Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2021 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Петрова Д.В.,

при секретарі судового засідання Бурдун М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі законного представника ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про стягнення інфляційних витрат та 3 % річних,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вищезазначеним позовом.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.10.2019 дана цивільна справа розподілена головуючій судді ОСОБА_3 . Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.09.2020, цивільну справу № 758/13951/19 (номер провадження 2/758/4464/20) передано судді Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_4, оскільки суддю ОСОБА_3 звільнено з посади.

Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_4 від 23.10.2020 зазначена позовна заява, прийнята до розгляду та призначена у судове засідання.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.05.2021, цивільну справу № 758/13951/19 (номер провадження 2/758/2162/21) передано судді Подільського районного суду м. Києва Петрову Д.В., оскільки суддю ОСОБА_4 згідно рішення Вищої ради правосуддя № 798/0/15-21 від 08.04.2021 звільнено з посади судді Подільського районного суду м. Києва у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва Петрова Д.В. від 25.05.2021 справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ОСОБА_1 є інвалідом І групи з дитинства, її захворювання пов`язане з впливом аварії на ЧАЕС довічно, має статус І категорії, що підтверджується посвідченням та за рішенням суду визнана недієздатною, опікуном є ОСОБА_2

30 червня 2015 Київським апеляційним адміністративним судом винесено постанову по справі №361/9819/14-а, згідно з якою визнано протиправними дії УПФУ у м. Бровари та Броварському районі Київської області щодо невиплати ОСОБА_1 основної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю. Це рішення набрало законної сили 30 червня 2015 року та було пред`явлено до примусового виконання до Управління ДВС ГУ у Київській області.

До державного виконавця надійшов лист боржника у ВП, датований 15.10.2015, у якому повідомлялося, що на користь ОСОБА_1 нарахована пенсія в сумі 15334,40 грн, яка не виплачена у зв`язку зі змінами у чинному законодавстві та відсутністю цільових коштів на фінансування вказаних витрат.

У зв`язку з тим, що вказана сума пенсії не виплачувалася протягом тривалого часу в травні 2017 року ОСОБА_2 , в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до Броварського міськрайонного суду Київської області з позовом про стягнення заборгованості по пенсії в сумі 15334,40 грн.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 вересня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 28 листопада 2017 року позов задоволено, стягнуто із Броварського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області на користь ОСОБА_1 заборгованість по невиплаченій пенсії у розмірі 15 334 грн. 40 коп.

Проте до часу звернення до суду рішення не виконано, кошти в сумі 15 334 грн 40 коп. не виплачені.

При цьому заборгованість має обраховуватися з 15.10.2015, коли Броварське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області надіслало до державного виконавця листа, у якому повідомлялося, що на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 30 червня 2015 по справі №361/9819/14-а на користь ОСОБА_1 нарахована пенсія в сумі 15 334,40 грн.

Посилаючись на те, що відповідач як правонаступник Броварського об`єднаного управління ПФУ у Київській області є відповідальним за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання перед ОСОБА_1 у вигляді пенсійної виплати в сумі 15 334,40 грн позивачка в особі законного представника з урахуванням уточнених позовних вимог від 30.11.2020 просила стягнути 3% річних та інфляційні втрати усього в розмірі 9 557,76 грн.

Представником відповідача до суду подано відзив на позовну заяву, в якому останнім зазначено, що позовні вимоги відповідач повністю не визнає, просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Відзив обґрунтований тим, що позивачем не наводиться фактів порушення грошових зобов`язань з боку територіального органу Пенсійного фонду України, а також позовні вимог попри посилання на норми ЦК України не обґрунтовані порушенням відповідачем своїх зобов`язань.

У листопаді 2020 позивачем подано відповідь на відзив.

В судове засідання позивач не з`явився, до суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надсилав, про причину неявки суд не повідомив.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом І групи з дитинства та її захворювання пов`язане з впливом аварії на ЧАЕС довічно, має статус І категорії, що підтверджується відповідним посвідченням.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 лютого 2012 року по справі №2-о-109/11 ОСОБА_1 було визнано недієздатною, опікуном, а отже і законним представником ОСОБА_1 є ОСОБА_2

30 червня 2015 Київським апеляційним адміністративним судом винесено постанову по справі №361/9819/14-а, згідно з якою визнано протиправними дії УПФУ у м. Бровари та Броварському районі Київської області щодо невиплати ОСОБА_1 основної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі визначеному ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 03 червня 2014 року по 02 серпня 2014 року та зобов`язано відповідача провести перерахунок та виплату позивачу пенсії за вказаний період.

Це рішення набрало законної сили 30 червня 2015 року та було пред`явлено до примусового виконання до Управління ДВС ГУ у Київській області.

28.09.2015 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції і Київській області Гопцій Р.О. відкрито виконавче провадження №48863499.

Боржнику (Управлінню Пенсійного фонду України у м. Броварах та Броварському районі) надавався строк для самостійного виконання рішення суду. Але, у визначений державним виконавцем строк, рішення суду не було виконано в частині виплати на користь ОСОБА_1 коштів згідно судового рішення.

Натомість до державного виконавця надійшов лист боржника, датований 15.10.2015, у якому повідомлялося, що на користь ОСОБА_1 нарахована пенсія в сумі 15 334,40 грн, яка не виплачена у зв`язку зі змінами у чинному законодавстві та відсутністю цільових коштів на фінансування вказаних витрат.

27.04.2016 державний виконавець склав акт про вчинення особою протиправного діяння, а саме про те, що посадові особи боржника - Управління Пенсійного фонду України у м. Броварах та Броварському районі Київської області умисно не виконують рішення суду про виплату на користь стягувача - ОСОБА_1 коштів в сумі 15 334,40 грн.

У зв`язку з тим, що вказана сума пенсії не виплачувалася протягом тривалого часу без поважних причин, у травні 2017 року ОСОБА_2 , який діяв в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до Броварського міськрайонного суду Київської області з позовом про стягнення заборгованості по пенсії в сумі 15334,40 грн.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 вересня 2017 року по справі №361/2631/17 позов ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 задоволено та стягнуто із Броварського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області на користь ОСОБА_1 заборгованість по невиплаченій пенсії у розмірі 15 334 грн. 40 коп.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 28 листопада 2017 року рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 вересня 2017 року по справі №361/2631/17 залишено без змін.

Таким чином рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 вересня 2017 року по справі №361/2631/17 набрало законної сили 28.11.2017, проте до цього часу не виконано, кошти в сумі 15 334 грн. 40 коп. ОСОБА_1 не виплачено.

При цьому заборгованість перед позивачем рахується з 15.10.2015, коли Броварське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області надіслало до державного виконавця листа, у якому повідомлялося, що на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 30 червня 2015 по справі №361/9819/14-а на користь ОСОБА_1 нарахована пенсія в сумі 15 334,40 грн.

Згідно із статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 2 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Зобов`язання виникають з правочинів, результатів діяльності, заподіяння шкоди, юридичних фактів, актів цивільного законодавства, актів відповідних органів, а у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, зобов`язання можуть виникати з рішення суду (стаття 11 ЦК України).

Відповідно з частиною другою статті 625 ЦК України, в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 вересня 2017 року, яке було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 28 листопада 2017 року, підтверджує наявність між сторонами правовідносин із виплати позивачу основної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі визначеному ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 03 червня 2014 року по 02 серпня 2014 року, а тому таке зобов`язання є грошовим.

Враховуючи юридичну природу цих правовідносин, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія положень частини другої статі 625 ЦК України.

Грошовим зобов`язанням слід вважати будь-яке зобов`язання, яке зводиться до сплати грошей, незалежно від правових підстав його виникнення, про що зазначив Верховний Суд України в постанові від 01.10.2014 по справі № 6-113цс14.

Стаття 625 ЦК України, розміщена в розділі «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, а тому визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань.

На підставі наведеного, відповідно до ст. 625 ЦК України та правової позиції Великої Палати Верховного Суду, що викладена в постанові від 11 квітня 2018 року в справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18), позивач обґрунтовано вимагає стягнення трьох процентів річних, оскільки, це є компенсацією (платою) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Виходячи з того, що відповідач порушив грошове зобов`язання з виплати позивачу виплати у розмірі 15 334,40 грн у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення трьох процентів річних, що передбачено ст. 625 ЦК України.

3% річних підлягають обрахуванню за період з 15 жовтня 2015 року по 01 квітня 2020 року (день фактичного розрахунку), за формулою: С х 3 х Д/365/100, де С - сума боргу, Д - кількість днів прострочення.

Перевіривши розрахунок представлений позивачем, судом встановлено, що він обрахований відповідно заявленої формули, а тому вважає, що відповідач, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу позивача зобов`язаний сплатити 3% річних від простроченої суми у розмірі 2 054,00 грн.

Відповідно до статті 107 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійний фонд, його органи та посадові особи за шкоду, заподіяну особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання соціальних послуг, призначення (перерахунку) та виплати пенсій, передбачених цим Законом, а також за невиконання або неналежне виконання ними обов`язків з адміністративного управління Накопичувальним фондом несуть відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Верховний Суд України в узагальненнях практики застосування судами ст. 625 ЦК України в цивільному судочинстві, зазначив, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Крім того, якщо Пенсійний фонд не виконав судового рішення щодо перерахунку та виплати пенсії, у позивача виникло право на стягнення інфляційних втрат і 3% річних відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу. З огляду на те що відповідач порушив грошове зобов`язання щодо перерахунку та, відповідно, виплати пенсії, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення. Водночас не зазначення в судових рішеннях конкретної суми не свідчить про відсутність грошового зобов`язання. Адже суд не може її зазначити в резолютивній частині, оскільки зобов`язує здійснити перерахунок. Тобто сума не визначена, але грошове зобов`язання існує.

Такого висновку дійшла колегія суддів Касаційного цивільного суду у справі №335/6979/19.

На підставі викладеного, суд, приходить до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на користь позивачки інфляційних втрат, які згідно розрахунку, наданого позивачем та перевіреного судом, становить 7 503,76 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 2, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 в особі законного представника ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про стягнення інфляційних витрат та 3 % річних - задовольнити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на користь ОСОБА_1 в особі законного представника ОСОБА_2 3% річних у розмірі 2 054 (дві тисячі п`ятдесят чотири) гривні 00 копійок, інфляційні втрати у розмірі 7 503 (сім тисяч п`ятсот три) гривні 76 копійок, а всього стягнути 9 557 (дев`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят сім) гривень 76 копійок.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на користь держави судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

- позивачка ОСОБА_1 в особі законного представника ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків - НОМЕР_1 ;

- відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, місцезнаходження: 04071, м. Київ, вул. Ярославська, буд. 40, код ЄДРПОУ - 22933548.

Суддя Д. В. Петров