Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/1769/21
Провадження № 4-с/376/5/2021
У Х В А Л А

"30" серпня 2021 р. Сквирський районний суд Київської області

у складі: головуючого судді Коваленка О.М.,

за участю секретаря Таранчук В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сквира справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Сквирського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Качуринської О.В. про визнання дій незаконними та скасування постанови про накладення арешту на кошти боржника,

установив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаною скаргою, у якій просить суд визнати дії державного виконавця Сквирського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Качуринської О.В. щодо накладення арешту на кошти боржника неправомірними та скасувати постанову про накладення арешту на грошову кошти боржника, що надходять від держави як соціальна допомога на дитину одинокій матері на рахунок, що відкритий у АТ КБ «ПриватБанк».

Скарга обґрунтована тим, що на виконанні державного виконавця Сквирського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Качуринської О.В. знаходиться виконавче провадження № 64553276 від 18.02.2021 року щодо примусового виконання Вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-290022-50, виданої 06.11.2018 року ГУ Державної фіскальної служби України про стягнення з неї боргу в сумі 15819,54 гривні.

23.02.2021 року державним виконавцем Качуринською О.В. винесено постанову про накладення арешту коштів боржника, а саме: накладено арешт на соціальний рахунок на утримання дитини як одинока мати, що розміщений в АТ КБ «ПриватБанк», про що свідчить довідка від 08.07.2021 року № RF4A6TQ3L9TOMPQN.

Звернувшись до Сквирського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Качуринської О.В. з клопотанням про зняття арешту з соціального рахунку, скаржник отримала відмову.

З урахуванням викладеного ОСОБА_1 просить суд скаргу задовольнити.

Скаржник ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, вимоги скарги підтримує та просить їх задовольнити (а.с. 18).

27.08.2021 року старшим державним виконавцем Сквирського відділу державної виконавчої служби Грищенко Н.О. направлено до суду відзив на скаргу, у якому просить відмовити у задоволенні скарги з підстав викладених у відзиві (а.с. 19-27).

Відповідно ч.2 ст. 450 ЦПК неявка осіб, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджає її розгляду.

Дослідивши матеріали скарги, суд дійшов наступного висновку.

Суд встановив, що на виконанні державного виконавця Сквирського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Качуринської О.В. знаходиться виконавче провадження № 64553276 від 18.02.2021 року щодо примусового виконання Вимоги № Ф-290022-50, виданої 06.11.2018 року ГУ Державної фіскальної служби України про стягнення з ОСОБА_1 боргу в сумі 15819,54 гривні (а.с. 23).

23.02.2021 року державним виконавцем Качуринською О.В. винесено постанову про накладення арешту коштів боржника, а саме: накладено арешт на соціальний рахунок на утримання дитини як одинока мати, що розміщений в АТ КБ «ПриватБанк», про що свідчить довідка від 08.07.2021 року № RF4A6TQ3L9TOMPQN (а.с. 25-26).

Звернувшись до Сквирського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Качуринської О.В. з клопотанням про зняття арешту з соціального рахунку, скаржник отримала відмову (а.с. 9-10).

З копії листа від 23.07.2021 року № 20200, виданого начальником Сквирського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Колесником В.Ю. та який адресований скаржнику ОСОБА_1 , вбачається, що на виконанні Сквирського відділу державної виконавчої служби перебувало виконавче провадження з примусового виконання Вимоги № Ф-290022-50, виданої 06.11.2018 року ГУ Державної фіскальної служби України про стягнення з ОСОБА_1 боргу в сумі 15819,54 гривні. У ході проведення виконавчих дій був виявлений розрахунковий рахунок, відкриті в АТ КБ «ПриватБанк», на який 23.02.2021 року накладено арешт. Так як у боржника відсутні кошти та інше майно, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, тому відсутні підстави для зняття арешту з даного банківського рахунку (а.с. 11-12).

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу , порушено їх права чи свободи.

Відповідно до норм ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 7 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Нормами ч. 2 ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до п.п. 6, 9 та 10 ч. 1 ст. 73 ЗУ «Про виконавче провадження» стягнення не може бути звернено на такі виплати: одноразову допомогу у зв`язку з народженням дитини; допомогу на дітей одиноким матерям; допомогу особам, зайнятим доглядом трьох і більше дітей віком до 16 років, по догляду за дитиною з інвалідністю, по тимчасовій непрацездатності у зв`язку з доглядом за хворою дитиною, а також на іншу допомогу на дітей, передбачену законом.

Отже, Законом України «Про виконавче провадження» чітко вказана заборона звернення стягнення на допомогу на дітей одиноким матерям, чи на іншу допомогу на дітей, передбачену законом.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до довідки довідка від 08.07.2021 року № RF4A6TQ3L9TOMPQN наданої АТ КБ «ПриватБанк» встановлено, що ОСОБА_1 має картку НОМЕР_1 , на яку отримує соціальну допомогу (а.с. 7-8).

Відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» у 2020 році фінансова підтримка надається сім`ям, які постійно проживають в Україні та мають середньомісячний сукупний дохід нижче встановленого прожиткового мінімуму.

Таким чином, допомога малозабезпеченим сім`ям, допомога як одинокій матері в силу положень ст. 73 ЗУ «Про виконавче провадження» має виключно цільове призначення, та на неї не може бути звернено стягнення.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні по справі Хонякіна проти Грузії №17767/08 від 19 червня 2012 року, вказав, що право на соціальні виплати є майновим правом, передбаченим ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, і зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності.

Суд встановив, що постановою державного виконавця Сквирського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Качуринської О.В. від 23.02.2021 року накладено арешт на єдиний соціальний рахунок скаржника.

Разом з тим із наведеного вище стає очевидним, що стягнення на підставі постанови державного виконавця в частині накладення арешту на кошти скаржника в АТ КБ «Приватбанк» було звернене на допомогу як одинокій матері, які мають виключно цільове призначення.

За таких обставин суд дійшов висновку, що постанова державного виконавця Сквирського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Качуринської О.В. від 23.02.2021 року у виконавчому провадженні № 64553276 не може вважатися правомірною, оскільки державний виконавець не здійснюючи перевірку рахунку боржника, наклала на нього арешт, не враховуючи можливість наявності у боржника рахунків, на які чинним законодавством заборонено звернення стягнення. Крім того, навіть після надання скаржником до відділу виконавчої служби відповідних документів про те, що вказаний рахунок має цільове призначення, арешт з зазначеного рахунку знято не було.

Суд враховує, що згідно ч. 2 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону, а частиною 4 ст. 59 даного закону передбачено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Статтею 451 ЦПК України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Тобто, чинне законодавство не передбачає за наслідками розгляду скарги можливості скасування судом постанови або інших процесуальних документів (або їх частин) державного виконавця.

Викладене приводить суд до висновку про те, що скарга підлягає частковому задоволенню і державний виконавець підлягає зобов`язанню скасувати арешт, накладений на рахунок ОСОБА_1 НОМЕР_2 , відкритий в АТ КБ «ПриватБанк».

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст. 260, 447-452 ЦПК України, суд

постановив:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Сквирського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Качуринської О.В. про визнання дій незаконними та скасування постанови про накладення арешту на кошти боржника, задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Сквирського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Качуринської О.В. в частині накладення постановою від 23.02.2021 року у виконавчому провадженні № 64553276 арешту на кошти, що містяться на рахунку НОМЕР_2 , відкритому в АТ КБ «ПриватБанк» та належать ОСОБА_1 .

Зобов`язати державного виконавця Сквирського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Качуринську О.В. скасувати арешт, накладений постановою від 23.02.2021 року у виконавчому провадженні № 64553276 арешту на кошти, що містяться на рахунку НОМЕР_2 , відкритому в АТ КБ «ПриватБанк».

У задоволенні інших вимог скарги відмовити.

З текстом ухвали можливо ознайомитися за адресою: court.gov.ua

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Подання апеляційної скарги не зупиняє виконання ухвали.

Суддя О.М. Коваленко