РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

20 жовтня 2021 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.,

при секретарі Таратінов Д.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 являється власником квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до свідоцтва про прийняття спадщини серії НОМЕР_1 від 21.04.2000 р. виданого державним нотаріусом третьої Київської державної нотаріальної контори Марущак С.В. та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 19.05.2008 р. за номером 32536. Відповідач ОСОБА_2 являється донькою позивача та зареєстрована в її квартирі. Зазначає, що фактично за адресою реєстрації відповідачка не проживає, так як у 2011 р. виїхала на постійне місце проживання до Російської Федерації. Оскільки, відповідач не проживає в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , позивач вимушена сплачувати надмірно виставлені рахунки за комунальні послуги, а тому просить суд визнати ОСОБА_2 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Провадження у справі було відкрито 03.09.2021 р., відповідно до положень ст. ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами прощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач ОСОБА_1 подала заяву про розгляд справи за її відсутністю. Зазначила, що вимоги позову підтримує, просить задовольнити, проти заочного рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки не повідомила. Заяв та клопотань, а також відзив на позов від неї в адресу суду не надходило.

Враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи, суд відповідно до вимог ст.ст. 223,280, 281 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення на підставі наявних доказів.

Дослідивши матеріали справи, надані докази та надавши їм відповідну оцінку суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про прийняття спадщини серії НОМЕР_1 від 21.04.2000 р. виданого державним нотаріусом третьої Київської державної нотаріальної контори Марущак С.В. та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 19.05.2008 р. за номером 32536.

Як свідчать довідка про реєстрацію місця проживання особи, надана у встановленому законом порядку Шевченківською районною в м. Києві державною адміністрацією в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована: ОСОБА_2 з 24.07.2008 р.

Як зазначає позивач, ОСОБА_2 не проживає у квартирі, за житлово-комунальні послуги не сплачує, що перешкоджає позивачу належним чином користуватись та розпоряджатись даною квартирою.

Відповідно до довідки № 294 від 03.02.2021 року виданої Муніципальною бюджетною загальноосвітньою школою №39 ім. Воровського Міністерство освіти Московської області, ОСОБА_2 працює на посаді вчителя англійської мови з 09.11.2015 р.

Крім того, матеріали справи містять заяву від 11.06.2021 року посвідченої нотаріусом Ногінського нотаріального округу Московської області Сосіною К.О. та зареєстрованої в реєстрі за номером 50/303-н/50-2021-2-842, якою ОСОБА_2 надала згоду на зняття з реєстраційного обліку з адресою: АДРЕСА_1 в зв`язку з виїздом на постійне місце проживання і отримання громадянства Російської Федерації.

Відповідно до ст. 41 Конституції України Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 319 ч. 1 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Під час розгляду справу не було встановлено обставин та не отримано доказів, які б свідчили про те, що відповідач проживає у спірному помешканні та поряд з власником несе витрати по утриманню квартири та сплаті комунальних послуг.

Разом з тим, не було встановлено обставин які б свідчили, що відповідачу чиняться перешкоди у проживанні за місцем реєстрації - в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Оскільки позивач є власником квартири, вона має право, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, вимагати захисту порушеного права від особи, яка перешкоджає їй користуватися та розпоряджатися майном - квартирою.

Так, в постанові Верховного Суду від 09.10.2019 року по справі № 615/1636/17 зазначено, що виходячи з порівняльного аналізу статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК УРСР, можна дійти висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК УРСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї. Зазначений висновок про застосування норм права міститься у постанові ВСУ від 16.11.2016 року у справі № 6-709цс16.

У Постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства ( статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК України). Отже у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

За приписами ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

З огляду на вищенаведене, беручи до уваги, що під час розгляду справи не було встановлено обставин, які свідчать про поважність причин не проживання у спірному приміщенні, відсутність підстав вважати, що відповідачу чиняться перешкоди у її праві та з огляду на те, що реєстрація ОСОБА_2 у приміщені обмежує права позивача у здійсненні права власності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 2-5,11-13,141,196,223,258,259,263,268,280-284, 352,354 ЦПК України, ст. 71 ЖК УРСР, ст.ст. 16,321,391 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 . судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подано протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ст.ст. 353-357 ЦПК України до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з урахуванням п. 15.5. Перехідних положень ЦПК України , у цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Повний текст рішення складено 20.10.2021 року.

Суддя