КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/8981/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2021 року м. Київ

Справа № 761/25903/16-ц

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Махлай Л.Д., Немировської О.В.

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», яка подана представником Петренко Світланою Василівною, на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2020 року, постановлену у складі судді Юзькової О.Л.,

у справі за заявою Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про поновлення строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання по цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу,

встановив:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви АТ «Державний експортно-імпортний банк України» про поновлення строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання.

Не погоджуючись з ухвалою, представник АТ «Державний експортно-імпортний банк України» - Петренко С.В. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та задовольнити заяву про поновлення строків, посилаючись на її незаконність, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що про ухвалення рішення у цій справі банку стало відомо 19.01.2017 з офіційного Інтернет ресурсу сайту Єдиного державного реєстру судових рішень. 20.01.2017 року позивачем на адресу суду було надіслано заяву про видачу виконавчого листа, в якій позивач просив надіслати на його адресу копію рішення суду, а також виконавчі листи. 01.02.2017 року на адресу банку надійшла копія рішення, виконавчі листи на адресу банку не надходили. 07.02.2017 року позивачем на адресу суду було надіслано заяву про видачу виконавчих листів, в якій позивач просив надіслати на його адресу виключно виконавчі листи. Відповідь на заяву/виконавчі листи на адресу банку не надходили.

18.05.2020 року судом зареєстрована заява Банку про видачу виконавчих листів. Відповідь на дану заяву на адресу Банку не надходила. 09.06.2020 року представником банку під час особистого відвідування цивільної канцелярії суду було отримано виконавчі листи, про що свідчить розписка, яка міститься в матеріалах справи. Таким чином, банком були здійснені відповідні дії для своєчасного отримання виконавчих документів у справі, неодноразово подано відповідні заяви про видачу виконавчих документів з метою подальшого примусового виконання рішення суду, однак судом видано виконавчі листи лише 09.06.2020 особисто представнику позивача.

В судовому засіданні представник позивача Петренко С.В. підтримала доводи апеляційної скарги, просила ухвалу суду скасувати та задовольнити заяву про поновлення строків на пред`явлення виконавчих листів до виконання.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, про причини своєї неявки суд не повідомили, а тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за їх відсутності відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 25.10.2016 року представник АТ «Укрексімбанк» Малік Т.І. подала до суду клопотання про розгляд даної справи за позовом АТ «Укрексімбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості без участі представника позивача, позовні вимоги підтримала, проти винесення заочного рішення не заперечувала ( а.с. 79).

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07 грудня 2016 року стягнуто на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором в розмірі 8766,39 доларів США та 59293,16 грн., судові витрати в розмірі 2075,84 грн (а.с. 83-85).

Копію заочного рішення від 07 грудня 2016 року надіслано судом на адресу банку 09 грудня 2016 року, що підтверджується супровідним листом (а.с. 86).

18 травня 2020 року представник АТ «Державний експортно-імпортний банк України» - Малік Т.І. подала до суду заяву про видачу виконавчого листа, в якій просила надіслати його на адресу банку (а.с. 88).

Будь-яких інших доказів звернення представника ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» з іншими заявами до суду про видачу виконавчих листів матеріали справи не містять.

09.06.2020 р. Шевченківським районним судом м. Києва було видано виконавчі листи по справі №761/ 25903/16-ц, та отримано представником АТ «Державний експортно-імпортний банк України» - Малік Т.І. (а.с. 87).

З копії виконавчого листа №761/ 25903/16-ц, виданого 09 червня 2020 року, вбачається, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання встановлено до 21 грудня 2019 року (а.с. 99).

Звертаючись 28 липня 2020 року до суду з заявою про поновлення пропущеного строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання, представник АТ «Державний експортно-імпортний банк України» зазначає, що про ухвалення рішення заявнику стало відомо 19.01.2017 року з офіційного інтернет ресурсу сайту Єдиного державного реєстру судових рішень. Заявник зазначає, що 20.01.2017 року, 07.02.2017 року, 18.05.2020 року звертався до суду з заявами щодо отримання виконавчих листів, проте отримав лише 09.06.2020 року.

Постановляючи оскаржувану ухвалу від 09 жовтня 2020 року, суд першої інстанції виходив з того, що представником АТ «Державний експертно-імпортний банк України» не доведено та не підтверджено належними і допустимими доказами поважність пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, а тому суд дійшов висновку, що заява задоволенню не підлягає.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає нормам процесуального права та матеріалам справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

У статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1,2 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Частиною 4 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час ухвалення рішення суду) визначено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання (ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час ухвалення рішення суду).

Згідно з ч. 1 ст. 433 ЦПК України, у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Вирішуючи питання визнання поважними причин пропуску строку, суд повинен перевірити, чи пропущено строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, чи поважні причини такого пропуску, що було підставою невчасного звернення за виконанням судового рішення. Зокрема, поважними можна визнати ті причини, які не залежали від волі стягувача.

Причина пропуску строку є поважною, якщо відповідну процесуальну дію не вчинено у зв`язку із обставинами, що безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений строк. Така обставина має існувати об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк і виникнути протягом строку, який пропущено. Зазначене повинно підтверджуватися належними і допустимими засобами доказування.

Верховний Суд України у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-711цс15 зазначив, що суд має право поновити пропущений строк пред`явлення виконавчого листа до виконання за наявності відповідного клопотання стягувача та поважності причин пропуску цього строку.

Отже, необхідною правовою підставою для поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання є наявність поважних причин такого пропуску.

Такі причини (обставини) повинні бути об`єктивною перешкодою для особи, на користь якої винесено судовий акт, і яка вчиняє дії для отримання виконавчого документа та його пред`явлення до виконання.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №2а-12192/09/0470.

Як вбачається з заяви про поновлення строків та матеріалів справи, позивач у справі (його представники) був обізнаний з січня 2017 року про наявність заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07 грудня 2016 року, яким було задоволено позов ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором, мав можливість вчасно вчинити відповідні дії щодо отримання виконавчих листів і пред`явлення їх до примусового виконання, однак отримав виконавчі листи лише 09 червня 2020 року, пропустивши строк пред`явлення їх до виконання, встановлений ч. 1,2 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження».

Встановивши відсутність в матеріалах цієї справи доказів звернення ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» з заявами до суду про видачу виконавчих листів, починаючи з дня ухвалення рішення суду та до 18 травня 2020 року, тобто протягом 2017 - 2019 років, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні заяви, оскільки заява про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання не містить поважних та обґрунтованих підстав, які б свідчили про наявність об`єктивно непереборних обставин для пред`явлення виконавчого документа до виконання в установлений законом строк, адже суд не має права поновити строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання за відсутності відповідних поважних причин пропуску цього строку.

У постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 2-12537/10 містяться наступні правові висновки: «постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та заміну сторони у виконавчому провадженні, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у її задоволенні, оскільки заявником не наведено обґрунтованих аргументів на підтвердження поважності причин для поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання. Суд не має права поновити строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання за відсутності відповідних поважних причин пропуску цього строку».

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справу «Пономарьов проти України» (№ 3236/03) 03 квітня 2008 року, установив, що вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (пункт 41 рішення).

У справі «Устименко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що сама концепція «поважних причин» не є чіткою, тому для національних судів ще важливішим було вказати причини свого рішення про поновлення пропущеного строку і відновлення провадження у справі заявника.

Доводи апеляційної скарги про те, що 20.01.2017 року, 07.02.2017 року представник банку звертався до суду з заявами про отримання виконавчих листів, що підтверджується копіями цих заяв, які додані до апеляційної скарги, та копіями відповідних реєстрів рекомендованих поштових відправлень колегія суддів відхиляє, оскільки доказів про отримання судом цих заяв (рекомендоване зворотне повідомлення про вручення поштового відправлення) ні до заяви про поновлення строку, ні до апеляційної скарги заявником не додано.

Отже, обґрунтованих доводів з посиланням на відповідні докази, з яких підстав протягом такого тривалого часу ( 3 роки 4 місяці) банк не контролював звернення до виконання даного рішення, апеляційна скарга не містить.

Доводи апеляційної скарги про те, невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий суд, не можуть бути підставою для поновлення пропущеного строку, оскільки визначаючи строк, протягом якого виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання, законодавець визнав за необхідне обмежити зазначений строк.

Наявність норм Конституції України та положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про обов`язковість виконання судового рішення не можуть бути єдиною достатньою підставою для поновлення пропущеного без поважних причин строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки вимагають добросовісної та законної поведінки кожного учасника судового процесу, у тому числі і стягувача на стадії виконання судового рішення.

Заявником не надано суду жодного доказу неможливості пред`явлення виконавчого листа до виконання у визначені законом строки, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування не вбачається, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», яка подана представником Петренко Світланою Василівною, - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 09 жовтня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 19 жовтня 2021 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Махлай Л.Д.

Немировська О.В.