ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8110/21 Справа № 204/8447/20 Суддя у 1-й інстанції - Дубіжанська Т. О. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Петешенкової М.Ю.,

суддів - Городничої В.С., Красвітної Т.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м. Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2021 року

у цивільній справі за позовом Кредитної спілки «Самара» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2020 року КС «Самара» звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 28 грудня 2019 року між КС «Самара» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №601/19, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 20000 грн. зі сплатою 49,50 % річних за користування кредитом строком на 10 місяців до 27 жовтня 2020 року.

З метою забезпечення виконання кредитних зобов`язань ОСОБА_1 , 28 грудня 2019 року між КС «Самара» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 укладено договір поруки №601/19, за умовами якого останні взяли на себе зобов`язання перед кредитором відповідати по зобов`язанням ОСОБА_1 .

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачами своїх зобов`язань, станом на 27 жовтня 2020 року утворилась заборгованість у розмірі 35700 грн., з яких: 20000 грн. - залишок за кредитом, 15700 грн. - сума процентів з урахуванням прострочення платежів.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив суд стягнути на користь позивача солідарно з відповідачів заборгованість за договором споживчого кредиту.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2021 року позовні вимоги КС «Самара» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь КС «Самара» заборгованість за кредитним договором у розмірі 20000 грн., проценти за користування кредитом у розмірі 15700 грн., а всього 35700 грн.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка має бути стягнута з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила рішення суду у частині позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, та викладено висновки, що не відповідають обставинам справи. Зазначає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки її доводам щодо несправедливого розміру нарахованих процентів за користування кредитом, та можливості зменшення розміру, у розумінні положень ч. 3 ст. 551 ЦК України.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, а тому, відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, перегляду не підлягає.

КС «Самара» подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що суд першої інстанції ухвалив законне і справедливе рішення, судом не було порушено жодних норм матеріального чи процесуального права, а тому просить залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вказує, що укладаючи договір споживчого кредиту, його сторони погодили всі умови, у тому числі й умови про сплату збільшених процентів за користування кредитними коштами у разі прострочення виконання грошового зобов`язання.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з таких підстав.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Судом встановлено, що 28 грудня 2019 року між КС «Самара» та ОСОБА_1 був укладений договір споживчого кредиту № 601/19, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 20000 грн., строком на 10 місяців до 27 жовтня 2020 року, зобов`язалася повернути отриманий кредит та сплатити проценти за користування кредитом.

За умовами договору відповідач зобов`язалася погашати заборгованість щомісячно у період з 20 по 30 число кожного місяця згідно з графіком погашення заборгованості. Проте, належним чином не виконала свої обов`язки, у зв`язку з чим станом на 27 жовтня 2020 року виникла заборгованість у розмірі 35700 грн, яка складається із: залишку по кредиту у розмірі 20000 грн; та процентів, нарахованих за користування кредитом з урахуванням прострочених платежів у розмірі 15700 грн.

З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 перед позивачем по поверненню кредиту, сплати процентів за користування кредитом і сум штрафних санкцій, 28 грудня 2019 року укладено договір поруки № 601/19 між КС «Самара», ОСОБА_1 (позичальником за договором поруки) та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (поручителями за договором поруки).

За умовами договору поруки ОСОБА_2 і ОСОБА_3 прийняли на себе зобов`язання перед позивачем відповідати у повному обсязі по зобов`язанням ОСОБА_1 , визначених договором споживчого кредиту. Оскільки ОСОБА_1 не виконала свої зобов`язання за договором споживчого кредиту, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , несуть солідарну відповідальність перед позивачем та є солідарними боржниками.

З метою врегулювання спору в досудовому порядку, на адресу відповідачів, позивачем направлялися вимоги про погашення поточної заборгованості за кредитом з проханням його погашення, але останні їх проігнорували та самоусунулися від виконання зобов`язань.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частини першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Встановивши, що ОСОБА_1 своїм підписом у кредитному договорі, погодилась із розміром процентів та підставами їх нарахування, в судовому порядку умови договору не оскаржувала, свої зобов`язання за договором належним чином не виконала, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що з відповідачів в солідарному порядку має бути стягнута на користь позивача заборгованість за договором споживчого кредиту.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції наведені в апеляційній скарзі доводи стосовно несправедливого, на думку апелянта розміру нарахованих процентів за користування кредитом, з огляду на таке.

Відповідно до умов пункту 6.1 договору споживчого кредиту від 28 грудня 2019 року № 601/19 нарахування процентів за договором здійснюється за строк користування кредитом та нараховуються: по-перше - на залишок заборгованості за кредитом в день отримання коштів; по-друге - щомісяця, із розрахунку 7,5 % (90% (річна ставка)/12 місяців) на залишок заборгованості за кредитом. Тип процентної ставки є фіксованим. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у процентах від суми кредиту з наступного дня після дня надання кредиту Позичальнику (зарахування на рахунок Позичальника або видача готівкою) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування на рахунок Кредитора або внесення в касу Кредитора готівкою) включно.

У пункті 6.6 цього договору зазначено, що при порушенні позичальником строків сплати кредиту, вказаних в пункті 6.4 цього договору, а у випадку продовження строку дії договору згідно п. 4.2 - платежів, вказаних в п. 4.3, розмір процентів за користування кредитом складає 0,5 % на день від суми залишку за кредитом за кожен день простроченої заборгованості за кредитом до повного її погашення.

Приведений позивачем розрахунок заборгованості за договором свідчить про здійснення нарахування підвищених процентів лише в період з 30 січня 2020 року (дата виникнення простроченої заборгованості) до 01 березня 2020 року (дата введення карантину відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211). За даний період нараховано 3000 грн. (20000 грн. * 0,5 % (процентна ставка відповідно до п. 6.6 Договору споживчого кредиту) * 30 днів (з 30 січня 2020 року по 29 лютого 2020 року).

В подальшому нарахування процентів здійснювалося згідно п. 6.2 договору, тобто з розрахунку 7,5 % (90 % річна ставка) /12 місяців на залишок заборгованості за кредитом. Тобто, щомісяця, за користування кредитними коштами нараховано 1500 грн. (20000 грн. * 7,5 %).

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи з приводу підвищення процентної ставки за користування кредитними коштами, мотивовані порушенням Закону України "Про захист прав споживачів", тоді як такі умови встановлені у договорі споживчого кредиту.

Інші аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції щодо встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, які обґрунтовано їх спростував.

Викладене дає підстави для висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

Т.П. Красвітна