконного притягнення позивача до дисціплінарної відповідальності та зменшення у зв`язку з цим розміру премії, вимушених змін в житті позивача, характер немайнових втрат, ступінь вини відповідача, оскільки судом з`ясовано наявність такої шкоди, протиправність діяння відповідача під час застосування до позивача догани, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду відповідачем не надано.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Житомирського зонального відділу Військової служби правопорядку залишити без задоволення, а рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 20 травня 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді