Справа № 740/3692/21
Провадження № 2/740/1100/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2021 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Шевченко І. М.

за участю секретаря судового засідання Лазоренко Л. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Територіальної громади в особі Ніжинської міської ради Чернігівської області про визнання права власності в порядку спадкування та як за колишніми членами суспільної групи господарств колгоспний двір,

установив:

У липні 2021 року позивачі звернулися до суду з указаним позовом, в якому просили визнати за кожним право власності на 1/5 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , як за колишніми членами суспільної групи господарств колгоспний двір та право власності на 1/5 частини вказаного будинку за ОСОБА_3 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 .

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , яка на момент смерті мешкала за адресою: АДРЕСА_1 .

Спадкоємцями подані заяви про прийняття спадщини, на підставі яких була заведена спадкова справа в Ніжинській міській державній нотаріальній конторі. За життя ОСОБА_5 склала заповіт на своїх дітей сина ОСОБА_1 та дочку ОСОБА_3 ОСОБА_1 відмовився від прийняття спадщини за законом на користь своєї сестри ОСОБА_3 .

До складу спадкового майна входить, зокрема, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 , який відноситься до суспільної групи господарств колгоспний двір, головою якого є ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого Виконавчим комітетом Ніжинської міської ради народних депутатів від 18 лютого 1988 року.

Згідно з довідкою, виданою Виконавчим комітетом Ніжинської міської ради від 27 січня 2021 року вих. № 200, у вищезгаданому будинку разом з головою колгоспного двору ОСОБА_1 станом на 15 квітня 1991 року також були зареєстровані: ОСОБА_2 дружина, ОСОБА_3 сестра, ОСОБА_4 зять та ОСОБА_5 мати, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно відділу «Центр надання адміністративних послуг та державної реєстрації» Ніжинської районної державної адміністрації Чернігівської області Походні С. М. від 07 травня 2021 року № 58022339 позивачам відмовлено в державній реєстрації права власності, оскільки подані документи не відповідають вимогам чинного законодавства, а саме Законом України «Про власність» з 15 квітня 1994 року було припинено визначення суспільна група господарств колгоспний двір.

Ніжинською міською державною нотаріальною конторою листом від 29.04.2021 року за вих. № 46 ОСОБА_3 як спадкоємиці за законом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину будинку, який належав ОСОБА_5 як члену суспільної групи господарств колгоспний двір.

У зв`язку з тим, що позивачі не мають можливості отримати свідоцтва про право на спадщину за законом та зареєструвати своє право власності на нерухоме майно, тому за захистом своїх прав змушені звернутися до суду з цим позовом.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 05 липня 2021 року відкрито провадження у справі, ухвалено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 10-00 год. 06 серпня 2021 року.

06 серпня 2021 року підготовче засідання відкладено на 10-30 год. 13 вересня 2021 року.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 13 вересня 2021 року закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду на 09-00 год. 18 жовтня 2021 року.

У судове засідання сторони не з`явилися.

Від представника позивача на адресу суду подано заяву, в якій він підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, розглянувши справу в його та позивачів відсутність.

У клопотаннях від 12 липня та 13 вересня 2021 року представник відповідача ОСОБА_6 проти задоволення позовних вимог не заперечував, просив розглядати справу без участі представника Ніжинської міської ради та прийняти рішення згідно з чинним законодавством.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалося.

Перевіривши зміст позову, дослідивши наявні у справі докази, кожного окремо та в сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, керуючись законом, суд дійшов таких висновків.

Судом установлено, згідно з довідкою Виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 27 січня 2021 року № 200 станом на 15 квітня 1991 року в будинку АДРЕСА_1 були зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 мати (померла в 2013 р.), ОСОБА_2 дружина, ОСОБА_4 зять (до 07.04.1999 р.), ОСОБА_3 сестра (до 07.04.1999 р.) (а. с. 21).

Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 18 лютого 1998 року, виданого Виконавчим комітетом Ніжинської районної Ради народних депутатів, житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_2 , вцілому належить колгоспному двору, голова якого ОСОБА_1 (а. с. 22).

Указаний факт також підтверджується довідкою про технічний стан нерухомого майна від 11 січня 2020 року та копією технічного паспорта від 12 серпня 2013 року (а. с. 23, 25).

Відповідно до ч. 1 ст. 120 Цивільного кодексу Української РСР (далі ЦК УРСР; у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно із ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5 (далі Вказівки № 112/5), а згодом аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за № 5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69 (далі Вказівки № 69).

За змістом Вказівок № 112/5 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.

Відповідно до абз. 2 п. 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників.

Після введення в дію Закону України «Про власність» 15 квітня 1991 року у всіх членів колгоспного двору виникло право власності на все його майно в рівних частинах, в тому числі і на будинок з господарськими спорудами, які відносилися до цього колгоспного двору.

Зі справи вбачається, що станом на 15 квітня 1991 року ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не втратили права на вказане будинковолодіння, їхні частки є рівними по 1/5.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а. с. 17) ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як убачається з наданої на запит суду копії спадкової справи № 322/2013, заведеної до майна ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадщину після її смерті прийняла її дочка ОСОБА_3 ; син ОСОБА_1 відмовився від спадкування за законом. Спадкоємиця ОСОБА_3 частково оформила свої спадкові права, отримавши свідоцтва на право власності на земельні ділянки, грошовий вклад з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією. Залишилася не успадкованою 1/5 частини будинку АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавцю як колишньому члену колгоспного двору.

Рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 07 травня 2021 року № 58022339 позивачам відмовлено в державній реєстрації права власності, оскільки подані документи не відповідають вимогам чинного законодавства, а саме Законом України «Про власність» з 15 квітня 1994 року було припинено визначення суспільна група господарств колгоспний двір.

Аналогічною була відповідь державного реєстратора Ніжинської міської державної нотаріальної контори Охріменко Л. П. на запит від 29.04.2021 р. щодо оформлення прав на житловий будинок, оскільки спадкоємицею не надано правовстановлюючого документа на нерухомість.

Як передбачено ст. 328 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою.

Відмова в оформленні права власності на спірний будинок, у тому числі у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів свідчить про наявність правових підстав для визнання цього права в судовому порядку.

Разом з цим у п. 23 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Статтями 1216, 1217, 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно із ч. 1 ст. 1245 ЦК України частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом.

Право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову нотаріуса у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину, не може бути захищене в інший спосіб.

Положеннями ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України з авданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Зі справи вбачається, що станом на 15 квітня 1991 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 як члени колгоспного двору не втратили права на вказане будинковолодіння, їхні частки є рівними по 1/5.

Оскільки позивачі позбавлені можливості оформити належні їм частки по 1/5 за кожним у зазначеному будинковолодінні, яке є колгоспним двором, то їхні права підлягають захисту в обраний ними спосіб, а саме шляхом визнання за кожним із позивачів права власності на 1/5 частини вказаного будинковолодіння, як за колишніми членами колгоспного двору.

Разом з цим, ураховуючи, що ОСОБА_3 прийняла спадщину в установленому законом порядку після смерті своєї матері ОСОБА_5 , але отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкування на частку вказаного будинковолодіння не може, тому суд вважає наявними правові підстави для визнання за позивачкою права власності на 1/5 частини будинковолодіння в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5 .

При цьому зі справи не вбачається, що набуття позивачами права на частки у зазначеному будинковолодінні порушує права та законні інтереси інших осіб.

Керуючись ст. 2, 4, 12, 13, 81, 247, 263 265, 273 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Територіальної громади в особі Ніжинської міської ради Чернігівської області про визнання права власності в порядку спадкування та як за колишніми членами суспільної групи господарств колгоспний двір задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ) право власності на 1/5 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , як за колишнім членом суспільної групи господарств колгоспний двір.

Визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ; АДРЕСА_1 ) право власності на 1/5 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , як за колишнім членом суспільної групи господарств колгоспний двір.

Визнати за ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_4 ; АДРЕСА_3 ) право власності на 1/5 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , як за колишнім членом суспільної групи господарств колгоспний двір, та на 1/5 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_5 ; АДРЕСА_3 ) право власності на 1/5 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , як за колишнім членом суспільної групи господарств колгоспний двір.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення складене і підписане 21 жовтня 2021 року.

Суддя І. М. Шевченко