Справа № 939/1769/21
РІШЕННЯ

Іменем України

20 жовтня 2021 рокуБородянський районний суд

Київської області в складі: головуючої судді - Герасименко М.М.,

за участі секретаря - Рассказової М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Бородянка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 07 лютого 2020 року він та відповідач ОСОБА_2 уклали договір позики грошових коштів, згідно умов якого позикодавець передав, а позичальник прийняв у власність грошові кошти в сумі 793600,00 грн, що є еквівалентом 31000, 00 доларів США, зі строком повернення до 07 серпня 2020 року. Однак оскільки в обумовлений строк відповідач борг позивачу не повернув, то просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за вказаним договором позики у розмірі 31000,00 доларів США основного боргу та 115565,00 грн пені за несвоєчасно повернуті кошти.

Ухвалою суду від 11 серпня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено по справі підготовче засідання.

31 серпня 2021 року відповідач подав до суду відзив на позов, відповідно до якого позов визнав та підтвердив викладені у позовній заяві обставини.

Ухвалою суду від 15 вересня 2021 року закрито підготовче провадження та справа призначена до розгляду в судовому засіданні.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав зазначених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позов визнав, посилаючись на обставини зазначені у відзиві на позов.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник) 07 лютого 2020 року уклали договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дудко Ю.А., згідно умов якого позикодавець передав, а позичальник прийняв у власність грошові кошти в сумі 793600,00 грн, що є еквівалентом 31000, 00 доларів США, зі строком повернення до 07 серпня 2020 року (а.с. 8).

Згідно п. 4, 6 Договору позики сторони домовились, що у випадку коливання курсу валют Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві суму позики, але не менше ніж еквівалент 31 000 доларів США, за ринковим курсом продажу на день платежу. При неповерненні чи несвоєчасному поверненні суми позики Позичальник сплачує Позикодавцеві пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожен день прострочки сплати боргу.

Як убачається із позовної заяви, що не заперечується і відповідачем, до цього часу відповідач отримані у борг від позивача грошові кошти у вказаній сумі не повернув.

Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до частини другої статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Тобто заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України (Постанова Верховного Суду від 16 січня 2019 року № 14-465цс18).

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач, отримавши від позивача у борг за договором позики від 07 лютого 2020 року, грошові кошти у розмірі 793600,00 грн, що еквівалентно 31000, 00 доларів США, в обумовлений договором строк, а саме до 07 серпня 2020 року борг позивачу не повернув, то суд вважає за необхідне, задовольняючи позовні вимоги в цій частині, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики в розмірі 31 000 доларів США, що еквівалентно, виходячи з офіційного курсу гривні щодо долара США станом на 20 жовтня 2021 року, з розрахунку 1 дол. США = 26,272 грн., - 814 432 грн.

Згідно п. 6 Договору позики, укладеного між позивачем та відповідачем, при неповерненні чи несвоєчасному поверненні суми позики Позичальник сплачує Позикодавцеві пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожен день прострочки сплати боргу.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

З викладеного, суд вважає за необхідне, задовольняючи і в цій частині позовні вимоги, стягнути з відповідача на користь позивача пеню, з урахуванням умов договору позики та заявлених позовних вимог у розмірі 115 535 грн.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача на відшкодування витрат по сплаті судового збору 9540,53 грн.

Керуючись ст. 99 Конституції України, ст. 192, 202, 207, 524, 526, 533, 625-627, 1046-1050 ЦК України, ст. 10-13,141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 07 лютого 2020 року в розмірі 31000 (тридцять одна тисяча) доларів США, що еквівалентно 814 432 (вісімсот чотирнадцять тисяч чотириста тридцять дві) гривні 00 копійок, та пеню за прострочку повернення основної суми позики у розмірі 115 535 (сто п`ятнадцять тисяч п`ятсот тридцять п`ять) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування витрат по сплаті судового збору 9540 (дев`ять тисяч п`ятсот сорок) гривень 53 копійки.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Повне рішення суду складено 21 жовтня 2021 року.

СуддяМ.Герасименко