Справа №488/2997/21
Провадження №2-з/477/73/21
УХВАЛА

21 жовтня 2021 року м.Миколаїв

Суддя Жовтневого районного суду Миколаївської області Саукова А.А., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Шишкіної В.В. про забезпечення позовув цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договору недійсним,

В С Т А Н О В И В :

17 серпня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Корабельного районного суду м. Миколаєва з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в якому просить в якому просить визнати недійсним договір дарування житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 17 березня 2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 19 серпня 2021 року позовну заяву разом з додатками направлено до Жовтневого районного суду Миколаївської області за підсудністю в порядку статті 31 ЦПК України.

Матеріали зазначеної справи надійшли до Жовтневого районного суду Миколаївської області 19 жовтня 2021 року.

В порядку частини 6 статті 187 ЦПК України 20 жовтня 2021 року судом надіслані запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідачів.

Разом з позовною заявою представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Шишкіна В.В. звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 .

В обґрунтування заяви зазначено, що 18 листопада 2019 року між позивачем та ОСОБА_2 був укладений договір позики, однак свої зобов`язання відповідач не виконав. 12 травня 2021 року рішенням Корабельного районного суду м.Миколаєва з відповідача ОСОБА_2 було стягнуто заборгованість за договором позики на користь позивача. Під час розгляду даної справи 27 лютого 2020 року даним судом винесено ухвалу, якою накладено арешт на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , що належав ОСОБА_2 17 березня 2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір дарування житлового будинку та земельної ділянки. Крім того 11 жовтня 2019 року між позивачем і ОСОБА_2 був укладений договір поставки, однак покупець не виконав зобов`язання, в зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором поставки.

У відповідності до частини 1 статті 153 ЦПК України сторони та інші учасники справи в судове засідання не викликались.

Розглянувши матеріали справи в частині забезпечення позову, заяву про забезпечення позову, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частина 1статті 150 ЦПК України передбачає такі види забезпечення позову, зокрема, накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Згідно з частиною 2 статті 150 ЦПК України, суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Як зазначено в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

У пункті 4 вказаної Постанови, Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації.

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Такі висновки неодноразово висловлені в Постановах Верховного Суду при розгляді скарг на ухвали про застосування заходів забезпечення позову ( Постанови Верховного суду від 21 листопада 2018 року у справі №752/6255/18, від 17 жовтня 2018 року у справі № №183/5864/17-ц, від 08.10.2018 року у справі № 913/257/18).

Отже, наявність самого по собі позову про визнання договору недійсним, не є підставою для задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки обґрунтованість заявлених вимог є предметом дослідження судом під час розгляду справи по суті.

За змістом частини 3 статті 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до положень статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором, а також принципом верховенства права, визначеного статтею 10 ЦПК України.

У своїй позовній заяві позивач просить визнати недійсним договір дарування житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 17 березня 2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Зі змісту заяви про забезпечення позову вбачається, що позивач просить суд накласти арешт на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 .

При цьому, окрім договору, укладеного між відповідачами та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, ані до позову, ані до заяви про забезпечення позову, жодних доказів не долучено, що на час вирішення судом заяви про забезпечення позову, не дає суду можливості визначитись, чи дійсно між позивачем та відповідачами виник спір.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про недоведеність представником позивача необхідності забезпечення позову.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 149-154, 258-260 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити у задоволенні заявипредставника позивача ОСОБА_1 - адвоката Шишкіної В.В. про забезпечення позову.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду Миколаївської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У відповідності до підпункту 15.5 пункту 1 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03 жовтня 2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя А.А.Саукова