Провадження 22- ц /812/1994/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді Бондаренко Т.З.,

суддів - Крамаренко Т.В., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання Колосовою О.М.,

за участю: представника заявниці ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , представника АТ «Миколаївобленерго»- Филиппової Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №2-5899/2009 за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на ухвалу Заводського районного суду м.Миколаєва від 03 серпня 2021 року, постановлену під головуванням судді Щербини С.В. в приміщенні того ж суду, за заявою ОСОБА_1 про відшкодування судових витрат у справі за позовом

Акціонерного товариства «Миколаївобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за недораховану електроенергію,-

В С Т А Н О В И В:

В липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про відшкодування судових витрат по справі за позовом Акціонерного товариства «Миколаївобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за недораховану електроенергію.

В обґрунтування заяви зазначила, що в провадженні Заводського районного суду м. Миколаєва перебувала цивільна справа №2-5899/2009. Ухвалою судді від 07 липня 2021 року позов було залишено без розгляду за заявою представника позивача. За такого вважає, що має право на відшкодування понесених нею судових витрат внаслідок необґрунтованих дій позивача. Вважає, що додані до позовної заяви докази є неналежними та позивачем не було надано суду доказів на підтвердження того, що саме ОСОБА_1 було укладено з ВАТ ЕК «Миколаївобленерго» договір про постачання електроенергії за адресою: АДРЕСА_1 . До того ж, за вищенаведеною адресою вона ніколи не була зареєстрована. В обґрунтування заявленої нею суми компенсації зазначила, що у відзиві на позовну заяву нею було надано суду орієнтований розрахунок судових витрат.

Враховуючи наведене заявниця просила стягнути з АТ «Миколаївобленерго» 10766 грн. судових витрат, які складаються з наступного: 464,00 грн. судовий збір за подання заяви про перегляд заочного рішення; 10302,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 03 серпня 2021 року в задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій зазначила про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з АТ «Миколаївобленерго» судові витрати в розмірі 10766 грн.

Заслухавши доповідь судді, осіб, які з`явились в судове засідання. дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним положенням процесуального закону ухвала суду першої інстанції в цілому відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи 28 травня 2009 року ВАТ ЕК «Миколаївобленерго» (правонаступником якого є АТ «Миколаївобленерго») звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 , яким просили стягнути з відповідача на їх користь борг за недораховану електроенергію в сумі 2235,94 грн.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 серпня 2009 року позов АТ «Миколаївобленерго» задоволено.

11 січня 2021 року ОСОБА_1 надала до канцелярії суду заяву про перегляд вищенаведеного заочного рішення суду. Ухвалою суду від 28 січня 2021 року дану заяву прийнято до розгляду.

Ухвалою суду від 12 лютого 2021 року заяву ОСОБА_1 задоволено, скасовано заочне рішення Заводського районного суду від 28 серпня 2009 року. Призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

10 березня 2021 року ОСОБА_1 надала до канцелярії суду відзив на позовну заяву, в якому визначила попередній розрахунок судових витрат в сумі 12800 грн.

02 червня 2021 року представник позивача надала до канцелярії суду заяву про залишення позову без розгляду.

07 липня 2021 року представник відповідача ОСОБА_3 надала до канцелярії суду заяву, якою просила здійснити розгляд справи за її відсутності. Представник відповідачки ОСОБА_4 в заяві поданій до суду від 07 липня 2021 року заперечувала проти задоволення позову, проти задоволення заяви представника позивача про залишення позову без розгляду не заперечувала .

Ухвалою суду від 07 липня 2021 року позовну заяву було залишено без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України.

Відповідно до ч.5 ст.142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Згідно ч.6 ст.142 ЦПК України у випадках, встановлених частинами третьою-п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог ч. 9 ст.141 цього Кодексу.

Відповідно до ч.9 ст.141 ЦПК України передбачено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про відшкодування судових витрат в сумі 10766,00 грн., посилаючись на необґрунтованість дій позивача.

Так, доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, частиною першою статті 55 Конституції України, пунктом 1 статті 6 Конвенції, частиною першою статті 4 ЦПК України. Суд може обмежити реалізацію цього права, зокрема, у порядку, встановленому статтею 44 ЦПК України. Проте суд першої інстанції, залишаючи позовну заяву без розгляду, не встановив факт зловживання позивачем його процесуальними правами.

Твердження відповідачки, що необґрунтованість дій позивача, полягають у поданні позову до неналежного відповідача, без надання належних та допустимих доказів виникнення заборгованості саме з її вини, а також що таке підтверджується фактом скасування заочного рішення суду першої інстанції про стягнення з неї заборгованості за недораховану електроенергію та залишенням позову АТ «Миколаївобленерго» без розгляду, правомірно відхилено судом.

Так, районний суд правильно вказав, що само по собі звернення позивача до суду та залишення позову без розгляду не свідчить про необґрунтованість дій позивача оскільки таке є його диспозитивним правом, встановленим процесуальним законом і не містить таких обмежень.

Залишення позовної заяви АТ «Миколаївобленерго» без розгляду не підтверджує ні відсутність спору позивача саме з відповідачем, ні відсутність предмета спору, а також обґрунтованість чи необґрунтованість позовної заяви. Також, в межах розгляду даної заяви, не передбачено встановлення обґрунтованості чи безпідставності заяви, а також надання оцінки доказам.

За вказаних обставин, районний суд, правильно визначив процесуальні норми, які підлягають застосуванню при вирішенні даної заяви ОСОБА_1 та правильно вказав про те, що немає підстав для покладення на позивача витрат понесених відповідачкою, в тому числі і на професійну правничу допомогу на підставі частини п`ятої статті 142 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанцій безпідставно відмовив їй у стягненні з позивача судових витрат на правову допомогу, понесених внаслідок подання позову до неї, як до неналежного відповідача, а також за відсутності належних доказів щодо її неправомірних внаслідок утворення боргу, з наведених вище підстав не можуть бути прийняті до уваги.

Інших доводів на спростування наведених висновків суду апеляційна скарга не містить.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при розгляді заяви ОСОБА_1 , дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви та скасування оскаржуваного судового рішення, а тому відповідно до положень статті 375 ЦПК України ухвала районного суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду м.Миколаєва від 03 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог ст. 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту, 21 жовтня 2021 року.

Судді: Т.З.Бондаренко

Т.В.Крамаренко

В.І.Темнікова