Справа № 130/3070/20
Провадження № 22-ц/801/1727/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Заярний А. М.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2021 рокуСправа № 130/3070/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Оніщука В.В. (суддя-доповідач),

суддів: Медвецького С.К., Денишенко Т.О.,

з участю секретаря судового засідання: Очеретної М.Ю.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Маніфою»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 02 червня 2021 року, ухвалене у складі судді Заярного А.М., в залі суду,

встановив:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Маніфою» про захист прав споживачів, визнання правовідносин за кредитним договором припиненими у зв`язку з його виконанням.

Позовна заява обґрунтована тим, що 24 жовтня 2020 року між ним та відповідачем було укладено договір №1201453, відповідно до умов якого позивач отримав кредитні кошти в розмірі 8 000,00 грн, які зобов`язався повернути зі сплатою відсотків у строк до 13 листопада 2020 року.

Позивач вважає, що правовідносини між ним та відповідачем за договором №1201453 від 24 жовтня 2020 року є припиненими у зв`язку з його повним виконанням, про що свідчать квитанції про сплату кредитних коштів, однак відповідач надалі вимагає від нього кошти.

Також, позивач вказав, що йому неправомірно нараховано проценти за кредитом після закінчення строку його дії, штрафні санкції у період дії карантину та відсотки відповідно до цього договору, а також вважає, що умови договору, укладеного між ним і відповідачем, є явно несправедливими по відношенню до боржника.

Вищевикладене стало підставою для звернення до суду з позовом, в якому ОСОБА_1 просив визнати правовідносини між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Маніфою» за договором від 24 жовтня 2020 року №1201453 припиненими у зв`язку з його повним виконанням.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 02 червня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції свій висновок обґрунтував тим, що позивач своїх зобов`язань за договором позики не виконав, а підвищені проценти, які ним були погоджені при укладенні договору позики, були йому нараховані у зв`язку із простроченням позивачем зобов`язання щодо граничного строку повернення позикодавцю коштів згідно погодженого розрахунку.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неповноту та невірне з`ясування обставин справи, а також неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач в повному обсязі виконав зобов`язання за кредитним договором, про що свідчить здійснення ним оплати в рахунок погашення заборгованості, при цьому вказав, що позикодавець не вправі був нараховувати штрафні санкції (неустойку, штраф, пеню за прострочення) на період дії карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України.

Впродовж встановленого апеляційним судом строку, відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Маніфою» не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, при цьому ними подано до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно з частиною першою статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 24 жовтня 2020 року між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 було укладено договір позики №1201453, відповідно до умов якого кредитодавець надав позичальнику кошти в сумі 8 000,00 грн у позику в строк до 13 листопада 2020 року, а позичальник зобов`язався повернути позику та сплатити нараховані проценти (а.с. 12-18, 43-49, 64-70).

Умовами договору, зокрема пунктом 2.6. Договору передбачено, що позика надається позичальнику шляхом безготівкового переказу на рахунок банківської картки, зареєстрованої позичальником для цієї мети в особистому кабінеті на вебсайті товариства протягом трьох робочих днів з дати підписання договору.

Пунктом 2.4.2 Договору визначено, що середньоденний розмір процентів за користування позикою, акційний, фіксований: 1.09450 % від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики.

Відповідно до п. 2.4.3. Договору середньоденний розмір процентів за користування позикою, базовий, фіксований: 1.99000 % від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики.

Згідно з п. 2.4.4. Договору базова процентна ставка за позикою, фіксована: 1.99000 % від суми позики за кожен день користування позикою.

Пунктом 2.4.5 Договору передбачено, що позикодавець надає позичальнику можливість сплати процентів за користування позикою на акційних умовах (відповідно до п.2.4.2.) виключно за умови належного виконання позичальником зобов`язань за цим Договором. У випадку не дотримання позичальником умов сплати процентів за користування позикою на акційних умовах, за Договором застосовується базова процентна ставка за позикою.

Відповідно до Додатку №1 Договору позики, у якому наведено розрахунок орієнтовної загальної вартості позики та графік нарахувань за позикою, загальна вартість позики та процентів, за акційною ставкою, становить 9 751,20 грн. (а.с. 19-20, 50-51, 71-72).

Вказані обставини сторонами визнаються та не оспорюються.

Згідно із статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Із розрахунку за договором №1201453 від 24 жовтня 2020 року, наданого Товариством з обмеженою відповідальністю «Маніфою», станом на 05 грудня 2020 року, вбачається, що позичальником ОСОБА_1 27 листопада 2020 року було здійснено оплату в сумі 2 000,00 грн та 05 грудня 2020 року - в сумі 9 752,00 грн (а.с. 107).

Таким чином, враховуючи прострочення позивачем зобов`язання за укладеним договором, Товариством з обмеженою відповідальністю «Маніфою» було здійснено перерахунок процентів за користування позикою за базовою процентною ставкою (1,99% на день) відповідно до п. 2.4.5. Договору позики.

Зі знімка екрану позичальника видно, що згідно повідомлення останній має прострочення по кредиту, яке складає 61 день і станом на 13 листопада 2020 року розмір заборгованості становить 11 392, 01 грн, що складається із тіла кредиту в розмірі 8 000,00 грн., процентів в розмірі 4 457, 60 грн та підвищених процентів в розмірі 2 222, 40 грн (а.с.52).

Крім того, із знімка екрану електронного кабінету ОСОБА_1 видно, що ним було здійснено переказ коштів 05 грудня 2020 року на суму 9752,00 грн (а.с. 20).

Із довідки АТ «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» вбачається, що 05 грудня 2020 року ОСОБА_1 було перераховано кошти в розмірі 9752,00 грн на виконання угоди №SAMDNWFC2 від 03 жовтня 2016 року (а.с. 22).

Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При розгляді справи в суді першої інстанції встановлено, що позивачем не було повернуто позику у встановлений договором строк, при цьому дана обставина сторонами не заперечується.

Вимогами статті 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Такими чином, зобов`язання припиняється не будь-яким виконанням, а виконанням, проведеним належним чином. Основні критерії належності виконання містяться у статті 526 ЦК України, відповідно до якої належно виконаним буде вважатись зобов`язання, яке виконано відповідно до умов договору, вимог ЦК та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Належне виконання також включає в себе виконання зобов`язання належними сторонами, в обумовлені строки, в погодженому або визначеному місці тощо.

Сутність належного виконання зобов`язання розкривається статтею 526 ЦК України.

Колегія суддів вважає, що позивач не виконав належним чином своїх зобов`язань за договором позики, при цьому був ознайомлений з основними умовами надання коштів у позику, про що свідчить його електронний підпис одноразовим ідентифікатором на самому договорі позики №1201453 від 24 жовтня 2020 року (а.с. 18), а також на паспорті позики, який також містить інформацію за вказаним договором позики (а.с. 102-104).

Щодо доводів апеляційної скарги про повне виконання позивачем зобов`язань за кредитним договором, то колегія суддів звертає увагу, що в даному випадку повернення ОСОБА_1 коштів за договором позики №120145 від 24 жовтня 2020 року відбулось після встановленого умовами договору строку, тобто після 13 листопада 2020 року, що є неналежним виконання зобов`язання.

Крім того, судом встановлено, що перерахунок процентів за користування позикою за базовою процентною ставкою (1,99% на день) Товариством з обмеженою відповідальністю «Маніфою» було здійснено відповідно до п. 2.4.5. Договору позики у зв`язку із простроченням виконання позивачем зобов`язання за укладеним договором.

Доводи апеляційної скарги щодо неправомірного нарахування процентів за договором позики після закінчення строку його дії, а також щодо нарахування неустойки, штрафу пені за прострочення на період дії карантину, є безпідставними та не приймаються до уваги, оскільки не спростовують сам факт неналежного виконання зобов`язання з урахуванням вимог статтей 526 та 599 ЦК України.

Аргументи апеляційної скарги, в їх сукупності, не впливають на правильність прийнятого судом рішення та не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

При вирішенні цієї справи, суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, з урахуванням встановлених обставин справи, доводи скаржника не дають правових підстав для інших висновків по суті вирішення спору, ніж тих, яких дійшов суд першої інстанції, і не вказують на допущення судом порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, а тому апеляційну скаргу позивача необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 02 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Головуючий: В. В. Оніщук

Судді: С. К. Медвецький

Т. О. Денишенко