Справа № 216/4601/20
Провадження № 4-с/216/40/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2021 року місто Кривий Ріг

Дніпропетровської області

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді: Онопченка Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання: Авшаряна С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі Дніпропетровської області скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Торбинської Оксани Миколаївни, -

ВСТАНОВИВ:

25 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Торбинської О.М.

Скарга мотивована тим, що рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.04.2021 стягнено з Російської Федерації на користь заявника майнову шкоду в розмірі 6 602 500 грн., та моральну шкоду в розмірі 1 183 000 грн. завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, що разом становить 7 790 500 грн., з урахуванням 5000 грн. судових витрат. Рішення набрало законної сили 11.05.2021, після чого 23.07.2021 виконавчий лист було направлено до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби для примусового виконання.

25.08.2021 з Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби на адресу заявника надійшло повідомлення про повернення виконавчого документу з підстав не зазначення в ньому коду ЄДРПОУ Російської Федерації, внесеного до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Заявник вважає дії державного виконавця Торбинської О.М. протиправними, такими, що суперечать вимогам ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», та враховуючи викладені обставини просив задовольнити скаргу.

Заявник у судове засідання не з`явився надав суду заяву про розгляд скарги без його участі.

Головний спеціаліст відділу правового забезпечення Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кушнір Л.В. надала суду заперечення на скаргу, вважає її безпідставною та необґрунтованою. Відповідно до резолютивної частини рішення суду та виконавчого листа визначено заходи примусового виконання рішення суду шляхом стягнення грошових коштів із боржника Російської Федерації, однак у виконавчому документі боржником зазначено не Російську Федерацію (як боржника іноземну державу), а зазначено боржником Російську Федерацію в особі Посольства Російської Федерації в Україні та не вказано коду ЄДРПОУ останнього, всупереч вимогам ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої у редакції наказу Міністерства юстиції України № 4224/5 від 27.12.2019. Просить суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні скарги.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності суд вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що повідомленням головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Торбинською О.М. від 11.08.2021 повернено без прийняття до виконання виконавчий лист № 216/4601/20 виданий 20.05.2021 Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, про стягнення з Російської Федерації в особі Посольства Російської Федерації в Україні на користь ОСОБА_1 майнової шкоди завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України в розмірі 6 602 500 грн., моральної шкоди в розмірі 1 183 000 грн., та судові витрати в розмірі 5000 грн., а всього 7 790 500 грн., у зв`язку з тим, що у виконавчому документі боржником зазначено не Російську Федерацію (як боржника іноземну державу), а зазначено боржником Російську Федерацію в особі Посольства Російської Федерації в Україні та не вказано коду ЄДРПОУ останнього.

Відповідно до вимог частини першої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); строк пред`явлення рішення до виконання.

У пункті 6 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, зокрема якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 471/283/17-ц (провадження № 61-331св18) зроблено висновок, що «згідно з частинами першою та другою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 3 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну. Тому відсутність у виконавчому листі відомостей про дату народження боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків та його паспортні дані не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчих документів без прийняття до виконання».

У постанові Верховного Суду України від 21 травня 2014 року у справі № 6-45цс14 визначено, що «вимоги до змісту виконавчого листа встановлені частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що потрібно зазначати у виконавчому листі індивідуальний ідентифікаційний номер боржника (фізичної особи), а пунктом 6 частини першої статті 26 цього Закону встановлено, що у разі невідповідності змісту виконавчого листа вимогам статті 18 державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження. Разом з тим відповідно до пункту 3 частини третьої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі й конфіденційну.

Така правова позиції викладена і у постанові Верховного Суду України від 25 червня 2014 року у справі № 6-62цс14; та у постановах Верховного Суду від 14 травня 2020 року у справі № 804/8020/16; та від 24 грудня 2020 року у справі № 639/2561/18-ц.

Отже, посилання головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Торбинської О.М. на відсутність коду ЄДРПОУ боржника у виконавчому документів не є підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, , № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що сама лише відсутність у виконавчому документі окремих відомостей про особу боржника не є підставою для повернення виконавчого документу без прийняття до виконання, а тому вимоги заявника є правомірними.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 260, 447-451 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Торбинської Оксани Миколаївни задовольнити.

Визнати дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Торбинської О.М. стосовно не відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.04.2021 та повернення виконавчого листа № 216/4601/20 від 20 травня 2021 року незаконними та протиправними.

Зобов`язати головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Торбинську О.М. прийняти до виконання виконавчий лист № 216/4601/20 виданого Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 20 травня 2021 року, та відкрити виконавче провадження з його примусового виконання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Ю.В.Онопченко