КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2021 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Березовенко Р.В., Лапчевська О.Ф.,

секретар Рудик О.Л.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 січня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Міністерства внутрішніх справ, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної та матеріальної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі МВС України, ДКС України, в якому просив стягнути з державного бюджету України через ДКС України на його користь матеріальну шкоду у розмірі 290 000,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 1 000 000,00 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що з лютого 2006 року по березень 2007 року та з жовтня 2007 року по листопад 2015 року він проходив служу в органах внутрішніх справ України та з 07.11.2015 по 01.08.2016 продовжив службу в Національній поліції України. Наказом ГУ НП в Полтавській області від 29.07.2016 № 233 о/с був звільнений з Національної поліції відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу). Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії АВ № 0491851 від 16.08.2016 позивачу встановлено 2 групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в ОВС.

На виконання постанови Октябрського районного суду м. Полтави від 30.03.2017 ГУ НП в Полтавській області було складено висновок про призначення позивачу одноразової допомоги та направлено останній до Департаменту фінансово-облікової політики МВС України. Проте, МВС України надало позивачу відповідь про неможливість проведення такої виплати. В подальшому судовими рішеннями була встановлена системна бездіяльність МВС України, зокрема: постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 18.10.2017 у справі № 554/5683/17 визнано протиправними дії МВС України щодо повернення матеріалів на виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги як інваліду 2-ї групи, у зв`язку з їх невідповідністю вимогам законодавства до ГУ НП в Полтавській області та не належного їх розгляду МВС України, згідно з вимогами Постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року № 850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» (далі - Постанова № 850) з урахуванням порядку та вимог законодавства встановленим постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 30.03.2017 справа № 554/1177/17, яка набрала законної сили;

постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 30.03.2017 у справі № 554/1177/17 визнано протиправною бездіяльність ГУ НП в Полтавській області щодо не направлення матеріалів для виплати позивачу одноразової грошової допомоги до МВС України, згідно з Постановою № 850; зобов`язано ГУ НП в Полтавській області направити до МВС України висновок з відповідними документами відносно ОСОБА_1 про призначення виплати одноразової грошової допомоги як інваліду 2-ї групи у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, відповідно до Постанови № 850.

Позивач вважав, що протиправними діями МВС України, яке ухиляється від виконання своїх прямих обов`язків щодо забезпечення здійснення встановлених законодавством України соціальних гарантій на отримання допомоги від Держави та його бездіяльністю щодо неприйняття відповідного рішення про нарахування і виплату йому одноразової грошової допомоги протягом тривалого часу, йому заподіяно матеріальну та моральну шкоду, яка обґрунтовується тим, що внаслідок протиправних дій МВС України позивачу, як інваліду 2 групи, який є незахищеною верствою населення, довелось вживати додаткових заходів з відновлення своїх прав шляхом направлення непоодиноких звернень, витрачання на це особистого часу, відстоювання своїх порушених прав та інтересів у судових засіданнях тощо (т. 1 а.с. 2-15).

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30.01.2020 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено (т. 2 а.с. 144-153).

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Вказує, що викладені у позові обставини є неприпустимим фактом відкритого та системного порушення прав позивача безпосередньо МВС України, що суперечить чинному законодавству і завдає матеріальних збитків, морального болю та страждань внаслідок порушення його прав, встановленим рішення суду, адже апелянт очікував та сподівався на вчасну виплату грошової допомоги в сумі 290 000,00 грн., але в наслідок системної бездіяльності МВС України його позбавили можливості отримати вищевказані грошові кошти, що є неприпустимим фактом. На зазначені обставини суд першої інстанції не звернув уваги та безпідставно відмовив у задоволенні позову (т. 2 а.с. 170-187).

14.07.2021 МВС України подало письмові пояснення, в яких зазначає, що апеляційна скарга є безпідставною та необґрунтованою, оскільки порядок нарахування та виплати одноразової грошової допомоги регламентовано чинним законодавством. Право позивача на таке нарахування та виплату вже визнано судом у судовому рішенні, тобто позивач захистив своє право в судовому порядку. Також, позивачем не надано доказів погіршення стану здоров`я в наслідок бездіяльності МВС, яка мала місце, на думку ОСОБА_1 , інших фактичних даних, які б свідчили про зміну звичайного образу життя з вини МВС та/або інших втрат немайнового характеру, та не наведено розрахунок та належне обґрунтування заявленої суми моральної шкоди (т. 3 а.с. 39-43).

У судовому засіданні представник МВС України - Шопіна Ю.О. заперечувала проти поданої апеляційної скарги та просила її відхилити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 30.03.2017 у справі № 554/1177/17 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено: визнано протиправною бездіяльність ГУ НП в Полтавській області щодо не направлення матеріалів для виплати позивачу одноразової грошової допомоги до МВС України, згідно з Постановою № 850 та зобов`язано ГУ НП в Полтавській області направити до МВС України висновок з відповідними документами відносно ОСОБА_1 про призначення виплати одноразової грошової допомоги, як інваліду 2-ї групи, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, відповідно до Постанови № 850.

Постанова Октябрського районного суду м. Полтави від 30.03.2017 у справі № 554/1177/17 в апеляційному порядку не оскаржувалась та набрала законної сили.

Постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 18.10.2017 (яка в апеляційному порядку не оскаржувалась та набрала законної сили 22.01.2018) у справі № 554/5683/17 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено: визнано протиправними дії МВС України щодо повернення матеріалів на виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як інваліду 2 групи, у зв`язку з невідповідністю вимогам законодавства до ГУ НП в Полтавській області та не належного їх розгляду МВС України, згідно з вимогами Постанови № 850 з урахуванням порядку та вимог законодавства встановленим постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 30.03.2017 справа № 554/1177/17, яка набрала законної сили;

визнано протиправною бездіяльність МВС України щодо не прийняття рішення на виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, згідно вимог Постанови № 850 та не прийняття рішення по виплаті одноразової грошової допомоги, як інваліду 2-ї групи, згідно вимог Постанови № 850 по обставинам та порядку встановленим постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 30.03.2017 у справі № 554/1177/17, яка набрала законної сили;

зобов`язано МВС України повторно розглянути висновок з відповідними документами відносно ОСОБА_1 про призначення виплати одноразової грошової допомоги, як інваліду 2-ї групи, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого Постановою № 850 з урахуванням обставин встановлених судом;

зобов`язано МВС України прийняти відповідне рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , як інваліду 2-ї групи, у розмірі 200-кратното прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого Постановою № 850.

У листі МВС України № 15/2-Ш-694-699 від 17.09.2018 на адресу ОСОБА_1 останнє повідомило, що у березні 2018 року до МВС України від ГУ НП в Полтавській області на виконання постанови Октябрського районного суду м. Полтави від 18.10.2017 у справі № 554/5683/17 надходили документи про призначення позивачу одноразової грошової допомоги. МВС України повторно розглянуло висновок з відповідними документами про призначення виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги та 27.03.2018 ним затверджено висновок про відмову в призначені зазначеної допомоги, оскільки з наданих документів встановлено, що на день звільнення - 01.08.2016, ОСОБА_1 був поліцейським, отже, право на отримання одноразової грошової допомоги виникло у останнього саме в період дії Закону України «Про Національну поліцію», відтак, одноразова грошова допомога підлягає нарахуванню та виплаті у порядку та розмірі, передбаченому Законом України «Про Національну поліцію». Вказані обставини позивачем не заперечуються.

Таким чином, МВС України підтверджено, що ним було виконано постанову Октябрського районного суду м. Полтави від 18.10.2017 у справі № 554/5683/17.

17.07.2019 Заступником начальника ГУ НП в Полтавській області було затверджено висновок про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у розмірі 172 890,00 грн.

Відповідно до платіжного доручення № 2039 від 25.10.2019, ГУ НП у Полтавській області виплатило ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу по інвалідності згідно з висновком ГУ НП-17.07.19 у розмірі 172 890,00 грн.

25.11.2019 року Головним державним виконавцем ВПВР Департаменту ДВС МЮУ Кузьменком О.С. у виконавчому провадженні по примусовому виконанні постанови Октябрського районного суду м. Полтави у справі № 554/5683/17 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з виконання рішення фактично у повному обсязі згідно з виконавчим документом.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, органом влади АРК або органом місцевого самоврядування чи їх посадовою або службовою особою, встановлені ст.ст. 1173, 1174 ЦК України.

Як визначено у ч. 1 ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, АРК або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Суб`єктами відповідальності, відповідно до ст. 1173 ЦК України, є органи державної влади або місцевого самоврядування, в яких реалізується їхня деліктність.

Такий елемент як наявність шкоди полягає у будь-якому знеціненні блага, що охороняється законом.

Протиправна поведінка заподіювача шкоди полягає у порушенні правової норми, що виявляється у здійсненні заборонених правовою нормою дій або в утриманні в здійсненні наказів правової норми діяти певним чином.

Наявність такої умови цивільно-правової відповідальності, як причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою (збитками), зумовлена необхідністю встановлення факту, що саме протиправна поведінка конкретної особи, на яку покладається така відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що з необхідністю та невідворотністю спричинила збитки.

Вина є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає у психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.

Перераховані складові для деліктних зобов`язань є обов`язковими. Відсутність хоча б одного елементу виключає відповідальність за завдану шкоду.

Статтею 1174 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, АРК або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

В даному випадку необхідною умовою для стягнення майнової шкоди є доведення позивачем перед судом факту протиправної поведінки відповідачів, наявність самої моральної шкоди, її розмір та причинний зв`язок між поведінкою відповідачів та заподіяною шкодою.

Позивач звернувся до ГУ НП в Полтавській області із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням 2 групи інвалідності, яке в свою чергу на виконання судового рішення у справі № 554/1177/17 надіслало заяву позивача разом з іншими документами до МВС України.

МВС України було повернуто вищезазначені документи до ГУ НП в Полтавській області, оскільки розгляд документів та прийняття рішення щодо призначення поліцейському одноразової грошової допомоги до компетенції МВС України не належить.

Враховуючи положення ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» (зі змінами від 08.06.2017) та п. 2 розд. II Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» щодо виплати одноразової грошової допомоги поліцейському» від 08.06.2017 № 2097-УІП, МВС прийнято рішення про відмову позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням 2 групи інвалідності, оскільки призначення та виплата одноразової допомоги повинні здійснюватися відповідно до Закону та Порядку умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом МВС від 11.01.2016 № 4, за рахунок асигнувань, передбаченому у державному бюджеті на зазначені цілі.

ОСОБА_1 з 06.11.2015 звільнено з органів внутрішніх справ за п. 63 «к» (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації) та з 07.11.2015 він проходив службу в органах Національної поліції у статусі поліцейського.

Правові засади організації та діяльності НП України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в НП України визначено Законом України «Про Національну поліцію». Порядок призначення та отримання поліцейськими одноразової грошової допомоги, розміри та підстави, за яких призначення та виплата допомоги не здійснюється, встановлюються статтями 97-101 Закону України «Про Національну поліцію» та реалізуються згідно Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом МВС України від 11.01.2016 № 4 (зареєстрованого в МЮ України від 29.01.2016 за № 163/28293).

На виконання вимог Закону України «Про Національну поліцію», ГУ НП у Полтавській області виплатило ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу по інвалідності згідно з висновком ГУ НП-17.07.19 у розмірі 172 890,00 грн.

На даний час відкрито виконавче провадження № 56466467 від 24.05.2018 з примусового виконання виконавчого листа № 554/5683/17 виданого 20.02.2018 Октябрським районним судом м. Полтави про призначення та виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , 13.01.2021 до МВС України була направлена вимога державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України (т. 3 а.с.198-200).

Правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, урегульовані Законом України «Про виконавче провадження», а тому несплачена позивачу сума грошової одноразової виплати, що підлягає стягненню на його користь за рішенням суду, не може вважатися майновою шкодою чи збитками, а є сумою, яка підлягає виплаті в порядку виконання рішення суду.

Відповідно до частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Пунктом 9 частини 3 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (далі - Закон) встановлені гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», а також особливості їх виконання.

Статтею 3 цього Закону встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником яких є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначений постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 № 440.

Рішення про стягнення коштів з державного та місцевого бюджетів або з боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами казначейської служби у порядку черговості надходження таких документів з попереднім інформуванням Міністерства фінансів України у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань.

Порушені права позивача відновлено судовим рішенням, яке знаходяться на виконанні, а тому стягнення заявленої суми у цьому спорі є подвійною відповідальністю за одне і те ж зобов`язання, що відповідно до положень Конституції України є недопустимим.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 02.05.2018 у справі № 611/477/16-ц.

Зі змісту резолютивної частини рішення, яке викладено у виконавчому листі вбачається, що воно носить зобов`язальний характер і не передбачає можливості звернення стягнення на майно чи кошти боржника. У той же час, державним виконавцем на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» 25.11.2019 закрито виконавче провадження та зобов`язано МВС України повторно розглянути висновок з відповідними документами відносно ОСОБА_1 , про призначення виплати одноразової грошової допомоги, як інваліду 2-ї групи у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб та дату встановлення інвалідності відповідно до Порядку, затвердженого постановою КМУ від 21.10.2015 № 850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» з урахуванням обставин, встановлених судом (т. 2 а.с. 138-139).

За невиконання рішення суду державним виконавцем 26.06.2018 та 07.06.2019 винесено постанови про накладення штрафу у розмірі 5 100,00 грн. та 10 200,00 грн.

До Міністерства юстиції України надійшла заява МВС України та підтверджуючі документи згідно яких державним виконавцем встановлено, що рішення виконано фактично в повному обсязі згідно з виконавчим документом.

Державним виконавцем 12.05.2020 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження та до суду.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 08.10.2020 № 554/4569/20 скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження від 12.05.2020 ВП № 56466467 щодо виконання виконавчого листа № 554/5683/17, виданого 20.02.2018 Октябрським районним, судом м. Полтави.

Державним виконавцем 29.10.2020 винесено постанову про відновлення виконавчого провадження. Цією постановою зобов`язано МВС України протягом 10 робочих днів з моменту одержання цієї постанови вжити заходів щодо повного виконання виконавчого листа Октябрського районного суду м. Полтави № 554/5683/17 виданого 20.02.2018, з урахуванням висновків, викладених у постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 08.10.2020 № 554/4569/20.

До Міністерства юстиції України надійшов лист Міністерства внутрішніх справ України від 27.11.2020 № 12/6-2662 згідно якого встановлено, що у МВС України відсутня фактична можливість виконання судового рішення протягом 10 робочих днів з огляду на наступне.

На даний час Департамент фінансово-облікової політики МВС України не володіє матеріалами щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , тому негайно виконати рішення суду відповідно до Порядку № 850 не виявляється можливим.

З метою виконання МВС постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 08.10.2020 у справі № 554/4569/20 за позовом ОСОБА_1 , ДФОП МВС України надіслано листа до л/к УМВС України в Полтавській області від 12.11.2020 № 38197/15-2020 про необхідність терміново направити на адресу МВС України матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги стягувачу.

Отже, МВС України повідомлено щодо необхідності здійснення дій відповідно до Порядку № 850 з метою виконання рішення суду у визначений строк.

Вимогою державного виконавця від 01.12.2020 зобов`язано МВС України протягом 10 робочих днів з моменту одержанні цієї вимоги виконати вищевказаний виконавчий лист Октябрського районного суду м. Полтави від 20.02.2018 № 554/5683/17, з урахуванням висновків викладених у постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 08.10.2020 № 554/4569/20.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилається на статті 1173, 1174 ЦК України, які, в даному випадку, не можуть бути застосовано.

У пункті 5.7-5.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зазначено, що «за відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України».

У пункті 32 постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.09.2019 в справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що «застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування».

Отже, за наявності відкритого виконавчого провадження, МВС України у цій справі виступає не як заподіювач шкоди, а як боржник за виконанням судового рішення у виконавчому провадженні, на якого рішенням суду покладено обов`язок по виплаті одноразової грошової допомоги позивачу. Контроль за виконання судового рішення покладається на державного виконавця, тому заявлені позивачем вимоги про стягнення одноразової грошової допомоги є невірно обраним способом захисту свого порушеного права. Оскільки така допомога вже стягнута рішенням суду, яке наразі перебуває на виконанні, а неналежне його виконання є підставою для перевірки дій державних виконавців під час ведення виконавчого провадження про стягнення з держави Україна на користь ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.

Щодо стягнення моральної шкоди, слід зазначити наступне.

Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин 2-5 цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами ст. 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Вимагаючи відшкодування моральної шкоди, позивачем не зазначено, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, та не надано жодного доказу на підтвердження факту заподіяння йому моральних страждань.

В даному випадку необхідною умовою для відшкодування моральної шкоди є доведення позивачем перед судом факту протиправної поведінки відповідачів, наявність самої моральної шкоди, її розмір та причинний зв`язок між поведінкою відповідачів та заподіяною шкодою.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній зв`язок та є вина зазначеної особи у заподіянні шкоди. При відсутності хоча б однієї з вказаних умов на відповідача не може бути покладено зобов`язання по відшкодуванню шкоди. Тому спричинення моральної шкоди у спірних правовідносинах згідно з вимогами законодавства не є матеріально-правовою презумпцією і має доводитись не лише сам факт спричинення моральної шкоди, але й її розмір.

В даному випадку, позивачем не доведено неправомірність дій МВС України, саме як заподіювача шкоди, оскільки він помилково підміняє поняття відшкодування матеріальної шкоди (як відповідальність) на боргове (грошове) зобов`язання по виплаті грошової допомоги під час виконання судового рішення. При цьому, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження причинно-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) МВС України та спричиненою шкодою, тому апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимоги про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував обставини справи, дав об`єктивну оцінку зібраним і дослідженим в судових засіданнях доказам та обґрунтовано дійшов вірного висновку про відмову у задоволені позову.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 січня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Міністерства внутрішніх справ, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної та матеріальної шкоди залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 20 жовтня 2021 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська