Номер провадження: 22-ц/813/6193/21
Номер справи місцевого суду: 501/2342/20
Головуючий у першій інстанції Смирнов В. В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Комлевої О.С.,

за участю:

секретаря Хухрова С.В.,

апелянта ОСОБА_1 ,

представника АТ «Альфа-Банк адвоката Байрамова О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданніапеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 13 січня 2021 року про відмову у забезпеченні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання права власності на майно та зняття з нього арешту,

встановив:

20.01.2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі АТ - «Альфа-Банк») про визнання права власності на 1/2 частку майні та зняття з цієї частки арешту (а.с. 1-5).

13.01.2021 року відповідач ОСОБА_1 надав до суду заяву про забезпечення позову (а.с. 64-66).

В обґрунтування заяви зазначив, що на підставі наданого позову, невжиття заходів забезпечення позову ускладнить або унеможливить виконання рішення суду, а тому просив суд:

Накласти арешт на будівлі та споруди ринку "Дельфін", які складаються з: літ. А - торговельний павільйон - 231,4 кв.м., літ. Б торговельний павільйон - 42,7 кв.м., літ. В - вбиральня - 32,9 кв.м., літ. Г - електрощитова - 6,6 кв.м., літ. Ж - торговельний павільйон - 239,5 кв.м., літ. З - торговельний павільйон - 8,7 кв.м., літ. И - торговельний павільйон - 5,0 кв.м., літ. К - торговельний павільйон - 16,1 кв.м., літ. Л - навіс - 99,8 кв.м., літ. М - торговельний павільйон - 14,3 кв.м., літ. Н - торговельний павільйон - 4,8 кв.м., літ. О - торговельний павільйон - 15,4 кв.м., літ. П - навіс - 14,7 кв.м., літ. Р - торговельний павільйон - 148,3 кв.м., літ. С торговельний павільйон - 279,0 кв.м., торговельний павільйон другий поверх - 40,1 кв.м., літ. Т - торговельний павільйон - 6,2 кв.м., літ. У - навіс - 195,0 кв.м., № 1-7, І-споруди, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити ДП «СЕТАМ» або будь-якому його регіональному відділенню проводити електронні торги щодо продажу цього нерухомого майна, на період розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , АТ «Альфа - Банк» про визнання права власності на майно та зняття з нього арешту.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 13 січня 2021 року в задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі № 501/2342/20 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , АТ «Альфа - Банк» про визнання права власності на майно та зняття з нього арешту відмовлено (а.с.75).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування ухвали Іллічівського міського суду Одеської області від 13 січня 2021 року та постановлення нової, якою задовольнити заяву про забезпечення позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права (а.с.120-122).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що задоволення вимог по забезпеченню позову, є по суті зупиненням виконання судового рішення, що набрало законної сили.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, з огляду на наступні обставини.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Проте, як вбачається матеріалів справи і підтверджено в суді апеляційної інстанції апелянтом ОСОБА_1 , він звернувся до суду із заявою про накладення арешту на майно не з метою забезпечення позову ОСОБА_2 до нього про визнання права власності на 1/2 частину цього майна та зняття з цієї частини майна арешту (а.с.1-5), а з метою недопущення виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2010 року про стягнення з нього на користь ПАТ «Укрсоцбанк» суми боргу за договором кредиту в розмірі 2 144 558,73 грн. (а.с.16).

При цьому апелянт ОСОБА_1 в заяві про забезпечення позовної заяви вказав, що правонаступником ПАТ «Укрсоцбанк» стало АТ «Альфа-Банк», яке вже намагалось стати власником вищевказаного майна, для чого зверталось до приватного нотаріуса для здійснення виконавчого напису нотаріуса.

Такий виконавчий напис нотаріуса був виданий 31.10.2017 року, реєстровий номер 25069, однак рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 06 травня 2019 року по справі № 501/1852/18 він був визнаний таким, що не підлягає виконанню (а.с.9-11).

Таким чином, апелянт ОСОБА_1 вважає, що майно, яке належить йому на праві власності, може незаконно перейти у власність іншої особи, чого допустити не можна.

Однак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вищевикладені обставини не можуть бути підставою для забезпечення позовної заяви ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на 1/2 частину вищевказаного майна та зняття з нього арешту.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти заяви та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, доводи апеляційної скарги її не спростовують, оскільки ухвалу у справі постановлено у відповідності до вимог процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 13 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 18.10.2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

О.С. Комлева