Номер провадження: 22-ц/813/7668/21
Номер справи місцевого суду: 503/45/21
Головуючий у першій інстанції Вороненко Д. В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Колеснікова Г.Я.,

Сєвєрової Є.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кодимського районного суду Одеської області від 04 березня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

встановив:

13.01.2021 року позивачка звернулась до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що має з відповідачем спільну дитину сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При цьому, рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 05.03.2014 року у справі № 503/128/14 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму визначеного для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22.01.2014 року до досягнення повноліття дитиною, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За зазначеним судовим рішенням 09.04.2014 року судом було видано виконавчий лист, який 05.02.2015 року з відповідною заявою позивача був пред`явлений для виконання, внаслідок чого з 05.02.2015 року в провадженні Кодимського районного відділу державної виконавчої служби відкрите і перебуває на виконанні виконавче провадження № 46389170.

Однак, з 01.01.2019 року боржник не сплачує аліменти, у зв`язку з чим станом на грудень 2020 року у відповідача перед позивачем в межах виконавчого провадження № 46389170 наявна заборгованість зі сплати аліментів. У зв`язку з чим позивач з метою захисту своїх прав змушена пред`явити до відповідача позов, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за рішенням Кодимського районного суду Одеської області в розмірі 28125 грн.

Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 04 березня 2021 року позов було задоволено частковою

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у виконавчому провадженні № 46389170 за рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 05.03.2014 року у справі № 503/128/14 у розмірі 23956 (двадцять три тисячі дев`ятсот п`ятдесят шість) грн. 50 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 773 (сімсот сімдесят три) грн. 34 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 ставить питання про скасування рішення Кодимського районного суду Одеської області від 04 березня 2021 року, та постановлення нового, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

При цьому апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та на невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного її вирішення.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями було обрано колегію у складі головуючого судді Ващенко Л.Г. та суддів-членів судової колегії Вадовської Л.М. і Цюри Т.В. (а.с. 80).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13.04.2021 року апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Кодимського районного суду Одеської області від 04 березня 2021 року була залишена без руху (а.с.81).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22.04.2021 року було відкрито апеляційне справдження у справі у порядку спрощеного позовного провадження (а.с.85).

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.05.2021року суддів ОСОБА_5 і Цюру Т.В. було замінено суддями Колесніковим Г.Я. і ОСОБА_6 (а.с.91).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 27.05.2021 року вказана цивільна справа апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кодимського районного суду Одеської області від 04 березня 2021 року була призначені до слухання в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (а.с.92).

Однак, у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_7 з посади судді Одеського апеляційного суду 06.08.2021року було призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.08.2021року було обрано колегію у складі головуючого судді Сегеди С.М. та суддів-членів судової колегії Колеснікова Г.Я. та Сєвєрову О.С. (а.с.94).

Разом з тим, у зв`язку з перебуванням судді Сегеди С.М. у відпустці з 09 серпня по 10 вересня 2021 року та з 11 жовтня по 13 жовтня 2021 року, а також із врахуванням святкових і вихідних днів, вказана справа була призначена до слухання лише на 18.10.2021 року (а.с.97).

Крім того, з врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Таким чином, у відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 18.10.2021 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення є 18.10.2021 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Заполоняючи частково позов про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів районний суд виходив із того, що відповідачем ОСОБА_1 суду не було надано доказів того, що заборгованість зі сплати аліментів виникла в нього не з його вини. Сплата аліментів на утримання дитини у визначеному судовим рішенням розмірі є обов`язком відповідача, а нарахування неустойки (пені) є мірою відповідальності за прострочення сплати аліментів.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч.5 ст.7 СК України (ст. 141 ч.ч.1,2 СК України).

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ст. 180 ч.1, 181 ч.ч.1-3 СК України).

При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати (ст. 184 ч.ч.1-3 СК України).

Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою (ч. 3 ст. 160 СК України).

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Кодимського районного суду Одеської області ухваленим 05.03.2014 року у справі № 503/128/14 з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 стягнуто аліменти у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму визначеного для дітей відповідного віку, щомісячно починаючи з 22.01.2014 року до досягнення повноліття дитиною, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

09.04.2014 року Кодимським районним судом Одеської області за вище зазначеним судовим рішенням було видано відповідний виконавчий лист.

05.02.2015 року, з відповідною заявою позивача ОСОБА_2 від 03.02.2015 року (а.с.5), вказаний виконавчий лист був пред`явлений для виконання до відділу державної виконавчої служби Кодимського районного управління юстиції Одеської області за вх.№ 03-614 та в цей же день за вказаним виконавчим документом було відкрите виконавче провадження № 46389170 відповідною постановою державного виконавця.

Однак, починаючи з 01.01.2019 року відповідач ОСОБА_1 не регулярно і не в повному обсязі сплачував суми аліментів, які були нараховані і підлягали сплаті в межах виконавчого провадження № 46389170, внаслідок чого станом на грудень 2020 року у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість зі сплати аліментів за рішенням суду в сумі 23956,5 грн., про що свідчить розрахунок заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженні № 46389170 складений державним виконавцем Кодимського районного відділу державної виконавчої служби Следь О.В.

Стосовно доводів апеляційної скарги що відповідач не ухилявся від сплати аліментів, а сплачував їх в силу своїх можливостей, оскільки він не працює офіційно та не отримує щомісячну заробітну плату не можуть бути прийняті до уваги, виходячи з наступних підстав.

Сплата аліментів на утримання дитини у визначеному судовим рішенням розмірі є обов`язком відповідача, а нарахування неустойки (пені) є мірою відповідальності за прострочення сплати аліментів. В свою чергу посилання позивача на неможливість сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі внаслідок змін в його матеріальному та сімейному стані, погіршення його здоров`я є підставою для зміни розміру за позовом платника аліментів, у відповідності до ст. 192 СК України.

При цьому, відповідачем надано суду виписку стосовно себе із Пенсійного фонду України від 01.03.2021 року, але не надано довідки про свої доходи згідно відомостей ДФС.

Суд звертає увагу на те, що відповідач по справі був повністю згоден з рішенням Кодимського районного суду Одеської області ухваленим 05.03.2014 року у справі № 503/128/14 про стягнення з нього аліментів, при цьому усвідомлював та розраховував усі обставини свого життя, які існували на той час, що впливали на змогу сплачувати аліменти. Апеляційну скаргу на судове рішення останній не подавав.

Жодних доказів того, що одержувач аліментів перестала потребувати матеріальної допомоги чи платник аліментів неспроможний надавати матеріальну допомогу суду не надано.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли вплинути на правильність висновків суду, не виявлено і сторонами не надано таких нових доказів в суді апеляційної інстанції.

Ураховуючи, що судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовані фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, оскільки рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Крім того, оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, то у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ршення Кодимського районного суду Одеської області від 04 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Г.Я. Колесніков

Є.С. Сєвєрова