Провадження № 2/686/2177/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2021 року Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого-судді Мазурок О.В.

при секретарі Колісник Л.В.

за участі відповідача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому, за правилами спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу, просить стягнути з відповідача на користь позивача 400000 гривень боргу, 7508 гривень 20 копійок - три проценти річних від простроченої суми боргу, 10040- гривень інфляційних збитків.

На обґрунтування свого позову він вказав, що за договором позики, укладеним між ним та відповідачем ОСОБА_1 16.03.2020 року, відповідач позичив в нього 400000 гривень, які зобов`язався повернути до 01.05.2020 року. Також відповідач зобов`язався сплатити 3 відсотки за користування грішми, вказані обставини підтверджуються власноручно написаною відповідачем та наданою для нього розпискою. Однак відповідач свої зобов`язання згідно договору не виконав та у вказаній борговій розписці гроші не повернув.

Він не одноразово звертався до відповідача з вимогою повернути йому гроші, однак відповідач кошти не повернув.

В судове засідання позивач не з`явився, направив до суду заяву про слухання справи у його відсутність та підтримання позову. В попередніх судових засіданнях позовні вимоги підтримував.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили. Відповідач направив до суду відзив, в якому вказав, що між ним та позивачем склалися господарські відносини з поставки молока. В межах господарських відносин виникла заборгованість щодо сплати грошових коштів в сумі орієнтовно 400000 гривень. ОСОБА_1 та ОСОБА_3 здійснювали свої розрахунки у формі розписок. 16.0.2020 року ОСОБА_3 прийшов до ОСОБА_1 та вимагав у нього гроші за поставку молока. У зв`язку з відсутністю у ОСОБА_1 грошових коштів станом на 16.03.2020 року, ОСОБА_3 за допомогою тиску та погроз примусив ОСОБА_1 написати боргову розписку про отримання 400000 гривень в якості позики. Однак, факту передачі грошових коштів на 02.01.2020 року, ні 16.03.2020 року не було.

Уся заборгованість за поставку молока була погашена ОСОБА_1 , що підтверджується розписками ОСОБА_3 . А тому він вважає, що договір позики від 16 березня 2020 року є удаваним, оскільки факту передачі грошових коштів не було; ОСОБА_1 не мав наміру позичати будь-які грошові кошти у ОСОБА_3 ; ОСОБА_1 не отримував будь-яких грошових коштів від позивача; заборгованість у ОСОБА_1 перед ОСОБА_3 виникло щодо поставки молока. виникла в межах господарських відносин; розписка складена під тиском; ОСОБА_3 не зазначає про обставини передачі коштів, час, місце, а тому він позбавлений можливості спростувати дані обставини.

Позивач направив до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що він з 26.10.2017 року по 07.09.2020 року працював водієм молоковозу в ТОВ «Подільська сироварня», директором якого є ОСОБА_1 . Між ним і ТОВ «Подільська сироварня» існували виключно трудові відносини. Господарські відносини між ними не могли виникнути, тому що він не підприємець та не надавав будь-які послуги для ОСОБА_1 , а був працевлаштований на підприємстві, яким він керував. Але між ним та ОСОБА_1 крім трудових відносин, виникли дружні довірливі стосунки. В січні 2020 року ОСОБА_4 звернувся до нього як до товариша з проханням позичити йому гроші в сумі 400000 гривень. Мета на які йому були потрібно кошти йому не відомо, але він був впевнений в тому , що позичені кошти він поверне йому у встановлений ним строк.

02.01.2020 року він позичив для свого товариша ОСОБА_1 гроші в сумі 400000 гривень. Кошти були передані ним для ОСОБА_1 0201.2020 року в його робочому кабінеті, при передачі грошей присутніх сторонніх людей не було, це була обідня перерва. 16 березня 2020 року він звернувся до ОСОБА_1 з проханням повернути позичені кошти, але він йому повідомив про те, що в даний час у нього відсутні кошти і він зможе повернути їх тільки до 1 травня 2020 року. Він попросив написати відповідну розписку і ОСОБА_1 написав власноручно розписку. Ніякого тиску та погроз від нього не було, під час написання розписки в кабінеті був присутній його товариш.

Заслухавши пояснення учасників процесу, свідчення свідків: ОСОБА_5 , який в судовому засіданні посвідчив, що ОСОБА_1 2 січня 2020 року позичив гроші в ОСОБА_3 , зі слів позивача, в розмірі 400000 гривень, 16.03. ОСОБА_3 приїздив до ОСОБА_1 , було 4 людей; свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні посвідчила, що 02.01.2020 року вона перебувала разом зі своїм Чоловіком і дітьми вдома, чоловік не виходив з дому, до них ніхто не приходив; свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні посвідчив, що 16.03.2020 року до ОСОБА_1 приходив ОСОБА_3 , ОСОБА_1 нервував, попросив їх вийти на вулицю, але він чув, що розмова йшла на піднесених тонах; свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні посвідчив, що 16.03 до ОСОБА_1 прийшов ОСОБА_3 в супроводі двох людей, розмова між ними йшла за гроші; дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, з наступних підстав: судом об`єктивно встановлено що 16.03.2020 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір позики в формі розписки. Відповідно з умовами вказаного договору (розписки), ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_3 суму грошових коштів у розмірі 400000 гривень, з процентами за користування позиченими коштами 3%, та зобов`язався повернути їх до 01 травня 2020 року.

Факт отримання відповідачем грошових коштів підтверджується його розпискою від 16.03.2020 року.

Свої зобов`язання відповідач не виконав, кошти не повернув.

Частинами першою, другою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з нормами ст. 1046 та ст. 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

За ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона -позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона -позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18), за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отриманя від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Згідно з абзацом 2 частини першої статті 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Аналогічні положення містяться й у статті 1051 ЦК України, згідно з якою позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Отже, якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Згідно з частиною частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

До суду не надано доказів тому, що між позивачем та відповідачем було укладено удаваний договір. Також, судом встановлено, що ОСОБА_1 не звертався до суду з позовом про оспорення договору позики.

В судовому засіданні судом встановлено, що в порушення умов договору позики ОСОБА_1 не повернув ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 400000 гривень, а тому слід стягнути вказані кошти з відповідача в судовому порядку. Також з відповідача підлягають стягненню: 7508 гривень 20 копійок - три проценти річних від простроченої суми боргу, 10040- гривень інфляційних збитків .

Керуючись ст.ст. 525, 526, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України, ст. ст. 10, 12, 18, 81, 258, 259, 263-265, 280, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву задоволити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який проживає

АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , який проживає в

АДРЕСА_2 - 400000 гривень боргу, 7508 гривень 20 копійок - три проценти річних від простроченої суми боргу, 10040- гривень інфляційних збитків та 4175 гривень 50 копійок сплоченого судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 30 денний строк з дня складання повного судового рішення апеляційної скарги .

Повний текст рішення складено 19.10.2021 року.

Суддя: О.В. Мазурок