КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 жовтня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Болотова Є.В., Музичко С.Г.,

при секретарі: Панчошній К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Арагон», Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Сіті Голд», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Матвієнко Оксана Олександрівна, про визнання недійсним договору відступлення права вимоги, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовував тим, що 03.12.2014 року між позивачем та ТОВ «ФК Смарт Груп» укладено договір купівлі-продажу заставної, сумою 1 100 000 грн., яку покупець сплачує в строк до 03.10.2015 року.

Вказує, що 23.07.2018 року між ТОВ «ФК Смарт Груп» та ТОВ «ФК «Фактор Груп» було укладено договір відступлення права вимоги №23/07.18, за яким право вимоги по договору купівлі-продажу заставної від 03.12.2014 року перейшло до ТОВ «ФК «Фактор Груп».

29.11.2018 р. приватним нотаріусом Незнайко Н.М. за зверненням ТОВ «ФК «Фактор Груп» вчинено виконавчий напис, за яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фактор Груп» грошові кошти в розмірі 2 239 823 грн. 80 коп., з яких основна сума заборгованості 1 100 000 грн., пеня - 1 139 823 грн. 80 коп., який перебував на виконанні в приватного виконавця Ліліцького Р.В.

Зазначає, що 12.12.2019 року між ТОВ «ФК «Фактор Груп» та ТОВ «ФК «Арагон» було укладено договір відступлення права вимоги №23/07.18, за яким право вимоги по договору купівлі-продажу заставної від 03.12.2014 року перейшло до ТОВ «ФК «Арагон».

17.01.2020 року між ТОВ «ФК «Арагон» та ТОВ «ФК «Сіті Голд» було укладено договір відступлення права вимоги №17/01.20, за яким право вимоги по договору купівлі-продажу заставної від 03.12.2014 року перейшло до ТОВ «ФК «Арагон»., а саме, в частині стягнення заборгованості у розмірі 1 661 551 грн., що складається з суми договору - 1 100 000 грн. та пені - 561 551 грн.

Позивач вважав договір відступлення права вимоги №17/01.20 від 17.01.2020 року недійсним, оскільки зобов`язання було виконане поручителями, до яких перейшли права кредитора.

Так, 27.07.2018 року між ТОВ «ФК «Фактор Груп» та ТОВ «Внутрішня виконавча служба» було укладено договір поруки, за яким ТОВ «Внутрішня виконавча служба» стала поручителем позивача за договором купівлі-продажу заставної від 03.12.2014 року.

Від 13.12.2018 року до 22.05.2019 року ТОВ «Внутрішня виконавча служба» частково виконала зобов`язання перед кредитором на суму 600 000 грн. В подальшому ТОВ «Внутрішня виконавча служба» звернулася з позовом до Подільського районного суду

м. Києва про стягнення з позивача 600 000 грн. (справа №758/2008/19)

Крім цього, 19.03.2019 року між ТОВ «ФК «Фактор Груп» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, за яким ОСОБА_2 став поручителем позивача за договором купівлі-продажу заставної від 03.12.2014 року.

Від 19.03.2019 року до 09.04.2019 року ОСОБА_2 частково виконав зобов`язання перед кредитором на суму 1 520 000 грн. В подальшому ОСОБА_2 звернувся з позовом до Солом`янсього районного суду м. Києва про стягнення з позивача 1 520 000 грн. (справа №760/30848/19)

Позивач вважав, що на день відступлення права вимоги за договорами від 12.12.2019 року та від 17.01.2020 року поручителі виконали зобов`язання позивача перед ТОВ «ФК «Фактор Груп» на суму 2 120 000 грн.

Крім цього, звертає увагу, що відбувається подвійне стягнення грошових коштів за договором, оскільки 13.12.2019 року за заявою ТОВ «ФК «Арагон» приватним нотаріусом Міссіяж О.А. вчинено виконавчий напис, за яким стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Арагон» суми договору купівлі-продажу заставної в розмірі 1 100 000 грн., та пені - 502 422 грн. 73 коп.

Вказане стало підставою для звернення до суду.

У відзиві на позов представник ТОВ «ФК «Арагон» заперечив щодо задоволення позову, оскільки договором купівлі-продажу заставної від 03.12.2014 року встановлено пеню за кожен день прострочки, виходячи з розміру подвійної облікової ставки НБУ, а також за

ст.625 ЦК України передбачена сплата 3 % річних та інфляційних, які нараховувались від 04.10.2015 року. Не заперечував щодо часткового погашення поручителями ТОВ «Внутрішня виконавча служба» та ОСОБА_2 заборгованості позивача у розмірі 600 000 грн та 1 520 000 грн. відповідно.

Між тим, станом на 17.01.2020 року, з урахуванням часткового погашення заборгованості поручителями, у позивача залишався невиплачений борг у розмірі 1 661 551 грн. 50 коп, з яких сума договором - 1 100 000 грн та пеня - 561 551 грн. 50 коп.

Також, станом на 16.11.2020 року за позивачем перед ТОВ «ФК «Сіті Голд» вбачається наявність заборгованості за договором купівлі-продажу заставної від 03.12.2014 року у розмірі 1 931 348 грн. 28 коп., а тому вважав, що відсутні підстави для визнання недійсним договору відступлення прав вимоги від 17.01.2020 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17 травня 2021 року відмовлено в повному обсязі в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Скаргу обґрунтовував тим, що суд в оскаржуваному рішенні прийшов до висновку про розмір заборгованості скаржника, неправильно застосувавши ч.1 ст.8 ЦК України, ч.6 ст. 232 ГК України та порушив ст.79, 80, 89 ЦПК України, а також визнав встановленими недоведені обставини справи.

Крім того, зазначає, що судом в оскаржуваному рішенні було встановлено, що з розрахунку заборгованості ТОВ «ФК «Сіті Голд» станом на 16.11.2020 року вбачається, що скаржник має заборгованості за договором купівлі-продажу заставної в розмірі 1 931 348 грн. 28 коп., з яких 1 100 000 грн. - основна сума, пеня - 704 732 грн. 32 коп., інфляційні - 73 511 грн. 82 коп., 3% річних - 53 104 грн. 14 коп., а у матеріалах справи відсутні докази належного виконання зобов`язань позивальником та сплати всієї суми боргу.

Проте, вважає, що такий висновок був зроблений судом на підставі недостовірного та недостатнього доказу - розрахунку ТОВ «ФК «Сіті Голд», проведеного з порушенням чинного законодавства, про що скаржником зазначалось під час розгляду справи.

Отже, виходячи із зазначеного, вказує, що взятий до уваги судом розрахунок є некоректним та суперечить законодавству, тому, на його підставі неможливо встановити дійсні обставини справи або дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Зазначає, що судом не було оцінено розрахунок ТОВ «ФК «Сіті Голд» всебічно, повно та в сукупності з наданими скаржником доводами та доказами, які спростовують згаданий розрахунок, тому наведений висновок суду є передчасним та сформованим на підставі недостовірного та недостатнього доказу. Отже, у своїх висновках про розмір заборгованості скаржника суд допустив неправильне застосування ч.1 ст.8 ЦК України, ч.6 ст.232 ГК України, порушено ст.ст.79, 80. 89 ЦПК України та визначив встановленими недоведені обставини справи.

Також вважає, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд неправильно застосував ч.1 ст.203, ч.1 ст.215, ст.514, 517 ЦК України та порушив ст.263 ЦПК України.

Положення пункту 1.4. оскаржуваного договору не відповідає дійсності з огляду на перехід права вимоги за Договором купівлі-продажу заставної до поручителів позивача. Тобто, ТОВ «ФК «Арагон», всупереч ст.ст.514, 517 ЦК України надав в ТОВ «ФК «Сіті Голд» неналежну та неправдиву інформацію про зобов`язання скаржника, яке відступалось за оскаржуваним договором.

Наголошує, що ТОВ «ФК «Арагон» не мав жодних правових підстав відступати ТОВ «ФК «Сіті Голд» право вимоги (задоволення якої вже здійснено) за Договором купівлі-продажу заставної, та укладати оскаржуваний договір.

Таким чином, положення оскаржуваного договору суперечить ст.ст.514, 517 ЦК України, а тому він має бути визнаний недійсним на підставі ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України.

Також, судом не було досліджено зазначеного питання та не надано належної правової оцінки наведеним правовідносинам в оскаржуваному рішення. Тобто, судом було допущено неповне з`ясування обставин справи, що призвели до ухвалення оскаржуваного рішення.

Отже, зважаючи на те, що суд ухвалив оскаржуване рішення з порушенням норм процесуального права, при неправильному застосуванні норм матеріального права, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими та при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, воно підлягає скасуванню на підставі ч.1 ст.376 ЦПК України з ухваленням нового рішення про задоволення позову скаржника.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 , - представник ТОВ «ФК «Арагон» просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Вказує, що поручителі позивача станом на 17 січня 2020 року частково погасили борг за договором купівлі-продажу заставної від 03 грудня 2014 року на загальну суму 2 120 000 грн. і до них частково перейшли права кредитора згідно договору купівлі-продажу заставної від 03.12.2014 року на зазначену суму, а не в повному обсязі, як зазначає позивач. Доказів будь-якого виконання позивачем своїх зобов`язань за договором купівлі-продажу заставної матеріали справи не містять.

Також зазначає, що позивачем не доведено факту порушення його прав, які б підлягали захисту в межах даного провадження шляхом визнання недійсним договору відступлення. Таким чином, відсутні підстави вважати договір про відступлення права вимоги від 17.01.2020 року, укладений між ТОВ «ФК «Арагон» та ТОВ «ФК «Сіті Голд», недійсним.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що наведені позивачем обставини не можуть бути підставою для визнання оскаржуваного договору недійсним та дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що 03 грудня 2014 року між позивачем та ТОВ «ФК Смарт Груп» укладено договір купівлі-продажу заставної, за яким продавець зобов`язується продати, а покупець купити заставну. Загальна сума договору складає 1 100 000 грн. (п. 1.2), покупець сплачує суму, вказану в п. .1.2 договору в строк до 03.10.2015 року (п.2.1). (а.с.9-16)

23 липня 2018 року між ТОВ «ФК Смарт Груп» та ТОВ «ФК «Фактор Груп» було укладено договір відступлення права вимоги №23/07.18, за яким право вимоги за договором купівлі-продажу заставної від 03.12.2014 року перейшло до ТОВ «ФК «Фактор Груп». На дату укладення договору загальний розмір права вимоги становить 2 103 393 грн. 67 коп., з яких 1 100 000 грн. сума договору, 1 003 393 грн. 67 коп. - пеня за кожен день прострочення. (а.с.17-19)

Судом встановлено, що 29 листопада 2018 року приватним нотаріусом Незнайко Н.М. за зверненням ТОВ «ФК «Фактор Груп» вчинено виконавчий напис, за яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фактор Груп» грошові кошти в розмірі 2 239 823 грн. 80 коп., з яких основна сума заборгованості - 1 100 000 грн., пеня - 1139823 грн. 80 коп. (а.с.20) Виконавчий напис перебуває на виконанні в приватного виконавця Ліліцького Р.В. (виконавче провадження №57828530).

12 грудня 2019 року між ТОВ «ФК «Фактор Груп» та ТОВ «ФК «Арагон» було укладено договір відступлення права вимоги №12/12.19, за яким право вимоги по договору купівлі-продажу заставної від 03.12.2014 року перейшло до ТОВ «ФК «Арагон». На дату укладення договору загальний розмір права вимоги становить 1 602 422 грн. 73 коп., з яких 1 100 000 грн. - сума договору, 502 422 грн. - пеня за кожен день прострочення (а.с.49-51)

13 грудня 2019 року за заявою ТОВ «ФК «Арагон» приватним нотаріусом Міссіяж О.А. вчинено виконавчий напис, за яким стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Арагон» грошові кошти у розмірі 1 602 422 грн. 73 коп., з яких: сума договору купівлі-продажу заставної у розмірі 1 100 000 грн., та пені - 502 422 грн. 73 коп. (а.с.46). Виконавчий напис перебуває на виконанні в приватного виконавця Мойсеєнко Д.П. (виконавче провадження №60913666).

Також встановлено, що 17 січня 2020 року між ТОВ «ФК «Арагон» та ТОВ «ФК «Сіті Голд» було укладено договір відступлення права вимоги №17/01.20, за яким право вимоги по договору купівлі-продажу заставної від 03.12.2014 року перейшло до ТОВ «ФК «Арагон». На дату укладення договору загальний розмір права вимоги становить 1 661 551 грн. 50 коп., з яких 1 100 0000 грн. сума договору, 561 551 грн. 50 коп. - пеня за кожен день прострочення. (а.с. 9-12)

Позивач звернувся до суду з позовом з метою визнання недійсним договору відступлення прав вимоги від 17.01.2020 року на підставі ст.ст.215 (ч.1), 514, 517 ЦК України, оскільки вважає, що зобов`язання, яке випливає з договору купівлі-продажу заставної від 03.12.2014 року, виконано поручителями ТОВ «Внутрішня виконавча служба» та ОСОБА_2 .

Так, 27 липня 2018 року між ТОВ «ФК «Фактор Груп» та ТОВ «Внутрішня виконавча служба» було укладено договір поруки, за яким ТОВ «Внутрішня виконавча служба» стала поручителем позивача за договором купівлі-продажу заставної від 03.12.2014 року (а.с.24-26).

ТОВ «Внутрішня виконавча служба» за договором поруки сплатила 600 000 грн., що підтверджується платіжними дорученнями (а.с.27-31).

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 18.02.2019 року відкрито провадження у справі №758/2008/19 за позовом ТОВ «Внутрішня виконавча служба» до ОСОБА_1 , третя особа - ТОВ «ФК «Фактор Груп», про стягнення заборгованості. (а.с.32).

19.03.2019 року між ТОВ «ФК «Фактор Груп» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №03/08-п, за яким ОСОБА_2 став поручителем позивача за договором купівлі-продажу заставної від 03.12.2014 року (ас.33-35).

ОСОБА_2 за договором поруки сплатив 1 520 000 грн., що підтверджується платіжними дорученнями (а.с.40-43).

Ухвалою Солом`янсього районного суду м. Києва від 15.11.2019 року відкрито провадження у справі №760/30848/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ТОВ «Внутрішня служба» про стягнення грошових коштів. (а.с. 44)

Отже, ТОВ «Внутрішня виконавча служба» сплатила за договором купівлі-продажу заставної від 03.12.2014 року 600 000 грн., ОСОБА_2 - 1 520 000 грн., а в загальному розмірі 2 120 000 грн.

Згідно з ч.1 ст.509, ч.1 ст.598 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За ч.1 ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Проте, з розрахунку заборгованості ТОВ «ФК «Сіті Голд» станом на 16.11.2020 року вбачається, що ОСОБА_1 має заборгованість за договором купівлі-продажу заставної у розмірі 1 931 348 грн. 28 коп., з яких 1 100 000 грн. - основна сума, пеня - 704 732 грн. 32 коп., інфляційні - 73 511 грн. 82 коп, 3% річних - 53 104 грн. 14 коп.

У матеріалах справи відсутні докази належного виконання зобов`язань позивальником та сплати всієї суми боргу.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із способів захисту цивільних прав.

Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину; а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1, 3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

За ч.1 статті 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Позивач зазначав, що оскаржуваний договір відступлення права вимоги є недійсним у зв`язку з тим, що поручителі виконали зобов`язання за договором купівлі-продажу заставної від 03.12.2014 року, а відступлення права вимоги може здійснюватися лише щодо дійсної вимоги.

Проте, як вірно зазначено судом, законодавством не встановлено підстав недійсності договору про відступлення права вимоги у разі передачі вимоги за зобов`язанням, з розміром якого сторона не погоджується, або якщо окремі складові такої заборгованості нараховані безпідставно. Обставини, пов`язані з фактичним виконанням чи невиконанням, чи частковим виконанням зобов`язань за відповідним договором, не визначаються нормами матеріального права як підстави для визнання недійсним правочину щодо відступлення права вимоги за такими договорами (договору цесії). Питання про належне чи неналежне виконання сторонами зобов`язань за договором кредиту, право вимоги за яким передавалося за оспорюваним договором, підлягає дослідженню у межах спору про стягнення заборгованості та не впливає на правомірність та дійсність договору про відступлення права вимоги.

Сам по собі факт укладення договору відступлення права вимоги не створює для позивача безумовного обов`язку сплатити борг саме у такому розмірі, який зазначено у оспорюваному договорі під час його виконання. У разі отримання відповідної вимоги від нового кредитора позивач не позбавлений права висловлювати свої заперечення проти такої вимоги на підставі наявних у нього доказів за основним зобов`язанням, що виникло на підставі кредитного договору.

Аналогічних за своїм змістом правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 16 жовтня 2018 року у справі №914/2567/17, від 19 листопада 2019 року у справі №924/1014/18, від 28 січня 2020 року у справі №924/1208/18, від 19 лютого 2020 року у справі №639/4836/17.

Як вірно зазначив суд, у справі ЄСПЛ «Sunday Times v. United Kingdom» суд вказав, що прописаний у Конвенції термін «передбачено законом» передбачає дотримання такого принципу права, як принцип визначеності. Суд стверджує, що термін «передбачено законом» передбачає не лише писане право, як-то норми писаних законів, а й неписане, тобто укладені у суспільстві правила та засади моральності суспільства.

До цих правил, які визначають сталість правозастосування, відноситься і судова практика.

Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба, з належною порадою передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, що може спричинити певна дія.

Вислови «законний» та «згідно з процедурою, встановленою законом», зумовлюють не лише повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права, а й те, що будь-яке рішення суду відповідає меті і не є свавільним (справа «Steel and others v. The United Kingdom»).

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні.

На підставі викладеного наведені позивачем обставини не можуть бути підставою для визнання оскаржуваного договору недійсним.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 22 жовтня 2021 року.

Головуючий:

Судді: