Справа № 473/3386/21
РІШЕННЯ

іменем України

"20" жовтня 2021 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі - головуючий суддя Ротар М.М.

при секретарі судового засідання Пащєнко Ю.В.

за участю представника позивача Чередніченко І.Б.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа Вознесенський міськрайонний відділ державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про звільнення майна з-під арешту

встановив

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд: 1) зняти арешт з майна та заборону на його відчуження, обтяжене на підставі постанови про накладення арешту майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, номер , виданої 15.08.2012 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції та на підставі постанови про накладення арешту майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серія та номер 40766005, виданою 26.11.2013 року Відділом державної виконавчої служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції.; 2) скасувати запис про державну реєстрацію обтяжень № 8712361 у спеціальному розділі, внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 12.02.2015 року реєстратором Вознесенського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області на підставі постанови Відділу державної виконавчої служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції від 26.11.2013 року про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, винесеної з виконання виконавчого провадження № 40766005, яким застосовано обтяження у виді арешту всього нерухомого майна належного ОСОБА_1 ; 3) скасувати запис про державну реєстрацію обтяжень № 12876630, внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 15.08.2012 року реєстратором Миколаївської філії підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції від 15.08.2012 року про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, винесеної з виконання виконавчого провадження 33312730, яким застосовано обтяження у виді арешту всього нерухомого майна, належного ОСОБА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником нерухомого майна -1/2 частки житлового будинку по АДРЕСА_1 . В нього виникла необхідність у відчуженні вказаного будинку, однак виявилось, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявні відомості про реєстрацію обтяжень № 8712361 та № 12876630 щодо всього майна, що належить ОСОБА_1 . Вказані арешти накладені згідно з постановами Відділу ДВС Вознесенського міськрайонного управління юстиції ВП № 40766005 від 26.11.2013 року та ВП № від 15.08.2012 року. Вказує, що виконавче провадження щодо стягнення з нього заборгованості за виконавчим листом Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області № 1407/2-1605/2011 від 30.11.2011 року завершено, а тому наявність арештів безпідставне та позбавляє його можливості реалізувати своє право, як власника.

20 вересня 2021 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, на адресу суду надіслав відзив, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог, оскільки у позивача є непогашена заборгованість по кредитному договору перед АТ КБ «Приватбанк».

Представник третьої особи Вознесенський міськрайонний відділ ДВС в судове засідання не з`явився, на адресу суду надіслав заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати без його участі.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15.12.2020 року № 237185870 містяться наступні записи:

1) арешт нерухомого майна; реєстраційний номер обтяження: 8712361; зареєстровано: 12.02.2015 року реєстратором: Кришко Євген Олександрович Вознесенське міськрайонне управління юстиції Миколаївської області; підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серія та номер 40766005 виданий 26.11.2013 року, видавник Відділ державної виконавчої служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції; все нерухоме майно; власник: ОСОБА_1 ; обтяжувач: Відділ державної виконавчої служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області;

2) арешт нерухомого майна; реєстраційний номер обтяження: 12876630; зареєстровано: 15.08.2012 за № 12876630 реєстратором: Миколаївська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України; підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, , 15.08.2012, державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції; об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно; власник: ОСОБА_1 ; обтяжувач: відділ державної виконавчої служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції.

Згідно з рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 листопада 2011 року у справі № 1407/2-1605/2011 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, зокрема, стягнуто на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» з ОСОБА_1 суму заборгованості в розмірі 16453,52 грн., та судовий збір 295,34 грн.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії листа Вознесенського міськрайонного відділу ДВС Південного міжрегіонального управління (м. Одеси) від 20 вересня 2021 року виконавче провадження № 33312730 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу в розмірі 16748,86 грн. та виконавче провадження № 40766005 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу в розмірі 16748,86 грн. було повернуто виконавчий документ стягувачу 27.03.2014 року на підставі п.2 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» (у зв`язку з відсутністю у боржника майна). Підстави для відновлення зазначеного виконавчого провадження відсутні.

Також було встановлено, що на примусовому виконанні виконавчі документи щодо боржника ОСОБА_1 не перебувають. В єдиному реєстрі боржників інформація щодо боржника ОСОБА_1 відсутня.

При вирішенні справи суд виходить з наступного.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.

У порядку цивільного судочинства власник майна може вимагати звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності, такі вимоги виступають способом захисту зазначеного права і виникають з цивільних правовідносин, тому відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) втручання держави у право власності на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном у розумінні Конвенції.

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Згідно статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

При розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з`ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог.

Підстави та порядок зняття арешту при виконанні рішень суду визначено Законом України «Про виконавче провадження».

В силу частини 1 статті 57 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції на час винесення рішення про закінчення ВП), арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Згідно з частини 2 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до частини 5 статті 60 Закону України «Про виконавче провадження», у випадках завершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Позивач має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, однак, враховуючи обставини даної справи, не може цього зробити через наявність обтяження на належне йому майно.

Судом встановлено, що за даними, які містяться в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, арешти накладено на майно позивача в рамках виконавчих проваджень № 33312730 та № 40766005.

Виконавче провадження № 40766005 було завершене у 27.03.2014 році, відомостей про чинність виконавчого провадження № 33312730 у справі немає, при цьому відповідачем не надано доказів про повторне пред`явлення виконавчих документів до виконання, враховуючи наявні у справі відомості та доводи позивача про те, що на примусовому виконанні виконавчі документи щодо боржника ОСОБА_1 не перебувають.

Тобто, за вищевказаних обставин, як встановлено в ході розгляду справи, наразі відсутнє будь-яке відкрите виконавче провадження з приводу примусового виконання будь-якого рішення, де боржником є позивач.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно із частиною 1 статті 82, частиною 4 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Оцінивши належність, допустимість, а також достатність наявних у справі доказів, їх взаємозв`язок у сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, враховуючи те, що чинним законодавством України не передбачено іншого порядку захисту прав позивача за даних обставин справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. 4, 12, 81, 258-259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд

Ухвалив

Позов ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Скасувати обмеження у вигляді арешту нерухомого майна № 8712361 від 12.02.2015 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, об`єкт обтяження все нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 , накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження 40766005 від 26.11.2013 року, Відділом державної виконавчої служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції.

Скасувати обтяження у вигляді арешту нерухомого майна за № 12876630 від 15.08.2012 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, об`єкт обтяження невизначене майно, все нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 , накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15.08.2012 року, державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення до Миколаївського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 20 жовтня 2021 року.

Суддя: М.М. Ротар