Постанова

Іменем України

13 жовтня 2021 року

м. Київ

справа № 755/26588/13

провадження № 61-9062св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Воробйової І. А., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

заявник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос»,

заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Макрокап Девелопмент Україна», ОСОБА_1 ;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 21 січня 2021 року у складі судді Арапіної Н. Є. та постанову Київського апеляційного суду від 12 квітня 2021 року у складі колегії суддів: Лапчевської О. Ф., Березовенко Р. В., Нежури В. А.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст заяви

У вересні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос» (далі - ТОВ «ФК «Геліос») звернулося до суду із заявою про видачу дублікату виконавчого листа, заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Макрокап Девелопмент Україна» (далі - ТОВ «Макрокап Девелопмент Україна»), ОСОБА_1 .

Заява мотивована тим, що ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18 листопада 2013 року заяву Публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) «Фідокомбанк» про видачу виконавчого документу щодо стягнення боргу з ТОВ «Макрокап Девелопмент Україна», ОСОБА_1 задоволено: видано виконавчий лист на виконання рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 30 серпня 2013 року про стягнення солідарно з ТОВ «Макрокап Девелопмент Україна», ОСОБА_1 на користь ПАТ «Фідокомбанк» 4 140 506,50 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 33 095 068,46 грн заборгованості та 25 500 грн третейського збору; стягнуто з ТОВ «Макрокап Девелопмент Україна» та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Фідокомбанк» по 114,70 грн судового збору з кожного.

Зазначало, що 19 травня 2014 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва задоволено заяву ПАТ «Фідокомбанк» про заміну сторони виконавчого провадження щодо боржників: ТОВ «Макрокап Девелопмент Україна», ОСОБА_1 та замінено сторону виконавчого провадження № 41932917 - стягувача ПАТ «Фідокомбанк» на ПАТ «Фідобанк», відкритого відповідно до виконавчого листа № 755/26588/13-ц виданого 17 січня 2014 року Дніпровським районним судом міста Києва про стягнення заборгованості з ТОВ «Макрокап Девелопмент Україна»; замінено сторону виконавчого провадження № 41932152 - стягувача ПАТ «Фідокомбанк» на ПАТ «Фідобанк», відкритого відповідно до виконавчого листа № 755/26588/13-ц виданого 17 січня 2014 року Дніпровським районним судом міста Києва про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 .

Згідно з інформаційним листом Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 30 червня 2020 року на виконанні у відділі перебував виконавчий лист № 755/26588/13-ц.

29 вересня 2017 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченко Д. Є. прийнято постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, відповідно до пунктів 2, 5, 7 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

06 лютого 2020 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва заяву ТОВ «Фінансова компанія «ГЕЛІОС», заінтересовані особи: ПАТ «Фідобанк», ТОВ «Макрокап Девелопмент Україна», ОСОБА_1 про заміну стягувача задоволено: замінено стягувача ПАТ «Фідобанк» його правонаступником ТОВ «Фінансова компанія «ГЕЛІОС» у справі № 755/26588/13-ц за заявою ПАТ «Фідокомбанк» про видачу виконавчого документу щодо стягнення боргу з ТОВ «Макрокап Девелопмент Україна», ОСОБА_1 .

Зазначало, що під час передачі документів від первісного кредитора ПАТ «Фідобанк» до нього, виконавчий лист не передавався, що підтверджується актом приймання-передачі документації до договору про відступлення прав вимоги від 03 жовтня 2019 року та до договору купівлі-продажу майнових прав від 03 жовтня 2019 року.

Посилалося на те, що відсутність дублікату виконавчого листа позбавляє його права на судовий захист та виконання рішення суду.

Ураховуючи наведене, ТОВ «ФК «Геліос» просило суд видати дублікат виконавчого листа у цивільній справі 755/26588/13-ц, виданого 17 січня 2014 року Дніпровським районним судом м. Києва на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 30 серпня 2013 року у справі № 186/12 щодо боржника ОСОБА_1 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21 січня 2021 року заяву ТОВ «ФК «Геліос» про видачу дублікату виконавчого листа задоволено.

Видано дублікат виконавчого листа у справі 755/26588/13-ц, виданого 17 січня 2014 року Дніпровським районним судом м. Києва на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 30 серпня 2013 року у справі № 186/12 щодо боржника ОСОБА_1 .

Судове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що стягувач звернувся із заявою про видачу дубліката виконавчого документа до закінчення строку, встановленого для пред`явлення його до виконання, повторно виконавчий лист на виконання не надходив, у Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відсутні докази отримання стягувачем постанови про повернення виконавчого документа та оригіналу виконавчого листа. Беручи до уваги вимоги закону щодо обов`язковості виконання рішення суду, ухваленого іменем України, з метою дотримання принципу верховенства права щодо юридичної визначеності, та, відповідно, обов`язкового виконання рішення суду, за яким досягнуто юридичної визначеності, районний суд дійшов висновку про задоволення заяви ТОВ «Фінансова компанія «Геліос» за участю заінтересованих осіб ТОВ «Макрокап Девелопмент Україна», ОСОБА_1 про видачу дублікату виконавчого листа.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 21 квітня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 21 січня 2021 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що підстав для скасування оскаржуваного судового рішення немає, оскільки воно відповідає положенням статей 263-265 ЦПК України.

Апеляційний суд вважав, що доводи апеляційної скарги про звернення за видачею дубліката виконавчого листа поза строками, передбаченими для його пред`явлення на виконання, не приймаються до уваги, оскільки в даному провадженні питання щодо строків не вирішується.

Крім того, твердження апеляційної скарги щодо невжиття стягувачем всіх заходів на встановлення місцезнаходження виконавчого листа апеляційний суд відхилив, оскільки такі зводяться до формальних міркувань і направлені на уникнення виконання рішення суду.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення судів першої і апеляційної інстанцій скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ТОВ «ФК «Геліос» про видачу дублікату виконавчого листа відмовити.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що стягувач звернувся із заявою про видачу дублікати виконавчого документа № 755/26588/13-ц, виданого 17 січня 2014 року Дніпровським районним судом м. Києва після закінчення строку, встановленого для його пред`явлення до виконання.

Вважає, що виконавчий документ, за отриманням дублікату якого ТОВ «ФК «Геліос» звернулося до суду, може бути пред`явлений до виконання протягом одного року з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень ОСОБА_1 вказує неповне з`ясування судами фактичних обставин справи, неповне дослідження та надання правової оцінки наявним у справі доказам, а також те, що висновки судів не відповідають обставинам справи. Вважає, що ТОВ «ФК «Геліос» звернулось із заявою про видачу дублікату виконавчого листа поза межами строку, встановленого для пред`явлення виконавчих документів до виконання та не надано доказів втрати виконавчого листа. Посилається на правові висновки Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 24/234, від 10 вересня 2018 року у справі 5011-58/9614-2012, від 23 травня 2019 року у справі № 5023/1702/12, від 21 березня 2019 року у справі № 11/477-ПД-08, від 21 січня 2019 року у справі № 916/215/15-г, від 18 червня 2019 року у справі № 910/10196/15 та постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-711цс15, які не були враховані судами.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У липні 2021 року ТОВ «ФК «Геліос» подало відзив на касаційну скаргу, у якому зазначило, що підстави для задоволення касаційної скарги відсутні, оскільки оскаржувані судові рішення є законними.

Зазначає, що строк повторного пред`явлення виконавчого листа до виконання тривалістю три роки закінчився 29 вересня 2020 року, оскільки 29 вересня 2017 року повернуто виконавчий лист.

Вважає доводи ОСОБА_1 про відсутність у матеріалах справи доказів втрати виконавчого листа необґрунтованими, оскільки у матеріалах справи міститься лист Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та лист ПАТ «Фідобанк», що підтверджують факт повернення виконавчого документу, факт неотримання кредитором постанови про повернення виконавчого листа та те, що виконавчий лист по справі повторно не пред`являвся.

Крім того звертає увагу на те, що відповідно до акту приймання-передачі документації до договору про відступлення прав вимоги від 03 жовтня 2019 року та договору купівлі-продажу майнових прав від 03 жовтня 2019 року, виконавчий лист та постанова про повернення виконавчого документа від ПАТ «Фідобанк» до ТОВ «ФК «Геліос» не передавалися.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У травні 2021 року касаційна скарга надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

У липні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 жовтня 2021 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

18 листопада 2013 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва задоволено заяву ПАТ «Фідокомбанк» про видачу виконавчого документу щодо стягнення боргу з ТОВ «Макрокап Девелопмент Україна», ОСОБА_1 , зокрема, постановлено видати виконавчий лист на виконання рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 30 серпня 2013 року про стягнення солідарно з ТОВ «Макрокап Девелопмент Україна», ОСОБА_1 на користь ПАТ «Фідокомбанк» 4 140 506,50 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 33 095 068,46 грн заборгованості та 25 500 грн третейського збору; стягнуто з ТОВ «Макрокап Девелопмент Україна» та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Фідокомбанк» по 114,70 грн судового збору з кожного (том 1, а. с. 89-90).

17 січня 2014 року Дніпровським районним судом м. Києва видано виконавчі листи на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 30 серпня 2013 року у справі № 186/12.

19 травня 2014 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва заяву ПАТ «Фідокомбанк» про заміну сторони виконавчого провадження щодо боржників: ТОВ «Макрокап Девелопмент Україна», ОСОБА_1 , відкритого відповідно до виконавчого листа № 755/26588/13-ц, виданого 17 січня 2014 року Дніпровським районним судом міста Києва про стягнення заборгованості з ТОВ «Макрокап Девелопмент Україна» задоволено: замінено сторону виконавчого провадження № 41932917 - стягувача ПАТ «Фідокомбанк» на ПАТ «Фідобанк»; замінено сторону виконавчого провадження № 41932152 - стягувача ПАТ «Фідокомбанк» на ПАТ «Фідобанк», відкритого відповідно до виконавчого листа № 755/26588/13-ц виданого 17 січня 2014 року Дніпровським районним судом міста Києва про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 (том 1, а. с. 118-119).

06 лютого 2020 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва заяву ТОВ «Фінансова компанія «ГЕЛІОС», заінтересовані особи: ПАТ «Фідобанк», ТОВ «Макрокап Девелопмент Україна», ОСОБА_1 про заміну стягувача задоволено: замінено стягувача ПАТ «Фідобанк» його правонаступником ТОВ «Фінансова компанія «ГЕЛІОС» у справі № 755/26588/13-ц за заявою ПАТ «Фідокомбанк» про видачу виконавчого документу щодо стягнення боргу з ТОВ «Макрокап Девелопмент Україна», ОСОБА_1 (том 1, а. с. 177).

29 вересня 2017 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченко Д. Є. винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу та зазначено, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 Закону України про виконавче провадження (том 2, а. с. 23-25).

Згідно з інформаційним листом Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 30 червня 2020 року, на виконанні у відділі перебував виконавчий лист № 755/26588/13-ц.

29 вересня 2017 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченко Д. Є. винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, відповідно до пунктів 2, 5, 7 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (том 1, а. с. 195-196).

Відповідно до інформаційного листа Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 29 грудня 2020 року, на виконанні у відділі перебував виконавчий лист № 755/26588/13-ц.

29 вересня 2017 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченко Д. Є. винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, відповідно до пунктів 2, 5, 7 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». Повторно виконавчий лист на виконання не надходив.

Крім того, у відділу відсутні докази отримання стягувачем постанови про повернення виконавчого документа та оригіналу виконавчого листа № 755/26588/13-ц (том 2, а. с. 13).

Згідно з листом ПАТ «Фідобанк» від 21 грудня 2020 року оригінал виконавчого листа № 755/26588/13-ц до банку не надходив та повторно до виконання не пред`являвся (том 2, а. с.14).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Відповідно до абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Так, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.

Європейський суд наголосив, що пункт 1 статті 6 вказаної Конвенції ґарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (пункт 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до частин першої-другої статті 389-7 ЦПК України (у редакції, чинній на момент видачі виконавчого листа) питання видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду розглядається судом за заявою особи, на користь якої прийнято рішення третейського суду.

Заява про видачу виконавчого листа про примусове виконання рішення третейського суду подається до суду за місцем проведення третейського розгляду протягом трьох років з дня прийняття рішення третейським судом.

Відповідно до положень пунктів 3, 4 розділу XV Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень», виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони можуть звернутися до суду або іншого органу (посадової особи), які видали виконавчий документ, за видачею дубліката виконавчого документа. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього дубліката виконавчого документа (крім випадків, передбачених абзацом другим пункту 3 цього розділу) виносить постанову про відновлення втраченого (знищеного) виконавчого провадження і не пізніше наступного дня надсилає її стягувачеві та боржникові.

Судами встановлено, що виконавчий лист № 755/26588/13-ц, виданий 17 січня 2014 року Дніпровським районним судом міста Києва про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , був пред`явлений до виконання стягувачем у строк, передбачений статтею 22 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, на час виникнення спірних правовідносин), що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження від 08 лютого 2014 року ВП № 41932152 (том 1, а. с. 98).

Згідно із частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент звернення до суду із заявою про видачу дублікату виконавчого документа) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент повернення виконавчого документу) визначено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника -з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Відповідно до пункту 5 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону № 2677-VІ від 05 жовтня 2016 року) виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

29 вересня 2017 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченко Д. Є. винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу та зазначено, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження (том 2, а. с. 23-25).

Частиною першою статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Встановлено, що Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в інформаційному листі від 29 грудня 2020 року повідомив представника ТОВ «ФК «Геліос»- адвоката Олійник А. О. про те, що у відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відсутні докази отримання стягувачем (ПАТ «Фідобанк») постанови про повернення виконавчого документа та оригіналу виконавчого листа № 755/26588/13-ц (том 2, а. с. 13).

При цьому ПАТ «Фідобанк» у листі від 21 грудня 2020 року зазначило, що оригінал виконавчого листа № 755/26588/13-ц до банку не надходив та повторно до виконання не пред`являвся (том 2, а. с. 14).

За таких обставин відсутність у стягувача виконавчого листа слід вважати втратою виконавчого документа, що передбачає можливість видачі дублікату виконавчого документу.

При цьому, у разі отримання виконавцем дубліката виконавчого листа, за яким уже відкрито виконавче провадження, питання про відкриття виконавчого провадження вирішуватись не буде, на час розгляду цього подання, державним виконавцем продовжуються виконавчі дії в рамках виконавчого провадження з виконання вказаного виконавчого листа.

З огляду на зазначене, правильними є висновки судів попередніх інстанцій про обґрунтованість заяви ТОВ «ФК «Геліос» про видачу дубліката виконавчого листа.

Твердження ОСОБА_1 про застосування судом апеляційної інстанції норм права без урахування правових висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного від 10 вересня 2018 року у справі № 5011-58/9614-2012, від 21 березня 2019 року у справі № 11/477-ПД-08, від 23 травня 2019 року у справі № 5023/1702/12, від 21 січня 2019 року у справі № 916/215/15, від 18 червня 2019 року у справі № 910/10196/15 не заслуговують на увагу, оскільки висновки у цій справі не суперечать правовим висновкам у зазначених справах. Крім того, у наведених заявником справах встановлені інші, відмінні від цієї справи, обставини.

Посилання заявника на неврахування висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-711цс15, колегія суддів відхиляє, оскільки зазначена постанова не стосується правовідносин, що виникли на підставі Закону України «Про виконавче провадження» у редакції Закону № 2677-VІ від 05 жовтня 2016 року.

Отже, вказані, а також інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення суду апеляційної інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм процесуального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, що відповідно до вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Згідно із частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення суду апеляційної інстанції без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, на користь заявника, немає.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 21 січня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник І. А. Воробйова Г. В. Коломієць Р. А. Лідовець Ю. В. Черняк