Справа № 344/2714/20
Провадження № 2/344/748/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Татарінової О.А.,

секретаря Кондратів Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності. В обгрунтування позову зазначила, що її батьку - ОСОБА_3 на праві власності належав житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Сім`я ОСОБА_3 складалась з дружини ОСОБА_4 і трьох дітей: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 і ОСОБА_7 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Члени його сім`ї отримали право на спадщину за законом на майно спадкодавця, в тому числі на частку в розмірі 4/8 домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 . Після смерті спадкодавця залишилося четверо членів сім`ї - дружина і троє дітей. Кожен з них отримав право на 1/8 частку у домоволодінні. На час смерті ОСОБА_3 у спірному житловому будинку фактично проживала сім`я дочки ОСОБА_7 , яка у 1989 році вийшла заміж за ОСОБА_8 і змінила прізвище на ОСОБА_7 . Інші діти спадкодавця проживали окремо.

Зважаючи на те, що будинок в якому проживала ОСОБА_1 з сім`єю потребував ремонту та реконструкції, ще за життя ОСОБА_3 звернувся до Івано-Франківського міськвиконкому з заявою про дозвіл на реконструкцію господарського блоку і добудову житлових кімнат. 20 травня 1992 року рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 178 такий дозвіл надано.

20 листопада 1992 року Івано-Франківським бюро технічної інвентаризації проведено обстеження житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 і видано довідку №2284 про належність, технічний стан житлового будинку і земельної ділянки. Згідно довідки, житловий будинок зареєстрований на праві приватної власності за ОСОБА_3 , який помер, а користувачами є ОСОБА_4 і ОСОБА_1 . Загальна площа будинку складає 100,9 м.кв., в тому числі житлова 43,8 м.кв. Відсоток зносу будинку склав - 55%, зокрема:

Дерев`яні стільці поражені гниллю;

Фундамент має тріщини;

На стінах є відставання штукатурки, тріщини, перекос віконних коробок;

Внутрішні стіни містять тріщини;

Перекриття містить тріщини у місцях стикування і діагональні тріщини;

Підлога місцями поражена гниллю і місцями просіла;

Покрівля - оцинковане залізо пофарбоване, місцями покрите іржею, в стиках протікає, стропила - місцями прогнили.

Позивач зазначає, що в такому технічному стані перебував об`єкт спадщини станом на момент її відкриття. 18.01.1994 року ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого стала власником 1/8 домоволодіння, яке складалося з одного житлового дерев`яного будинку житловою площею 43,8 кв.м. та господарських приміщень.

20.07.2004 року ОСОБА_4 отримала Свідоцтво про право власності на 4/8 домоволодіння і Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/8 домоволодіння.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла.

03.02.2006 року ОСОБА_2 отримала Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, згідно якого стала власником 5/8 житлового дерев`яного будинку (житловою площею 44,1 кв.м. ) з відповідною частиною господарських будівель та споруд, які належали ОСОБА_4 . Вартість спадкового майна, про що зазначено у Свідоцтві, склала 19715 грн.

В той же день, відповідно до Договору про розподіл спадкового майна ОСОБА_2 стала власником 1/8 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд вартістю 3943 грн.

Зважаючи на критичний стан будинку, а також згоду батька (до настання смерті), матері, брата та сестри, з метою поліпшення житлових умов сім`я ОСОБА_1 власним коштом впродовж 1992 - 2011 років провела капітальний ремонт та добудову житлового будинку.

Таким чином, внаслідок проведеного капітального ремонту і реконструкції вартість домоволодіння, яке було предметом спадщини, збільшилася з 31544 грн. (станом на лютий 2006р) до 562426 грн. (станом на листопад 2011р.).

28 листопада 2011 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис за № 1256 про те, що ОСОБА_2 є власником 7/8 домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 загальною вартістю 562426 грн. Вказаний запис до державного реєстру внесено на підставі правовстановлюючих документів та технічного паспорта на садибний будинок, виготовленого ОКП «Івано- Франківське ОБТІ» за результатом інвентаризації, проведеної на замовлення ОСОБА_2 .

06 листопада 2019 року ОСОБА_1 отримала Свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого вона є власником 1/8 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель і споруд, що знаходиться у АДРЕСА_1 . У Свідоцтві зазначено перелік складових домоволодіння: «Будинок житловий, житловою площею 75,6 кв.м, загальною площею 153,5 кв.м, зазначений в плані літерою «А», прибудова, загальною площею 27 кв.м., зазначена літ. «А2», прибудова, загальною площею 40,2 кв.м., зазначена літ. «А3», сарай загальною площею 37,8 кв.м., зазначений літ. «Б», гараж загальною площею 18,2 , зазначений літ. «З», вбиральня загальною площею 1 кв.м., зазначена літ. «У», огорожа загальною площею 135,5 кв.м., за №1, огорожа загальною площею 36,9 , за №2, огорожа загальною площею 36,9 кв.м., за №3, ворота загальною площею 8,7 м.кв., за №4».

Позивач вказує на те, що нею власним коштом здійснено поліпшення домогосподарства у якому вона з сім`єю проживає та проведено добудову житлового будинку на загальну суму 530 882 грн., що призвело до збільшення вартості домоволодіння з 31544 грн. до 562426 грн., розмір її частки в домоволодінні згідно даних Державного реєстру прав на нерухоме майно складає 70303,25 грн. Таким чином, оскільки її батьком, власником домогосподарства, було отримано дозвіл міськвиконкому на добудову будинку, а добудова, капітальний ремонт і реконструкція існуючого будинку були проведені позивачем зі згоди всіх співвласників будинку і істотно збільшили вартість домоволодіння, просить суд застосування положення частини третьої статті 357 ЦК України і збільшити частку ОСОБА_1 у домоволодінні та визнати за нею право власності на 951/1000 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, за адресою АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_2 право власності на 49/1000 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідачем ОСОБА_2 подано до суду письмові пояснення, з яких вбачається, що з самого народження вона проживала в належному на праві власності будинку АДРЕСА_2 . В склад сім`ї, окрім батька ОСОБА_3 входили мама ОСОБА_4 , брат ОСОБА_1 , ОСОБА_11 . В подальшому сім`я збільшилась, оскільки вона та сестра вийшли заміж та в них народились діти, які також були зареєстровані та проживали за вищевказаною адресою. Батько ОСОБА_3 хворів на онкозахворювання та практично за рік до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 не міг самостійно пересуватися. За життя батька ними обговорювалась питання щодо перебудови літньої кухні, яка знаходилась відокремлено від будинку, під житловий будинок для створення додаткової житлової площі. Оскільки батько самостійно не пересувався, то питанням отримання дозвільної документації займалася мама ОСОБА_4 20.05.1992 року рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської Ради народних депутатів за №178 було надано дозвіл батьку ОСОБА_3 провести реконструкцію госпблоку під житловий будинок з добудовою трьох житлових кімнат по АДРЕСА_2 . Даний дозвіл надано власне для реконструкції літньої кухні. Однак, в подальшому, ні батьком, ні матір"ю жодних дій по будівництву не здійснювались, проектна документація не виготовлялась, погодження у відповідних органах не проходила. ІНФОРМАЦІЯ_3 батько ОСОБА_3 помер. Після смерті батька нею, братом ОСОБА_1 і матір`ю ОСОБА_4 було подано заяви про прийняття спадщини та отримано свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/8 частки житлового будинку АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 після смерті батька з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталася, хоча прийняла частку спадкового майна по факту проживання. Жоден із спадкоємців не виявив бажання отримати після смерті батька свідоцтво про право на спадщину на права та обов`язки, як забудовника згідно рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської Ради народних депутатів за №178 від 20.05.1992 року.

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла її мати ОСОБА_4 , яка тривалий час хворіла і догляд за якою постійно здійснювався нею. За її життя з метою створення для неї кращих умов нею за спільні з братом ОСОБА_1 кошти здійснювався ряд будівельних робіт спірного будинку, як внутрішніх, так і зовнішніх. Брат допомагав коштами, а вона з членами своєї сім`ї, окрім коштів, брала безпосередню участь під час здійснення ремонтних робіт. Сім`я ОСОБА_1 також допомагала в ремонті будинку фізично, однак коштів на будівельні матеріали чи оплату робітників не надавали, оскільки стверджували, що в даному будинку наміру проживати не мають, кошти вкладатимуть в будівництво свого окремого житла. Після смерті матері відносини між нею та сестрою ОСОБА_1 різко погіршились, остання почала чинити їй перешкоди в доступі до будинку та забороняти вхід до нього. 03.02.2006 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після смерті матері ОСОБА_4 та договору про розподіл спадкового майна від 03.02.2006 року укладеного між нею та братом ОСОБА_1 до неї перейшло право власності на 7/8 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 . Також нотаріусом було внесено відомості до реєстру щодо наявності самовільно прибудованих до житлового будинку об`єктів, зокрема площа самочинно збудованого складала 77.40 кв.м., загальна вартість нерухомого майна 562426 грн., вартість самочинно збудованого 384896 грн. та зазначено про ведення самовільного будівництва прибудови до житлового будинку. Відомості щодо правового статусу цього майна як самочинного, на яке позивач хоче визнати право власності, зазначено в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, що підтверджується відповідними інформаційними довідками від 05.07.2019 р. та 09.12.2020 року про що останніми перед судом замовчується. За загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво рухомого майна, не набуває права власності на нього (ч.2 ст.376 ЦК України).

Вважає, що ОСОБА_1 не дотримано законодавчої процедури проведення будівельних робіт, та грубо порушено її, як власника права, оскільки жодної згоди на проведення робіт з добудови спірного об`єкта вона не надавала та проведення таких робіт прямо суперечить її, як співвласника інтересам. Позивачка ОСОБА_1 не допускає ОСОБА_2 до спірного житла, з приводу чого 12.10.2012 року Івано-Франківським міським судом у справі №0907/9281/2012 (суддя Ковалюк І.П.) було постановлено рішення, яким її було вселено в спірне житло та зобов`язано ОСОБА_1 не чинити їй перешкод в його користуванні. Дане рішення ОСОБА_1 не виконується і станом на сьогодні в провадженні Івано- Франківськоґо міського суду наявний аналогічний спір (справа 344/8412/19, суддя Шамотайло О.В.) і вона не має доступу до спірного житла. Жодних правових підстав для задоволення даного позову позивачем не наведено, вартісні, складові об`єктів спірного будинку і самочинно збудованого не розмежовано, належних доказів розміру витрат на поліпшення спірного житла не надано, докази реальних правовідносин між сторонами позивачем приховано.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав наведених у позовній заяві, просив їх задовольнити.

Відповідач та її представник в судовому засіданні проти позову заперечили, просили в задоволенні позову відмовити.

Свідок ОСОБА_12 суду надав пояснення, що він проживає через паркан по АДРЕСА_3 з 1960 року. Перебував у дружніх відносинах з ОСОБА_3 і його дружиною. Коли помер ОСОБА_3 , в 1992 році була стайня, підвал, старий будинок. У будинку проживала позивач з сім`єю. Відповідач там не проживала, а жила у с.Загвіздя. Будував будинок ОСОБА_13 (робив прибудову, підвал) йому помагав його колега ОСОБА_24. Він не бачив, щоб ОСОБА_2 робила якісь ремонтні роботи в будинку. На даний час у будинку проживає син позивачки ОСОБА_14 з дружиною. Позивач проживає за кордоном. Будинок був відновлений після пожежі (1963-1966 рік). За життя ОСОБА_4 робили косметичний ремонт, добудували кухню та кімнати.

Свідок ОСОБА_8 суду надав пояснення, що позивач є його колишньою дружиною з якою був одружений з 1989 року по 2005 рік. В цей період він проживав у спірному будинку. Батьки позивачки казали, щоб він з ОСОБА_1 залишились проживати разом з ними, відтак він почав проводити ремонтні роботи та добудову до будинку, санвузол, ванну, робити фундамент, де літня кухня. Після смерті батька сторін, ОСОБА_4 жила в с.Загвіздя. Протягом 1992 -2004 років збудували цегляне приміщення, санвузол, котельню. Коли одружився, то спірний будинок був старий, а саме це була дерев`яна хата на 2 кімнати. На вулиці біля будинку зробили тротуар, огорожу з кованими воротами, накриття шифером, поміняли вікна, вхідні та міжкімнатні двері, зробили водяне опалення, підвісну стелю з гіпсокартону, поміняли підлогу. Ремонтні роботи проводили за спільні з дружиною ОСОБА_1 кошти. Відповідач грошових коштів на проведення будівельних робіт та реконструкції не надавала та не заперечувала щодо їх проведення. З 1992 року він проживав у спірному житлі разом з донькою, сином і дружиною. На даний час син оплачує комунальні послуги. Виконавчим комітетом дозвіл на проведення реконструкції будинку був наданий батьку позивачки. Брат позивачки грошових коштів на проведення реконструкції та добудови не давав.

Свідок ОСОБА_15 суду надав пояснення, що він є сином відповідачки та зареєстрований по АДРЕСА_1 . Коли помер ОСОБА_3 йому було 10 років. Ремонтні роботи проводились в будинку після смерті діда - ОСОБА_3 за рахунок його мами та ОСОБА_1 . Він допомагав робити дахове покриття, стіни, вікна. Коли померла бабуся ОСОБА_4 проводились ремонтні роботи в інтенсивному порядку. Йому не відомо чи ОСОБА_2 надавала згоду на проведення ремонтних робіт та добудови до будинку.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи, приходить до наступного.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна особа має право на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, такий захист здійснюється у спосіб, передбачений у частині другій статті 16 ЦК України.

Згідно ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно договору купівлі-продажу від 18.04.1959 року ОСОБА_3 придбав у ОСОБА_16 житловий дерев`яний будинок розміром 68,6 кв.м. та сарай дерев`яний, розміром 16,8 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 (а.с.6).

Згідно копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб, щодо підтвердження дошлюбного прізвища, встановлено, що 28.10.1989 року Виконавчим комітетом Козівської сільської ради Сколівського району Львівської області, зареєстровано шлюб ОСОБА_8 з ОСОБА_1 , внаслідок чого прізвище ОСОБА_1 змінено на ОСОБА_1 (а.с.9). 21.12.2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції зареєстровано розірвання даного шлюбу за №935.

31.03.1992 року ОСОБА_4 зверталась до головного архітектора м.Івано-Франківська із заявою про надання дозволу на добудову (реконструкцію) літньої кухні за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно архівного витягу з рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 20 травня 1992 року №178 ОСОБА_3 дозволено провести реконструкцію госпблоку під житловий будинок з добудовою трьох житлових кімнат по АДРЕСА_2 ; зобов`язано виготовити проекти і погодити їх з управлінням архітектури та містобудівництва; контроль за виконанням такого рішення покладено на управління архітектури та містобудівництва (а.с.12).

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого повторно Серії НОМЕР_1 від 07.08.2019 року (а.с.8).

Довідкою про належність, технічний стан житлового будинку і площі земельної ділянки №2284 від 20 листопада 1992 року встановлено, що власником будинку по АДРЕСА_2 є - ОСОБА_3 , який помер, користувачі: ОСОБА_4 та ОСОБА_1 . Згідно цієї ж довідки станом на 20.11.1992 року площа будинку становила 100,9 кв.м. в тому числі житлова площа - 43,8 (а.с. 7).

Відповідно до копії довідки, яка видана ОСОБА_1 вбачається, що вона проживала в будинку АДРЕСА_2 , жила площа складає 43,8 м2. На одній жилій площі прописані дев`ять чоловік. Довідка видана для пред`явлення в міськвиконком. Власник ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_17 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_15 .

З архівного витягу Івано-Франківської міської ради вбачається, що рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської Ради народних депутатів від 19.10.1995 року №345 "Про встановлення засобів торгівлі (кіосків, тимчасових літніх майданчиків) в м. Івано-Франківську» п.1.-1.4. Приватному підприємцю ОСОБА_7 на АДРЕСА_2 дозволено тимчасове - терміном один рік, встановлення кіосків при наявності схеми розташування, погоджених управлінням архітектури містобудування та експлуатаційними і інспектуючими організаціями, паспорту пофарбування, угоди МВК.

Після смерті батька ОСОБА_3 позивачка ОСОБА_1 фактично прийняла спадщину та стала власником 1/8 частини житлового будинку та господарських приміщень за адресою АДРЕСА_1 .

18.01.1994 року ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/8 домоволодіння, яке складалося з одного житлового дерев`яного будинку житловою площею 43,8 кв.м. та господарських приміщень, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.13).

Згідно свідоцтва про спадщину за заповітом від 03.02.2006 року ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право на спадщину на 5/8 частин нового дерев`яного будинку (житловою площею 44,1 кв.м. ) з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 які належали ОСОБА_4 . Вартість спадкового майна, про що зазначено у Свідоцтві, склала 19715 грн.(а.с.14).

03.02.2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір про розподіл спадкового майна відповідно до якого у власність ОСОБА_2 перейшла 1/8 частина житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 вартістю 3943 грн (а.с.15).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 21.08.2019 року за ОСОБА_2 07.06.2016 року зареєструвано право приватної власності на житловий будинок, з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.10).

Відповідно до технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 виготовленого ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» станом на 18.10.2011 року інвентаризаційна вартість житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд становить 562 426 грн.

Відповідно до інформації з реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 05.07.2019 року ОСОБА_2 є власником 7/8 частини домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 . Загальна вартість нерухомого майна становить 562 426 грн; площа самочинно збудованого становить 77,40; вартість самочинно збудованого -384 896 грн. (а.с.26).

Згідно цієї ж довідки встановлено, що самовільно прибудовано до житлового будинку приміщення 1-1 житлова площа 21,2 кв.м, 1-7 гардеробна площею 3,8 кв.м., 1-8 коридор площею 3,6 квадратних метри, 1-9 комора площею 6,1 квадратних метра, 1-10 ванна площею 7,2 квадратних метра, 1-11житлова площа 17,9 квадратних метра, 1-12 житлова площа 17,6 квадратних метра; самовільно ведеться будівництво прибудови до житлового будинку. Підстава виникнення права власності: угода про розподіл спадкового майна, 1-249, 03.02.2006, державний нотаріус Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Антонюк Л.І.; свідоцтво про право на спадщину, 1-254, 03.02.2006, Перша Івано-Франківська ДНК; свідоцтво про право на спадщину, 1Д-37, 18.01.1994, Перша Івано-Франківська ДНК. (а.с.26).

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.11.2019 року ОСОБА_1 , отримала у спадщину 1/8 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель і споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Будинок житловий житловою площею75,6 кв.м., загальною площею 153,5 кв.м. зазначений в плані літерою «А», прибудова , загальною площею 27 кв.м., зазначена літ. «А2», прибудова, загальною площею 40,2 кв.м., зазначена літ. «А3», сарай загальною площею 37,8 кв.м., зазначений літ. «Б», гараж загальною площею 18,2, зазначений літ. «З», вбиральня загальною площею 1 кв.м., зазначена літ. «У», огорожа загальною площею 135,5 кв.м., за №1, огорожа загальною площею 36,9, за №2, огорожа загальною площею 36,9 кв.м., за №3, ворота загальною площею 8,7 м.кв., за №4».

З досліджених судом матеріалів справи вбачається, що в період з 2003 року по 2011 рік ТзОВ "МІКА" та ОСОБА_8 було придбано будівельні матеріали. Факт проведення ремонтних та будівельних робіт, а також придбання будівельних і розхідних матеріалів підтверджується фотокартками, товарними чеками, фіскальними чеками, специфікаціями та накладними, копія яких міститься в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Положеннями ч.ч. 3-5 статті 357 Цивільного кодексу України, яка регулює визначення часток у праві спільної часткової власності, встановлено, що:

Співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна.

З наведених норм вбачається, що згідно їх змісту мова йде не про повідомлення одного співвласника інших про проведення робіт, а про отримання згоди всіх співвласників майна на таке поліпшення, що за своєю сутті є різними поняттями. У даному випадку згода співвласників має характер правочину, оскільки породжує у іншого співвласника право на збільшення частки у спільному майні. Таким чином, при розгляді справи за позовом одного співвласника до іншого про збільшення розміру його частки у спільному майні у зв`язку із проведеними поліпшеннями, позивач має надати докази того, що інший співвласник надавав йому згоду на проведення в будинку чи квартирі ремонту, яка відповідає формі правочину щодо нерухомого майна відповідно до глави 16 розділу IV ЦК України.

У пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз`яснено, що при розгляді спорів між учасниками спільної часткової власності на жилий будинок про зміну часток суди повинні враховувати, що такі вимоги можуть бути задоволені, якщо учасник спільної власності збільшить у ньому за свій рахунок корисну площу будинку (жилих і підсобних його приміщень) шляхом прибудови, надбудови або перебудови, проведеної з дозволу виконкому місцевої Ради і за згодою решти учасників спільної власності. Спорудження господарських будівель (сараїв, гаражів тощо) не є підставою для збільшення встановленого раніше розміру частки в праві власності на будинок.

Така правова позиція сформульована у Постанові Верховного суду від 24 січня 2019 року у справі № 643/8396/13-ц з якої слідує, що при здійсненні перебудов житлового будинку, позовні вимоги про перерозподіл часток співвласників у праві спільної часткової власності із виділенням в натурі новостворених часток, про що відсутня згода кожного із таких співвласників, не можуть бути задоволені.

З документів, долучених до матеріалів справи, вбачається, що позивач ОСОБА_1 ініціювала реконструкцію будинку, його добудову, однак дозвільні документи, що мають відношення до проведеної реконструкції та добудови, складені на ім`я її батька.

Відповідних проектів та їх погодження у встановленому законом порядку позивачем суду не надано.

Змінена житлова площа будинку за рахунок ремонту, реконструкції та добудови здійснено як самочинне будівництво.

Крім того, ОСОБА_1 , як співвласник спірного житлового будинку всупереч вимогам ст. 357 ЦК України перед проведенням відповідних робіт, з метою збільшення частки співвласника у праві спільної часткової власності, не отримала згоду іншого співвласника житлового будинку ОСОБА_2 .

Враховуючи норми статей 316, 317 ЦК України, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак, виключає це майно із цивільного обороту.

Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, в даному випадку добудова житлового будинку, а тому не змінює розмір часток згідно з нормами статей 356, 357 ЦК України.

Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст.82 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не приймає до уваги пояснення ОСОБА_22 та ОСОБА_23 свідчення яких були посвідченими нотаріусом, оскільки такого порядку надання показань цивільно-процесуальним законодавством України не передбачено.

Зокрема, ст.ст. 90-93 ЦПК України встановлює спеціальний порядок допиту свідків, що передбачає виклик свідків у судове засідання з наданням права задати питання свідкам усім учасникам справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 43 ЦПК України учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам.

Надання свідчень свідків, шляхом їх посвідчення нотаріусом, не сприяє всебічному забезпеченню права учасників справи на задання питань свідкам стосовно обставин справи.

Твердження позивачки про те, що зважаючи на критичний стан будинку, а також згоду батька (до настання смерті) , матері, брата та сестри, з метою поліпшення житлових умов сім`я вона власним коштом впродовж 1992 - 2011 років провела капітальний ремонт та добудову житлового будинку, спростовуються поясненнями відповідача, а також письмовими матеріалами справи у яких відсутні докази того, що інший співвласник ( ОСОБА_2 ) надавала їй згоду на проведення в спірному будинку реконструкції та добудови.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог та збільшення частки ОСОБА_1 у домоволодінні та визнання за нею права власності на 951/1000 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, за адресою АДРЕСА_1 .

Керуючись ст.ст. 15, 16, 119, 319, 356, 357, 1267, 1268 ЦК України, ст.ст.4, 12, 13, 76-81, 128, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Татарінова О.А.

Повний текст рішення складено 21 жовтня 2021 року