Провадження № 2/638/1385/21
18 жовтня 2021 року м. Харків
Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Латки І.П.,
за участю секретаря судового засідання Котельнікової А.Р.,
учасники справи:
відповідач ОСОБА_2 ,
третя особа - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Дергачівському та Золочівському районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків),
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Харкова в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства, третя особа - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Дергачівському та Золочівському районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків),
У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання батьківства, третя особа - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Дергачівському та Золочівському районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), в обґрунтування якого зазначила, що впродовж одного року у неї були відносини з ОСОБА_2 . В березні 2020 року відповідач зробив позивачці пропозицію вийти заміж, однак заяву до відділу РАЦС сторони не подали.
З початку червня 2020 року позивачка дізналась, що вагітна, про що вона повідомила відповідачу. Той запропонував зробити їй аборт, оскільки він навчається у Харківському національному університеті Повітряних Сил імені Івана Кожедуба м. Харкова та не може приділяти час дитині. Також повідомив, що не визнає себе батьком дитини і відмовився підтримувати зв`язок з позивачкою.
Від даних стосунків народилась дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У свідоцтві про народження батька дитини записано зі слів матерів відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України.
Реєструвати шлюб ОСОБА_2 не бажає, дитина проживає разом з матір`ю, відповідач з дитиною не спілкується, матеріально не допомагає, аргументуючи це тим, що він не є батьком.
ОСОБА_1 просила суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини.
Відповідач відзиву на позовну заяву не надав.
Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений.
Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились в судове засідання без поважних причин.
Таким чином, суд вважає, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Заслухавши пояснення позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, та заслухавши показання свідків, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що ОСОБА_1 перебувала у близьких стосунках з ОСОБА_2 приблизно один рік до червня 2020 року.
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 народила сина ОСОБА_3 , про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Дергачівському та Золочівському районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) 15 грудня 2020 року складено відповідний актовий запис №175, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 15).
Як зазначає позивач та не оспорюється відповідачем відомості про батька дитини до актового запису про народження внесено за вказівкою матері на підставі ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України.
Як на підставу позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що батьком дитини є ОСОБА_2 , оскільки вона виключно з ним протягом року перебувала у стосунках, інших чоловіків у неї не було.
Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.
Визнання батьківства це волевиявлення особи, яка вважає себе батьком дитини. Однак одного волевиявлення особи щодо визнання себе батьком певної дитини недостатньо для настання правових наслідків. Необхідно також ще й волевиявлення матері дитини, яке полягає у вираженні згоди на те, щоб чоловік був записаний батьком її дитини. Саме тому вимагається подання до органів реєстрації актів цивільного стану спільної заяви матері дитини та чоловіка, який вважає себе батьком цієї дитини.
Визнання батьківства є констатацією факту біологічного батьківства особи, яка подала заяву до органів реєстрації актів цивільного стану, метою якого є підтвердження вже існуючого біологічного (кровного) споріднення між чоловіком, який визнає себе батьком, та дитиною.
Згідно ч. 1 ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.
Відповідно до ч. 2 ст. 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу.
Згідно ч. 3 ст. 128 СК України позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.
Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.
Згідно ч. 4 ст. 128 СК України позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття.
Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.
Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі ст. 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.
Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути результат судово-генетичної експертизи.
Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).
Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Ухвалою суду від 18 березня 2021 року було задоволено клопотання ОСОБА_1 та призначено у справі медико-генетичну експертизу. Одночасно було роз`яснено ОСОБА_2 наслідки ухилення від участі в експертизі, передбачені ст. 109 ЦПК України, відповідно до якої у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.
Відповідно до повідомлення про неможливість проведення експертизи № СЕ-19/121-21/7242-БД від 24 травня 2021 року, у зв`язку з тим, що зразок біологічного матеріалу ОСОБА_4 до експертної установи не надходив, експерт позбавлений можливості провести експертизу.
Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.
Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що також встановлено статтею 12 цього Кодексу.
Враховуючи ухилення відповідача від проведення медико-генетичної експертизи та беручи до уваги неможливість проведення експертизи без отримання біологічних зразків відповідача, суд дійшов висновку про визнання факту наявності кровного споріднення між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Допитана в судовому засідання як свідок ОСОБА_5 повідомила, що є матір`ю ОСОБА_1 . Їй відомо, що її дочка зустрічалася з ОСОБА_2 , він запропонував позивачці одружитися. Коли вона повідомила відповідачу про вагітність, то він зрадів, однак на третьому місяці вагітності, під час перебування у військовій частині в період карантину, сказав, що дитина йому не потрібна і потрібно робити аборт. Свідок підтвердила, що ОСОБА_2 ночував в її будинку з її донькою в одному ліжку. Інших чоловіків у ОСОБА_1 не було.
Допитана в судовому засідання як свідок ОСОБА_6 повідомила, що є рідною сестрою позивачки і їй відомо, що ОСОБА_2 зустрічався з позивачкою, часто приїздив у гості, майже кожного тижня, ночував разом з позивачкою в одному ліжку. Інших близьких стосунків у ОСОБА_1 не було, вона перебувала у стосунках тільки з ОСОБА_7 .
Допитаний в судовому засідання як свідок ОСОБА_8 повідомив, що є братом позивачки і йому достеменно відомо, що ОСОБА_2 зустрічався з його сестрою, приїжджав до неї та мав намір одружитися з нею. Стосунків з іншими чоловіками позивачка не мала. Дитина народилася уже після того як ОСОБА_2 розірвав стосунки з позивачкою.
Зважаючи на те, що зібрані по справі докази в їх сукупності свідчать про наявність кровного споріднення між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як батька та сина, а відповідач, не з`явившись до експертної установи та ухилившись від участі в експертизі, не надав доказів відсутності кровної спорідненості із дитиною, суд приходить до висновку про доцільність задоволення вимог позивача щодо визнання батьківства.
Відповідно до ч. 1 ст. 134 СК України на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органом реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження.
Відповідно до п.п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.
З огляду на викладене, суд вважає за необхідне внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з положень ст. 141 ЦПК України, а саме що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Між ОСОБА_1 та ТОВ «Харківський центр правової допомоги населенню» 12 грудня 2020 року укладено договір №М-220, за яким виконавець зобов`язується надати замовнику наступні юридичні послуги: два проекти позовних заяв до суду, проект клопотання, проект заяви в орган опіки та піклування, консультації. Вартість надання юридичних послуг становить 8130 грн.
12 грудня 2020 року та 23 грудня 2020 року ОСОБА_1 сплатила виконавцю вартість юридичних послуг, що підтверджується копіями квитанцій на суму 4000 грн та 4130 грн відповідно (а.с. 22).
Позивач у позовній заяві зазначив, що очікує понести у зв`язку із розглядом справи витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8130 грн.
Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до частин першої-шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідачем не заявлялося клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.
Суд наголошує, що відповідно до ч. 5-6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Окрім того, відповідно до принципів змагальності та диспозитивності, передбачених ст. 12, 13 ЦПК України відповідно, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, оскільки суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
З аналізу зазначених положень закону вбачається, що виключно за клопотанням сторони суд має право зменшити розмір витрат на правничу допомогу, у разі доведення стороною неспівмірності витрат.
Враховуючи те, що відповідач не оспорював розмір витрат на правничу допомогу в порядку ч. 5-6 ст. 137 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 8130 гривень.
Судовий збір, сплачений позивачем за подання цієї позовної заяви у розмірі 840,80 грн, який підтверджується квитанцією № 2 від 28 грудня 2020 року, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст. 10, 12, 13, 76, 81, 258, 259, 263-265, 273, 280, 354 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства, третя особа - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Дергачівському та Золочівському районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у місті Дергачі Харківської області, актовий запис № 175, а саме:
зазначити відомості про батька дитини - « ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, уродженець села Путрівка, Васильківського району, Київської області»;
змінити прізвище дитини з « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_10 ».
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 , судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8130 (вісім тисяч сто тридцять) грн 00 коп., а всього у розмірі 8970 (вісім тисяч дев`ятсот сімдесят) грн 80 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Із урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017) рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складено 21 жовтня 2021 року.
Суддя І.П. Латка