КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Шереметьєва Л.А.
Апеляційне провадження № 22- ц/824/9931/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів -Савченка С.І., Верланова С.М.

секретар -Тютюнник О.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 04 березня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_2 , суб`єкт оскарження головний державний виконавець Франківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Федоришин Ірина Вікторівна, стягувач ОСОБА_1 про визнання бездіяльності незаконною та протиправною, зобов`язати державного виконавця зробити перерахунок заборгованості по аліментам.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду , дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд, -

В с т а н о в и в :

У грудні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаною скаргою.

На обґрунтування скарги посилається на те, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2009 року стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку( доходу) ,але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку , прочинаючи з 26 червня 2009 року і до її повноліття.

Виконавчий лист виданий 05 жовтня 2009 року.

На підставі заяви ОСОБА_1 від 20 серпня 2019 року було відкрите виконавче провадження № 59899513.

У серпні 2020 року на адресу ОСОБА_2 надійшли розрахунки заборгованості по аліментах.

Відповідно до розрахунку від 15 квітня 2020 року, який складено старшим державним виконавцем Личаківського ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області Скоп Т.А., станом на 15 квітня 2020 року заборгованість становить 196712, 75 грн.

В розрахунку зазначено, що заборгованість по сплаті аліментів встановлена державним виконавцем за період із серпня 2009 року по квітень 2020 року.

Відповідно до розрахунку заборгованості від 29 липня 2020 року, який складено та підписано головним державним виконавцем Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Федоришин І.В., станом на 01 лютого 2020 року заборгованість становить 312 490, 00 грн

В наведеному розрахунку державним виконавцем окремо зазначено, що станом на 01 липня 2019 року заборгованість становить 175 118, 00 грн, а в період з липня 2019 року по січень 2020 року - 27 005 грн.

Скаржник вважає , що невідповідність розрахунків заборгованості один одному свідчить про недостовірність нарахованих сум боргу.

На адресу державного виконавця 09 вересня 2020 року ОСОБА_2 направив заяву про зменшення суми заборгованості по аліментах.

Заява мотивована тим, що в період з 01 січня 2013 року по 13 серпня 2020 року на утримання дитини ним було перераховано стягувачу 776 268,03 російських рублів.

На підтвердження цього державному виконавцю була надана відповідна довідка з банківської установи з проханням врахувати зазначені виплати, визнати заборгованість по виконавчому провадженню № 59899513 погашеною (повністю або частково) та надати актуальний розрахунок заборгованості по аліментах про наявність або відсутність заборгованості з урахуванням наданих документів.

На дане звернення, ОСОБА_2 28 жовтня 2020 року отримав відповідь про відмову у задоволені заяви.

Крім того, державний виконавець надав новий розрахунок заборгованості, відповідно до якого станом на 28 жовтня 2020 року заборгованість по сплаті аліментів становить 339 548,00 гр.

Таким чином державним виконавцем не взято до уваги документи, які підтверджують добровільну сплату аліментів, а отже вважає, що допущена бездіяльність з його боку.

Державному виконавцю була надана довідка ПАТ «Сбербанк» та виписка по відправлених грошових переказах в період з 01 січня 2013 року по 13 серпня 2020 року на адресу стягувача.

Зазначає, що в період з 28 червня 2013 року по 15 жовтня 2015 року ним було перераховано аліментів на загальну суму 66 766, 73 грн за курсом НБУ на дату перерахування.

Після початку бойових дій на сході України, та, як наслідок, погіршення міжнародних відносин України та Російської Федерації, перераховувати аліменти на утримання дитини за допомогою міжнародних грошових переказів з території Російської Федерації на територію України стало неможливо, так як уряд заборонив такі перекази з території Російської Федерації.

Однак, бажаючи добровільно сплачувати аліменти, він відкрив банківські картки ПАТ «Сбербанк» на своє ім`я, одну з яких передав стягувачу.

В подальшому поповнював цю картку на території Російської Федерації, де він мешкав та працював, тобто фактично продовжував добровільно сплачувати аліменти, а стягувач знімала з цієї картки в Україні, переважно в місті Києві, грошові кошти, та розраховувалася нею за товари і послуги, що підтверджується відповідними довідками ПАТ «Сбербанк».

Таким чином, в період з 02 січня 2016 року по 31 грудня 2019 року було перераховано стягувачу аліментів на загальну суму 211 893,03 грн за курсом НБУ.

В період з 28 червня 2013 року по 31 грудня 2019 року були сплачені аліменти на загальну суму 278 659,76 грн

Документи, які підтверджують факт сплати аліментів, були надані державному виконавцю.

Крім того, в розрахунку заборгованості по аліментах від 29 липня 2020 року державним виконавцем зазначено, що за вересень 2019 року сума заборгованості складає 30 372,00 гр.

Прожитковий мінімум на дитину у віці від 6 до 18 років станом на вересень 2019 року складав 2 118,00 гр.

З урахуванням ч. 5 ст. 183 Сімейного Кодексу України максимальна сума по аліментах за цей період (вересень 2019 року) має бути не більше 21 180,00 грн.

В порушення даної норми закону державний виконавець нарахував борг за вересень 2019 року в сумі 30 372,00 грн, що на 9 192,00 грн більше, ніж передбачено діючим законодавством.

Аналогічні порушення щодо нарахування суми заборгованості зазначені у розрахунку за грудень 2019 року та січень 2020 року.

В грудні 2019 року прожитковий мінімум на дитину у віці від 6 до 18 років становив 2 218,00 грн, відповідно максимально гранична сума має бути не більше 22 180,00 грн.

Однак за цей період державним виконавцем з невідомих підстав зазначено суму боргу за цей період 25 026,00 грн, що на 2 846,00 грн більше, ніж передбачено законодавством.

З тих же підстав вбачається неправильне нарахування заборгованості за січень 2020 року.

При прожитковому мінімумі на дитину у віці від 6 до 18 років за січень 2020 року в сумі 2 180,00 грн, державним виконавцем в розрахунку зазначено, що сума заборгованості за січень 2020 року складає 27 005,00 грн, в той час як максимальна сума за цей період має бути 22 180,00 грн

Виходячи з цього, просив

- визнати бездіяльність головного державного виконавця Франківського ВДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Федоришин І.В. щодо неперерахунку заборгованості по сплаті ним аліментів незаконною та протиправною;

- зобов`язати головного державного виконавця Франківського ВДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Федоришин І.В. провести перерахунок заборгованості по аліментах в рамках ВП № 59899513, врахувавши проведені ним виплати в період з 28 червня 2013 року по 31 грудня 2019 року на загальну суму 278 659,76 грн.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 04 березня 2021 року скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність головного державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції / м. Львів / Федоришин І.В. щодо невжиття заходів до перерахунку заборгованості ОСОБА_2 по аліментах.

Зобов`язано головного державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції / м. Львів / Федоришин І.В. провести перерахунок заборгованості ОСОБА_2 по аліментах в рамках ВП № 59899513 з урахуванням сплачених сум за період часу з 28 червня 2013 року до 31 грудня 2019 року.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні скарги . У скарзі зазначала , що надані докази ОСОБА_2 не дають підстави розуміти їх ,як виплату саме аліментів , оскільки вони носять,іншій , відмінний від аліментів характер .

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи , які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України сторони та були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи на 05 серпня 2021 року ,07 вересня 2021 року, 05 жовтня 2021 року за адресами, які були зазначені в матеріалах справи.

Сторони та їх представники брали участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Від представників ДВС, які приймають участь у справі заяв і клопотань до апеляційного суду не надходило, а тому вважати причини їх неявки до суду поважними, відсутні.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом ч. 1, п.1 ч.2 ст. 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Судом встановлено, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2009 року був задоволений позов ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 26 червня 2009 року і до повноліття дитини.

На підставі рішення суду 05 жовтня 2009 року стягувачу був виданий виконавчий лист, який був пред`явлений до виконання 20 серпня 2019 року.

Разом з тим , будь-яких поважних причин, чому стягувачка тривалий час (із жовтня 2009 року по серпень 2019 року) не зверталася до виконавчої служби щодо виконання рішення суду про стягнення аліментів, ОСОБА_1 суду не надала. Не надано таких доказів і до апеляційної скарги. Посилання лише на ту обставину , що весь цей час вона проживала із батьками , і вони їй допомагали, судом оцінюються критично .

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить з того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Європейський суд з прав людини дотримується позиції, що проявляти ініціативу щодо своєчасного розгляду справи повинен саме позивач.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Виконання рішення, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

( стаття 1 Закону України « Про виконавче провадження» ).

З огляду на це , на стадії виконавчого провадження , сторони так само мають добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки,зокрема цікавитися виконанням рішення суду .

На підставі заяви ОСОБА_1 ( стягувача), 29 серпня 2019 року старшим державним виконавцем Личаківського відділу державної виконавчої служби міста Львова Скоп Т.А. було відкрито виконавче провадження № 59899513/ а.с.131 - 134 /

Державним виконавцем 15 квітня 2020 року був складений розрахунок, відповідно до якого заборгованість заявника по аліментах за період часу з серпня 2009 року до квітня 2020 року становить 196 712, 75 гр.

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах від 29 липня 2020 року, складеного головним державним виконавцем Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Федоришин І.В., станом на 01 лютого 2020 року заборгованість становить 312 490, 00 гр.

При цьому станом на 01 липня 2019 року заборгованість становить 175 118 грн, а в період з липня 2019 року по січень 2020 року заборгованість по сплаті аліментів за розрахунком виконавця складає 137 373 грн.

Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного головним державним виконавцем Федоришин І.В. 05 січня 2021 року, заборгованість боржника за період з липня 2019 року по грудень 2020 року складає 346 951 грн/ а.с.18 - 21 /

Згідно виписки з картки ОСОБА_2 (боржника) у ПАТ «Сбербанк» з 01 січня 2013 року по 13 серпня 2020 року ним було перераховано стягувачу 776268,03 російських рублів.

Подаючи заяву до суду першої інстанції про розгляд справи в її відсутності, стягувачка ОСОБА_1 отримання даних коштів не спростовувала.

При цьому посилалася лише на те, що з виписки за період часу з січня 2013 року до жовтня 2015 року незрозуміло, чи успішно здійснений переказ, чи грошові кошти повернуті відправнику і які саме виплати були здійснені.

Однак, акцентуючи на цьому увагу, не зазначає, чим при цьому керується і які обставини стали підставою для таких сумнівів.

Крім того, вважає, що виписка по карті не містить інформації про будь-які виплати на її користь./ а.с. 22 - 42; 57 /.

Заявник ОСОБА_2 09 вересня 2020 року звертався до державного виконавця з заявою про зменшення суми заборгованості по аліментах, в якій ставив питання про зарахування до визначеної суми боргу сплачених ним коштів за період часу з січня 2013 року до серпня 2020 року, надавши при цьому відповідну довідку ПАТ`Сбербанк».

З матеріалів справи вбачається, що на вказане звернення заявника 28 жовтня 2020 року була надана відповідь за підписом начальника відділу, в якій був роз`яснений порядок нарахування аліментів та заборгованості, однак залишено без відповіді поставлене в зверненні питання.

Крім того, державним виконавцем надано новий розрахунок заборгованості станом на 28 жовтня 2020 року, яка становила 339 548,00 грн.

Відповідно до довідки ПАТ «Сбербанк» та виписки по відправлених грошових переказах в період з 28 червня 2013 року по 15 жовтня 2015 року боржником було перераховано стягувачу 66 766, 73 грн за курсом НБУ на дату перерахування.

В період з 02 січня 2016 року по 31 грудня 2019 року було перераховано 211893,03 грн за курсом НБУ. В період з 28 червня 2013 року по 31 грудня 2019 року - 278 659,76 грн/ а.с. 17 - 45, 78 - 80, 87 - 90, 93 - 99 /

Згідно ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 13 січня 2021 року у справі № 2-751/2007 вказано, що право на обрання порядку звернення до суду належить заінтересованій особі. В свою чергу, суд має захистити інтереси особи, незалежно від обраного нею способу, як в порядку позовного провадження, так і в порядку контролю за виконанням судового рішення.

Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті.

Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі , в тому числі, надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; подання заяви стягувачем або боржником.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст. 71 Закону визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця.

Вказана норма про щомісячне обчислення розміру заборгованості зі сплати аліментів діє з 05 жовтня 2016 року з набранням чинності Законом України від 02 червня 2016 року «Про виконавче провадження».

Відповідно до п.п.3, 4 Розділу 16 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року / в редакції наказу МЮ України № 2832/5 від 29 вересня 2016 року /, у разі, якщо боржник не працює і сплачує аліменти самостійно стягувачу, квитанції (або їх копії) про перерахування аліментів надаються виконавцю не пізніше наступного робочого дня після сплати та долучаються до матеріалів виконавчого провадження.

Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із:

- звіту про здійснені відрахування та виплати;

- квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником;

- заяв та (або) розписок стягувача;

- інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості;

- інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 Сімейного кодексу України.

Стягнення аліментів за виконавчими листами за минулий час проводиться в межах десятирічного строку, що передував пред`явленню виконавчого листа до виконання.

Звертаючись до суду, заявник зазначив, що вперше отримав довідку про заборгованість по аліментах у серпні 2020 року.

У зв`язку з цим ,09 вересня 2020 року ним була подана заява про перерахунок заборгованості з урахуванням сплачених ним сум та були надані відповідні банківські документи, які підтверджують перерахування ним коштів стягувачу.

Всупереч вимогам Інструкції надані заявником документи до уваги прийняті не були.

Звертаючись до суду, заявник зазначав, що при складанні розрахунку заборгованості державний виконавець, всупереч вимогам закону, періодично нараховував суму заборгованості, яка перевищувала десять прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами виконавчого провадження та складеними державним виконавцем довідками.

Відповідно до ст.ст. 129, 129-1 Конституції України та ст. 18 ЦПК України судове рішення, що набрало законної сили, обов`язкове для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Виходячи з наведеного, законодавець не ставить обов`язок по сплаті аліментів, у разі обізнаності платника аліментів про їх стягнення, в залежність від стягнення таких за виконавчим листом шляхом відрахування із заробітної плати чи іншого доходу, оскільки судові рішення, що набрали законної сили, підлягають обов`язковому виконанню.

Так, обізнаність про наявність судового рішення про стягнення аліментів заявник не спростовує.

При цьому зазначає, що добровільно сплачував аліменти протягом тривалого часу шляхом переказу грошових коштів стягувачу через ПАТ`Сбербанк», а в подальшому шляхом відкриття банківського рахунку, передавши картку стягувачу для розпорядження грошовими коштами.

Це було викликано його проживанням та роботою в Російській Федерації, а також труднощами з пересиланням грошових коштів після збройного конфлікту між Україною та Російською Федерацією.

Такі докази заявником були передані державному виконавцю та надані до суду.

Висновок суду ,що сплата заявником аліментів у добровільному прядку підтверджується і діями стягувача, якою виконавчий документ не пред`являвся до виконання протягом 10 років після його отримання в суді, підтверджується матеріалами справи .

Згідно з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 14 липня 2021 року у справі №753/14154/19 за відсутності відомостей про призначення платежу "Аліменти" у документах у підтвердження здійснення платежів, підстави для здійснення перерахунку заборгованості відсутні.

В той же час Верховний Суд у своїй постанові від 26 травня 2021 року у справі №569/11466/20 указав, що норми права не містять заборони для державного виконавця під час визначення розміру заборгованості по аліментам враховувати суми, які сплачені боржником без призначення платежу. А встановленню підлягає наявність або відсутність інших правовідносин між подружжям, які могли б бути підставою для зарахування спірних сум, не в рахунок погашення заборгованості по аліментам, а в рахунок погашення інших зобов`язань.

У даній справі ОСОБА_1 зазначила , що будь-яких інших зобов`язань між нею та ОСОБА_2 , що є відмінні від зобов`язань по сплаті аліментів,не існує. Слід зауважити , що апелянт не надала належних і допустимих доказів,що в період із моменту отримання виконавчого документу і до його подання , вона не отримувала аліменти, а також ,що сплачені ОСОБА_2 кошти не є аліментами .

Крім того, апеляційним судом враховано, що в матеріалах виконавчого провадження наявні звернення ОСОБА_2 за роз`ясненням щодо підстав не врахування сплачених ним сум на, які платник аліментів роз`яснень щодо необхідності зазначення призначення платежу «аліменти» не отримав.

Ураховуючи встановлені обставини справи та враховуючи поведінку сторін виконавчого провадження, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно вважав ,що підстави для неврахування сплачених платником аліментів сум не встановлені, оскільки відсутні будь-які обставини щодо наявності інших зобов`язань між платником та отримувачем аліментів, а також відсутність доказів неотримання аліментів стягувачкою, щодо направлених сум боржником відображених у розрахунку платника, та не відображених у розрахунку виконавця сум аліментів.

Особливості виконання рішень про стягнення аліментів передбачені розділом XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.квітня 2012 року за № 512/5, відповідно до якої виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Суд правильно зазначив , що зазначені положення законодавства державним виконавцем при складанні довідки про розрахунок заборгованості виконані не були.

Судом першої інстанції правильно встановлено , що представником боржника були вчинено дії та повідомлено державного виконавця про добровільну сплату аліментів на утримання дитини протягом тривалого часу, та, виходячи з цього, висновок щодо зобов`язання провести перерахунок заборгованості по аліментах є цілком обгрунтованим .

Доводи апеляційної скарги в цілому стосуються несплати ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини, а не оцінки правомірності дій державного виконавця щодо складання довідки розрахунку, а відтак є безпідставними і не спростовують висновків суду.

Захист порушеного права стягувача у зв`язку із несплатою аліментів врегульований нормами сімейного законодавства, Законом України «Про виконавче провадження», іншими нормативними актами. До апеляційної скарги не надано доказів, що стягувачка зверталася у встановленому законом порядку за вирішенням питання щодо несплати боржником в період із 2009 року по 2019 рік аліментів .

З огляду на викладене, а також те, що ані державною виконавчою службою , ані ОСОБА_1 не було надано належних доказів на спростування доводів скарги боржника, а саме того, що державним виконавцем були здійснені розрахунки заборгованості по сплаті аліментів виходячи з неповних та недостовірних даних, зокрема без врахування наданих ОСОБА_2 доказів щодо добровільної сплати аліментів до серпня 2019 року, суд дійшов правильного висновку, що довідка розрахунок заборгованості по аліментам складена державним виконавцем без врахування платіжних квитанцій про перерахування аліментів, наданих стягувачем, а відтак дії державного виконавця є неправомірними.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 371, 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, суд ,-

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 04 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення виготовлено 13 жовтня 2021 року.

Головуючий

Судді