РІШЕННЯ

Іменем України

11 жовтня 2021 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Наумової О.С.,

за участю секретаря судового засідання Моренко Д.Г.,

за участю представника позивачки - адвоката Туманова С.Г.,

за участю представника відповідача - адвоката Єпрем`яна Л.В.,

за участю представника відповідача - адвоката Горбунової А.О.,

за участю представника третьої особи - Риженко М.С.,

за участю представника третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору - адвоката Лихопьока Д.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі в порядку загального позовного провадження цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (треті особи - Чумаківська сільська рада, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ричка Катерина Юріївна, Дніпропетровська міська рада, державний реєстратор Чумаківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Моренко Катерина Сергіївна) про визнання недійсним рішення державного реєстратора, визнання недійсним договору дарування, визнання недійсними рішення Дніпровської міської ради та додаткової угоди до договору оренди,

за позовом третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (треті особи - Чумаківська сільська рада, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ричка Катерина Юріївна, Дніпропетровська міська рада, державний реєстратор Чумаківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Моренко Катерина Сергіївна) про визнання недійсним договору дарування будівлі кафе, скасування записів про державну реєстрацію,

ВСТАНОВИВ:

30.11.2020р. ОСОБА_1 в особі свого представника - адвоката Туманова С.Г. (діє на підставі ордеру від 30.11.2020р. - а.с. 17) звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним рішення державного реєстратора, визнання недійсним договору дарування, визнання недійсними рішення Дніпровської міської ради та додаткової угоди до договору оренди, визначивши третіми особами без самостійних вимог на предмет спору Чумаківська сільська рада, Приватний нотаріус Дніпровського МНО Ричку К.Ю., Дніпропетровську міську раду, державного реєстратора Чумаківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Моренко К.С. (а.с. 1-5).

Ухвалою судді Наумової О.С. від 04.12.2020р. відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу у загальному позовному провадженні, призначено проведення підготовчого засідання (а.с. 23).

Ухвалою суду від 05.05.2021р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_4 , прийнято до спільного розгляду з первісним позовом її позов до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (треті особи - Чумаківська сільська рада, Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ричка Катерина Юріївна, Дніпропетровська міська рада, державний реєстратор Чумаківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Моренко Катерина Сергіївна) про визнання недійсним договору (а.с. 149 - 150).

03.08.2020р. третя особа ОСОБА_4 уточнила позовні вимоги (а.с. 161 - 162).

Підготовче засідання по справі закрите 30.08.2021р. та справа призначена до судового розгляду (а.с. 178).

В обґрунтування позовних вимог позивачка за первісним позовом ОСОБА_1 зазначила, що у власності територіальна громади міста Дніпра в особі Дніпропетровської міської ради перебуває земельна ділянка з кадастровим номером :03:149:0038, на якій знаходиться будівля кафе загальною площею 530,5 кв.м,, за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_3 на підставі договору дарування будівлі кафе, посвідченого 24.10.2017р. приватним нотаріусом Дніпровського МНО Ричкою К.Ю., дарувальником за яким є ОСОБА_2 . В останнього право власності виникло на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації № ДП 98 від 05.02.2011р., на підставі якої державним реєстратором Моренко К.С. внесений запис про право власності до Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Однак, ця декларація не реєструвалась органами Державної архітектурно-будівельної інспекції України. Декларація не в повній мірі відповідає вимогам законодавства, яке діяло на момент її видачі, зокрема, код об`єкта згідно з Державним класифікатором будівель у декларації не відповідає коду об`єкта згідно ДК 018-2000, а саме, в декларації код визначено як 1120.09, а у ДК 018-2000 такого коду не існує, натомість у ДК 018-2000 код кафе визначено як 1230.4. Також форма декларації не відповідає формі, установленої додатком 1 до Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13.04.2011р., а саме: назви розділів та їх нумерація не відповідає тим, що зазначені в Порядку: в розділі 2 відсутня інформація про серію та номер паспорта замовника, ким і коли він виданий; в розділі 10 декларації відсутня інформація про назву та номер документа про затвердження проектної документації; зазначення в розділі 13 декларації інформації про земельну ділянку було передбачено лише в редакції Порядку від 04.02.2012р., у той час як декларація зареєстрована 05.12.2011р.; положення п. 17 щодо доступності об`єкта для маломобільних груп населення з`явились лише в редакції Порядку від 07.11.2015р., а декларація зареєстрована 05.12.2011р. Загалом, форма декларації відповідає тій, що передбачена Порядком в редакції від 07.11.2015р., а не у редакції від 13.04.2011р.

Таким чином, під час проведення державної реєстрації права власності на приміщення кафе державним реєстратором Чумаківської сільської ради Моренко К.С. не дотримано вимоги п. 1 ч. 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» в редакції від 04.06.2017р. щодо встановлення відповідності поданих/отриманих документів вимогам законодавства, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 22 цього Закону документи, шо подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, а відповідно до п. 3 ст. 24 Закону невідповідність поданих документів вимогам цього Закону є підставою для відмови у державній реєстрації прав.

При цьому, рішенням Дніпровської міської ради № 72/8 від 18.05.2016р. ОСОБА_2 продовжений договір оренди земельної ділянки комунальної власності для завершення будівництва кафе, хоча декларація про готовність об`єкта до експлуатації за 2011 рік. Таким чином, ОСОБА_2 надав до Дніпровської міської ради для отримання права користування земельною ділянкою неправдиві відомості. Тому право власності на нерухоме майно і користування земельною ділянкою комунальної власності набуте незаконно, всупереч інтересам громади Дніпра.

Позивачка вважала, що вона як окремий член територіальної громади міста, у випадку порушення прав всієї територіальних громад, має право оскаржити в судовому порядку відповідну дію чи рішення суб`єкта владних повноважень, оскільки порушення права місцевого самоврядування неминуче призводить до порушення прав кожного жителя оповідного муніципального утворення.

На підставі вищевикладеного, позивачка просила визнати недійсним рішення державного реєстратора Чумаківської сільської ради Моренко К.С., визнати недійсним договір дарування будівлі кафе, в будинку літ. А-1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці з кадастровим номером :03:149:0038, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений 24.10.2017р. приватним нотаріусом Дніпровського МНО Ричкою К.Ю., скасувати відповідний запис в Державному реєстрі речових прав па нерухоме майно, визнати недійсним рішення Дніпровської міської ради № 72/8 від 18.05.2016р., визнати недійсною додаткову угоду до договору оренди від 11.08.2016р., посвідчену приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО Козіною А.В.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав. 06.01.2021р. представник відповідача - адвокат Дубовенко А.В. (діє на підставі ордеру від 28.12.2020р. - а.с. 53) надав відзив на позовну заяву (а.с. 47 - 52), у якому не погодився із доводами позивачки про те, що її право порушене оспорюваним правочином, рішеннями міської ради та державного реєстратора і вона має право звернутися до суду із даним позовом. Вважав, що у позивачка не особою, яка уповноважена законом або статутом територіальної громади міста Дніпра звертатися до суду із даним позовом. По суті спору, зазначив, що позивачка не визначила правових підстав вимог щодо скасування рішення міської ради, лист Департаменту ДАБІ у Дніпропетровській області № 1004-1.21/1730 від 11.09.2020р. про відсутність інформації про реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації № ДП 98 від 05.02.2011р. не є належним доказом, в той час як підставою виникнення права власності у ОСОБА_2 на будівлю кафе є декларація про готовність об`єкта до експлуатації № ДП98 від 05.12.2011р. А відсутність у відповідному реєстрі запису про видачу декларації не може беззаперечно підтверджувати факт, що декларація насправді не видавалась, оскільки будь-яка особа не повинна нести негативних наслідки у вигляді втрати права власності на майно за неналежне виконання посадовими особами обов`язків щодо внесення до реєстру відповідних записів. Позивачкою не доведено незаконність рішення державного реєстратора Чумаківської сільської ради, дії і рішення останнього не визнані протиправними. Також, вважав, що позивачкою обрано невірний спосіб захисту порушеного права, оскільки належним способом захисту є лише скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Крім того, 06.01.2021р. представник відповідача надав заяву про застосування строків позовної давності (а.с. 57 - 58) у якій вказав, що трирічний строк позовної давності щодо вимоги про визнання недійсним рішення державного реєстратора Чумаківської сільської ради Моренко К.С. від 04.09.2017р. сплинув 04.09.2020р., строк позовної давності щодо вимоги про визнання недійсним договору дарування будівлі кафе від 24.10.2017р. сплинув 26.10.2020р., строк позовної давності щодо вимоги про визнання недійсним рішення Дніпровської міської ради №72/8 від 18.05.2016р. сплинув 18.05.2019р., строк позовної давності щодо вимоги про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди від 11.08.2016р., посвідченої приватним нотаріусом Дніпровського МНО Козіною А.В. сплинув 11.08.2019р., просив відмовити у задоволенні позову у зв`язку зі спливом строку давності.

Представник Дніпровської міської ради - Риженко М.С. (діє на підставі довіреності від 20.11.2020р. - а.с. 43) надала 05.01.2021р. пояснення по справі (а.с. 36 - 42), у яких вважала, що позивачкою обрано невірний спосіб захисту права, жодними діями і рішеннями Дніпровської міської ради право позивачки не порушене. Згідно із ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» лише сільські, селищні, міські ради як органи місцевого самоврядування представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Органи місцевого самоврядування у правовідносинах щодо розпорядження земельними ділянками комунальної власності (наданні земельних ділянок у користування) діють як органи, через які територіальна громада реалізує повноваження власника земельних ділянок. Відповідно до ст. 12 ЗК України саме до повноважень сільських, селищних, міських рад належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності.

За змістом ч. 1 ст. 4, ст. 15 ЦПК України до суду може звернутися особа, права та інтереси якої порушуються чи не визнаються. Проте власником земельної ділянки, на якій розміщена спірна будівля кафе, є територіальна громада міста Дніпро в особі Дніпровської міської ради, а позовна заява подана фізичною особою, яка не уповноважена звертатися до суд із позовом від імені територіальної громади міста Дніпра.

Керуючись ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до вимог п. 41 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015р. № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ОСОБА_2 надав для проведення державної реєстрації права приватної власності на будівлю кафе декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, розпорядження Дніпропетровського міського голови від 18.05.2010р. № 295-р «Про присвоєння адреси нежитловій будівлі кафе по АДРЕСА_2 » та технічний паспорт. Також, державним реєстратором отримувалася відповідь Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 01.09.2017р. за № 1004-09/126 щодо реєстрації декларації ДП №98 про готовність об`єкта до експлуатації. На підставі цих документів ОСОБА_2 зареєстрував право власності на будівлю кафе літ. А-1, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Згодом, на зазначене нерухоме майно право власності перейшло від ОСОБА_2 до ОСОБА_3 на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 24.10.2017р.

Реєстрація права власності на будівлю кафе за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не впливала на дії Дніпровської міської ради щодо надання дозволів на користування земельною ділянкою.

01.10.2008р. між Дніпропетровською міською радою і ОСОБА_2 укладено договір оренди землі, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО Козіною А.В. за реєстровим №3562 та зареєстрований ДМВ ДРФ ДП «Центр ДЗК» 14.11.2008р. за № 29. Даний договір було укладено терміном на два роки для завершення будівництва кафе з літнім майданчиком.

Через деякий час, 03.09.2013р. поновлено договір оренди землі на два роки, починаючи з 15.11.2012р., для завершення будівництва кафе з літнім майданчиком та укладеного додаткову угоду до договору оренди, посвідчену приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО Козіною А.В. за реєстровим № 841.

Також, 25.12.2014р. підписано додаткову угоду до договору оренди землі, посвідчену приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО Козіною А.В. за реєстровим №1947 про поновлення вищезазначеного договору строком на один рік, починаючи з 16.11.2014р.

11.08.2016р. підписано додаткову угоду до договору оренди землі, посвідчену приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО Козіною А.В. за реєстровим № 3562, якою поновлено договір оренди від 01.10.2008р. на два роки, починаючи з 17.11.2015р.

Тому у діях Дніпровської міської ради не міститься ознак порушення законодавства України при прийнятті рішень щодо продовження права оренди земельної ділянки з кадастровим номером: :03:149:0038.

На підставі наведеного, просив відмовити позивачці в задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсним рішення Дніпровської міської ради № 72/8 від 18.05.2016р., визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди від 11.08.2016р., інші вимоги вирішити відповідно до вимог чинного законодавства України.

05.05.2021р. до суду із самостійними вимогами на предмет спору звернулася ОСОБА_4 , які уточнила 03.08.2020р., а саме, із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (треті особи - Чумаківська сільська рада, приватний нотаріус Дніпровського МНО Ричка К.Ю., Дніпропетровська міська рада, державний реєстратор Чумаківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Моренко К.С.) про визнання недійсним договору дарування будівлі кафе, скасування запису про право власності за ОСОБА_3 (з урахуванням уточнень до позову), який ухвалою суду від 05.05.2021р. прийняти до спільного розгляду з первісним позовом (а.с. 149 - 150, 161 - 162).

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 зазначила, що спірна будівля кафе набута нею з ОСОБА_2 у період фактичних шлюбних відносин, а тому є спільною власністю. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровській області від 15.04.2021р. встановлений факт проживання ОСОБА_4 і ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Відповідно до положень ст. 74 СКУ, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 ЦК України про право спільної сумісної власності подружжя. Таким чином якщо, один із подружжя здійснив відчуження спільного сумісного майна, або використав його на свій розсуд проти волі іншого та не в інтересах сім`ї чи не на її потреби, або приховав його, така угода може бути визнана недійсною.

На підставі викладеного, просила визнати недійсним договір дарування будівлі кафе, в будинку літ. А-1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений 24.10.2017р. приватним нотаріусом Дніпровського МНО Ричкою К.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за № 5916, скасувати відповідний запис №22973266 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з одночасним припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав за ОСОБА_3 .

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав. 02.06.2021р. представник відповідача - адвокат Горбунова А.О. (діє на підставі ордеру від 17.01.2021р. -а.с. 79) надавала відзив на позовну заяву (а.с. 134-137), в якому вказала, що ОСОБА_4 в розумінні вимог КПК України не була учасником кримінального провадження №0000135, однак до позову долучила завірені нею копії документів кримінального провадження, вказавши, що оригінали є у неї в наявності. Тому в силу ч. 1 ст.78 ЦПК України, копія ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21.04.2021р., копія експертизи від 25.02.2021р., копія експертизи від 31.03.2020р. є недопустимими доказами по справі, оскільки одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Звернула увагу на те, що ОСОБА_4 звернулася до суду із 05.05.2021р., однак на момент звернення до суду із цим позовом рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15.04.2021р. по справі №175/4190/20, яким встановлений факт її проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, не набрало законної сили, отже цей факт не був підтверджений належними, достовірними та достатніми доказами, тому у ОСОБА_4 відсутнє було порушене право на момент звернення до суду.

Крім того, до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_4 зверталася не лише із вимогами про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, а й про поділ майна, що є спільною сумісною власністю. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15.04.2021р. відмовлено в задоволенні позовних вимог про поділ майна. Тобто, цим рішенням не встановлений факт наявності майна, що спільною сумісною власністю, а тому відсутні порушені права ОСОБА_4 і позовні вимоги є необґрунтованими. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник Дніпровської міської ради - Риженко М.С. (діє на підставі довіреності від 20.11.2020р. - а.с. 43) надала 14.07.2021р. пояснення по справі та 10.08.2021р. додаткові пояснення на заву про уточнення позовних вимог (а.с. 152-154, 173 -176), які є аналогічними поясненням щодо первісного позову, а також вказала додатково, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15.04.2021р. встановлений факт проживання ОСОБА_5 з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2012 року. Проте, згідно інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_2 зареєстрував незавершене будівництво кафе з літнім майданчиком готовністю 6% 22.02.2010р., не перебуваючи у шлюбних стосунках. У подальшому державна реєстрація на об`єкт завершеного будівництва відбулася на підставі неіснуючої декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 05.12.2011р. серії ДП 98 (зі слів ОСОБА_4 ), а у подальшому будівлю кафе відчужено ОСОБА_3 . До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Тому не можливо встановити, яке майно вважає ОСОБА_6 їх спільною сумісною власність з ОСОБА_2 , з яким вона перебувала у шлюбних відносинах з 2012 року. Просила відмовити у задоволенні позову третьої особи.

Представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Туманов С.Г. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, з підстав, викладених у позові, підтримав також позов третьої особи. 11.10.2021р. надав заяву про завершення розгляду справи без його участі, на задоволенні позову наполягав (а.с. 200).

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Єпрем`ян Л.В. в судовому засіданні просив позовні вимоги за первісним позовом і за позовом третьої особи вирішити відповідно до вимог чинного законодавства, правом на надання відзиву не скористався, про що повідомив під час розгляду справи. 11.10.2021р. надав заяву про завершення розгляду справи без його участі (а.с. 203).

Представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Горбунова А.О. в судовому засіданні проти позовних вимог позивачки ОСОБА_1 і третьої особи ОСОБА_4 заперечувала з підстав, зазначених у відзивах на позовні заяви, а також поясненнях, наданих під час розгляду справи, просила відмовити у їх задоволенні. Вважала, що ОСОБА_1 і ОСОБА_4 пропустили строки позовної давності при зверненні до суду. 11.10.2021р. надала заяву про завершення розгляду справи без її участі (а.с. 202).

Представник третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_4 - адвокат Лихопьок Д.П. в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_4 підтримав, просив їх задовольнити, з підстав, викладених у позові, підтримав також первісний позов ОСОБА_1 11.10.2021р. надав заяву про завершення розгляду справи без його участі, на задоволенні позову наполягав (а.с. 201).

Представник третьої особи - Дніпровської міської ради - Риженко М.С. в судовому засіданні проти позовних вимог позивачки ОСОБА_1 і третьої особи ОСОБА_4 заперечувала з підстав, зазначених у поясненнях на позовні заяви, просила відмовити у їх задоволенні. 11.10.2021р. надала заяву про завершення розгляду справи без її участі (а.с. 204).

Від представника третьої особи - Чумаківської сільської ради - сільського голови Сець В. неодноразово надходили заяви про розгляд справи без участі представника Чумаківської сільської ради, у яких також повідомлялося, що у зв`язку з відсутністю потреби для громади, економічною недоцільністю та ознаками протиправних дій у діяльності державних реєстраторів виконавчого комітету Чумаківської сільської ради Дніпровського району, 13.12.2019р. на 25 сесії VII скликання, прийнято рішення про внесення змін до штатного розпису виконавчого комітету Чумаківської сільської ради та ліквідовано посади державних реєстраторів у встановленому законом порядку. Державного реєстратора відділу державної реєстрації Чумаківської сільської ради Моренко К.С. 18.07.2018р. звільнено з посади державного реєстратора розпорядженням сільського голови № 26-к від 18.07.2018р за угодою сторін відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України (а.с. 93, 123, 181).

Третя особа - приватний нотаріус Дніпровського МНО Ричка К.Ю. в судове засідання не з`явився, про дату, місце і час розгляду справи повідомлявся не одноразово належним чином (а.с. 26, 31, 46, 68, 69, 87, 92, 131, 168), заяв клопотань не надав.

За згодою учасників справи, подальший розгляд справи здійснювався у відсутність третіх осіб, з метою ухвалення рішення у розумні строки.

Суд, вислухав сторін, третю особу, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази у справі відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, прийшов до таких висновків.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 .

Судом установлено, що 22.02.2010р. за ОСОБА_2 зареєстроване право власності на незавершене будівництво кафе з літнім майданчиком, готовністю 6% за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці з кадастровим номером :03:149:0038 (а.с. 197).

ОСОБА_2 в квітні 2017 року звернувся до державного реєстратора Чумаківської сільської ради із заявою про проведення державної реєстрації права власності на будівлю кафе, надавши декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, розпорядження Дніпропетровського міського голови від 18.05.2010р. № 295-р «Про присвоєння адреси нежитловій будівлі кафе по АДРЕСА_2 » та технічний паспорт. Як вказував представник третьої особи (ДМР) державним реєстратором отримано відповідь Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 01.09.2017р. за №1004-09/126 щодо реєстрації декларації ДП №98 про готовність об`єкта до експлуатації.

Як пояснив представник Дніпровської міської ради, 01.10.2008р. між Дніпропетровською міською радою і ОСОБА_2 укладено договір оренди землі, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО Козіною А.В. за реєстровим № 3562 та зареєстрований ДМВ ДРФ ДП «Центр ДЗК» 14.11.2008р. за № 29. Даний договір було укладено терміном на два роки для завершення будівництва кафе з літнім майданчиком. Через деякий час, 03.09.2013р. поновлено вказаний договір оренди землі на два роки, починаючи з 15.11.2012р., для завершення будівництва кафе з літнім майданчиком та укладеного додаткову угоду до договору оренди. 25.12.2014р. підписано додаткову угоду до договору оренди землі про поновлення вищезазначеного договору строком на один рік, починаючи з 16.11.2014р. 11.08.2016р. підписано додаткову угоду до договору оренди землі, якою поновила договір оренди від 01.10.2008р., починаючи з 17.11.2015р. (а.с. 18 - 19).

Установлено з Єдиного державного реєстру судових рішень, що ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21.04.2021р. по справі № 175/1155/21, яка набрала законної сили 29.04.2021р., ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень (проступків), передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, закривши відносно нього кримінальне провадження № 0000135. Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації - будівлі, розташованої по АДРЕСА_2 - вирішено зберігати при матеріалах кримінального провадження № 0000135 (а.с. 130 - 134).

Як видно зі змісту ухвали суду, відповідно до обвинувального акта від 24.03.2021р. ОСОБА_7 обвинувачувався у тому, що він, будучи фізичною особою підприємцем, для реалізації своєї діяльності, в період часу з 2004 року по 24.10.2017 року уклав договори оренди з Дніпропетровською міською радою на земельну ділянку площею 0,1288 га, розташовану по АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням «03.07 Для будівництва та обслуговування будівель торгівлі» та видом використання «Для завершення будівництва кафе з літнім майданчиком», кадастровий номер :03:149:0038.

У подальшому, влітку 2017 року, після завершення на вказаній ділянці будівництва, ОСОБА_2 вирішив продати збудовану будівлю кафе за вказаною адресою, яка на той час не була зареєстрована у встановленому законом порядку.

ОСОБА_2 , будучи обізнаним, що офіційна процедура введення в експлуатацію буде довготривалою, усвідомлюючи, що підставою для реєстрації права власності є зареєстрована в органах Державного архітектурно-будівельного контролю декларація про готовність до експлуатації об`єкта, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011р. № 461 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2015 року № 750), вирішив підробити вказану декларацію та надати її з пакетом інших документів для проведення державної реєстрації.

Так ОСОБА_2 , приблизно в другій половині серпня 2017 року, знаходячись по АДРЕСА_3 , маючи умисел на підробку офіційного документа - декларації про готовність об`єкта до експлуатації - будівлі, розташованої по АДРЕСА_2 , що посвідчується державною установою, а саме, Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області, яка має право посвідчувати такі документи, і засвідчує прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, з метою подальшого її використання, маючи досвід у будівництві, в тому числі реальні документи щодо вводу в експлуатацію інших об`єктів нерухомості, знаючи необхідні реквізити, приблизну нумерацію, прізвища працівників органів Державного архітектурно-будівельного контролю та інші необхідні відомості, з допомогою особистої комп`ютерної техніки створив електронний вигляд декларації про готовність об`єкта до експлуатації, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року № 461 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2015 року № 750), в якій заповнив відповідні графи щодо належного йому об`єкта нерухомості, його власника, технічних характеристик та інших необхідних реквізитів, після чого відсканував за допомогою сканера, марку та модель якого в ході досудового розслідування не вдалось встановити, зображення маючої раніше підготовленої декларації за іншим об`єктом, який містив всі необхідні реквізити, в тому числі гербову печатку Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області, рукописну інформацію про дату затвердження «5 грудня 2011 року»; реєстраційний номер «ДП 98»; прізвище посадової особи « ОСОБА_8 », а також підпис від імені посадової особи органу Державного архітектурно-будівельного контролю, та особистий підпис від свого імені, а далі переніс ці відображення на бланк декларації про готовність до експлуатації об`єкта, після чого за допомогою кольорового принтера, марку і модель якого в ході досудового розслідування не вдалось встановити, роздрукував заповнений бланк декларації з печатками Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю та іншими необхідними реквізитами, і таким чином виготовив завідомо підроблений офіційний документ.

Після цього, приблизно в кінці серпня 2017 року, ОСОБА_2 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на використання завідомо підробленого документа, будучи достовірно обізнаним про те, що декларація про готовність об`єкта до експлуатації - будівлі, розташованої по АДРЕСА_2 , є підробленою, знаходячись у приміщенні Чумаківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, розташованої по вул. Шкільній, 13 у с. Чумаки Дніпровського району Дніпропетровська області, з метою реєстрації права власності на майно, маючи злочинний умисел, спрямований на використання завідомо підробленого документу, а саме декларації про готовність об`єкта до експлуатації - будівлі, розташованої за вище вказаною адресою, усвідомлюючи протиправність своїх дій, надав завідомо підроблений документ реєстратору Чумаківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Моренко К.С. , яка у подальшому 04.09.2017 року зареєструвала за ОСОБА_10 у Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на нерухоме майно - зазначене вище приміщення кафе (номер запису про право власності: 22227912; номер об`єкта нерухомого майна: 101), і тим самим умисно, протиправно використав завідомо підроблений документ.

Позивачка ОСОБА_1 вважає, що реєструючи за ОСОБА_2 право власності на приміщення кафе, державним реєстратором Чумаківської сільської ради Моренко К.С. не дотримано вимоги ст.ст. 1, 22, 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», при тому, що рішенням Дніпровської міської ради № 72/8 від 18.05.2016р. ОСОБА_2 продовжений договір оренди земельної ділянки комунальної власності для завершення будівництва кафе, а декларація про готовність об`єкта до експлуатації за 2011 рік і така декларація є підробленою, тому право власності на нерухоме майно і користування земельною ділянкою комунальної власності набуте незаконно, що суперечить інтересам громади Дніпра.

Звертаючись до суду із даним позовом, позивачка вважала, що вона як член тривіальної громади м. Дніпра має право оскаржити будь-яку дію чи рішення суб`єкта владних повноважень - Дніпровської міської ради, а також рішення державного реєстратора, а тому просила визнати недійсним рішення державного реєстратора Чумаківської сільської ради, визнати недійсним рішення Дніпровської міської ради № 72/8 від 18.05.2016р. про продовження ОСОБА_2 договору оренди земельної ділянки, визнати недійсною додаткову угоду до договору оренди від 11.08.2016р.

Також позивачка, посилаючись на незаконність набуття права власності ОСОБА_2 , просила визнати недійсним сам договір дарування будівлі кафе, укладений 24.10.2017р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , скасувати відповідний запис в Державному реєстрі речових прав па нерухоме майно.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд виходить з такого.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальна громада - жителі, об`єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об`єднання жителів кількох сіл, селищ, міст, що мають єдиний адміністративний центр; представницький орган місцевого самоврядування - виборний орган (рада), який складається з депутатів і відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення; районні та обласні ради - органи місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст; право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

У відповідності до ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Частиною 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, та керуються у свої діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України (ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні).

Згідно зі статтями 13, 41 Конституції України від імені Українського народу права власності здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією і усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до статей 142-145 Конституції України до матеріальної основи органів місцевого самоврядування, крім інших об`єктів, належить земля, управління якою здійснюють територіальної громади через органи самоврядування в межах їх повноважень шляхом прийняття рішень. Права органів самоврядування захищаються у судовому порядку.

Згідно зі ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності.

Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Статтею 124 ЗК України передбачений порядок передачі земельних ділянок в оренду. Так, п ередача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу. У свою чергу, згідго зі ст. 123 ЗК України, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється, серед іншого, органами місцевого самоврядування згідно із рішенням цього органу на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Згідно із п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Розділом ІІІ Статуту територіальної громади міста Дніпра, зареєстрованим Південно-Східним міжрегіональним управлінням міністерства юстиції (м. Дніпро) 03.07.2020р., затвердженим Дніпровською міською радою VII скликання 20.05.2020р., який оприлюднений на офіційному сайті Дніпровської міської ради за посиланням: https://dniprorada.gov.ua/uk/page/statut-teritorialnoi-gromadi-mista, передбачені форми реалізації права її членів на участь у місцевому самоврядуванні.

Так, згідно зі ст. 16 Розділу ІІІ Статуту члени територіальної громади здійснюють своє право на участь у місцевому самоврядуванні як безпосередньо, так і через відповідні органи місцевого самоврядування міста. Формами участі членів територіальної громади в місцевому самоврядуванні є: місцеві вибори; місцевий референдум; загальні збори громадян за місцем проживання; участь у партиципаторному бюджетуванні; місцеві ініціативи; громадські слухання; звернення до органів і посадових осіб місцевого самоврядування міста; участь у роботі органів місцевого самоврядування та робота на виборних посадах місцевого самоврядування міста; участь у діяльності громадських організацій, професійних і творчих спілок; участь у роботі громадської ради при міській раді, громадських радах при районних у місті радах (у разі їх створення) та консультативно-дорадчих органах; участь у роботі органів самоорганізації населення; інші форми участі громадян у місцевому самоврядуванні міста.

Згідно зі ст. 56 Розділу VIII Статуту органи місцевого самоврядування визначають порядок використання земельних ділянок під забудову відповідно до вимог чинного законодавства та містобудівної документації. Органи місцевого самоврядування контролюють процеси будівництва та виконання власних планів перспективного розвитку через використання наданого законом права щодо надання дозволів та координації діяльності суб`єктів будівництва на території міста. Міська рада має надане законом право стосовно відведення землі, що належить територіальній громаді, а також право щодо визначення особливих умов у разі забудови важливих для життєдіяльності територіальної громади земельних ділянок.

Волевиявлення міської ради оформлюється у формі рішень, які ухвалюються на засіданнях сесії ради, що передбачено Регламентом Дніпровської міської ради VII скликання, затвердженого Рішення міської ради від 29.02.2016 № 5-3/1 «Про затвердження Регламенту Дніпропетровської міської ради VІІ скликання», розміщеному на офіційному сайті Дніпропетровської міської ради за посиланням: https://dniprorada.gov.ua/uk/page/reglament-miskoi-radi.

З аналізу вищенаведених норм законодавства, ураховуючи положення статуту територіальної громади, слідує, що виключно органу місцевого самоврядування - Дніпровській міській раді, яка здійснює свої повноваження в інтересах всієї громади міста, належить право розпоряджатися землями комунальної власності, у т.ч. передавати в оренду під будівництво об`єктів нерухомості.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Тобто, обов`язковою умовою звернення до суду є існування порушення або оспорювання прав чи законних інтересів позивача.

Власником земельної ділянки, на якій розміщена будівля кафе є територіальна громада міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради, яка наділена виключними повноваженнями стосовно вказаної земельної ділянки.

А відтак позивачка ОСОБА_1 не є повноважною особою, яка наділена правом захищати право власності територіальної громади, а тому, в даному випадку, її право не є порушеним рішенням міської ради, про визнання недійсним якого вона звернулася до суду.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що відсутність порушеного права є підставою для відмови в позові ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення Дніпровської міської ради та скасування рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 .

За змістом ч. 3 ст. 215 ЦК України договір може бути визнаний недійсним за позовом особи, яка не була його учасником, за обов`язкової умови встановлення судом факту порушення цим договором прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Саме по собі порушення сторонами договору при його укладенні окремих вимог закону не може бути підставою для визнання його недійсним, якщо судом не буде встановлено, що укладеним договором порушено право чи законний інтерес позивача і воно може бути відновлене шляхом визнання договору недійсним. При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права.

Позивачка не є стороною ані додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 11.08.2016р., укладеного між ОСОБА_2 і міською радою, ані договору дарування будівлі кафе від 24.10.2017р., укладеного між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , а також не встановлено, що оспорюваними правочинами порушене права та охоронювані законом інтересів позивачки, тому у задоволенні позовних вимог про визнання недійсними цих правочинів позивачці ОСОБА_1 слід відмовити.

На підставі ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із відмовою у задоволенні позову ОСОБА_1 судові витрати із відповідачів не стягуються.

Щодо позовних вимог ОСОБА_4 .

З матеріалів справи установлено, що ОСОБА_3 є власником нерухомого майна - будівлі кафе загальною площею 530,5 кв.м (опис: основна площа 428,5 кв.м, допоміжна площа 102,0 кв.м), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування, будівлі кафе від 24.10.2017р., серія та номер: 5916, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського МНО Ричкою К.Ю. (а.с. 140-141).

Будівля кафе розташована на земельній ділянці з кадастровим номером :03:149:0038, що перебуває у комунальній власності територіальної Дніпровської міської ради, та перебуває в оренді ОСОБА_2 на підставі додаткової угоди до договору оренди землі від 11.08.2016р. а.с. 18-19).

Як установлено судом з Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21.04.2021р. по справі № 175/1155/21, яка набрала законної сили 29.04.2021р. ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень (проступків), передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, закривши відносно нього кримінальне провадження № 0000135.

Зі змісту ухвали суду з`ясовано, що відповідно до обвинувального акта від 24.03.2021р. ОСОБА_2 обвинувачувався в тому, що у 2017 році подав державному реєстратору Чумаківської сільської ради підроблену декларацію про готовність об`єкта до експлуатації - будівлі, розташованої по АДРЕСА_2 , на підставі якої державним реєстратором Чумаківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Моренко К.С. 04.09.2017р. зареєстровано за ОСОБА_2 у Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на нерухоме майно - зазначене вище приміщення кафе (номер запису про право власності: 22227912; номер об`єкта нерухомого майна: 101).

Як вказував представник відповідача ОСОБА_2 , ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21.04.2021р. по справі № 175/1155/21 та копію висновку судової технічної експертизи документів № СЕ-19/104-21/5993-ДД від 25.02.2021р. з матеріалів кримінального провадження, були надані самим ОСОБА_2 ОСОБА_4 , вона їх оглядала і тому в копіях долучила до матеріалів свого позову.

В подальшому ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 з вимогами про встановлення факта проживання її з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу, поділ майна, що є сумісною власністю подружжя.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15.04.2021р. у справі № 175/4190/20 (провадження № 2/175/1207/20), яке набрало законної сили 17.05.2021р., з урахуванням ухвали від 13.05.2021р. про виправлення описки, задоволені частково позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та поділ майна, що є спільною сумісною власністю.

Встановлений факт проживання ОСОБА_4 , з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з січня 2012 року по листопад 2020 року включно, в задоволенні вимог про поділ майна - відмовлено з підстав їх недоведеності (а.с. 145 -147).

ОСОБА_3 , особа, яка не брала участі у справі, посилаючись на те, що суд вирішив питання про його права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, звернувся з апеляційної скаргою на вказане рішення.

За результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_3 , ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 21.07.2021р. апеляційне провадження у справі закрито, з тих підстав, що рішенням в оскаржуваній частині не вирішувалися права, свободи, інтереси та обов`язки ОСОБА_3 (а.с 163 - 164).

Розглядаючи апеляційну скаргу, суд не прийняв доводи апелянта ОСОБА_3 стосовно того, що він є власником нерухомого майна (будівля кафе), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , договір купівлі-продажу якого в іншій справі оспорює ОСОБА_4 , і використовуючи рішення у даній справі сторони намагаються визнати недійсним договір купівлі-продажу вищевказаної будівлі кафе.

Вирішуючи вимоги третьої особи про визнання недійсним правочину, суд виходить з такого.

Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (ч. 2 ст. 3 СК України).

Відповідно до ч. 1 і 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Згідно з ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 74 СК України у разі якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15.04.2021р. у справі № 175/4190/20 (провадження № 2/175/1207/20), яке набрало законної сили 21.07.2021р., встановлений факт проживання ОСОБА_4 до ОСОБА_2 однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у період з січня 2012 року по листопад 2020 року включно.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналогічне положення містить і в ст. 368 ЦК України.

Частиною 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт в судовому порядку. При цьому тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільної сумісної власності майна, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За вимогами частин 1, 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Згідно з ч. 3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Відповідно до ч. 4 ст. 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Розірвання шлюбу не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя. Таке майно залишається їх спільною сумісною власністю. Тобто лише після вирішення питання про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю, виділення конкретних часток кожному зі співвласників, таке майно набуває статусу спільної часткової власності чи особистої приватної власності.

Відсутність згоди одного із співвласників - колишнього подружжя - на розпорядження нерухомим майном є підставою визнання правочину, укладеного іншим співвласником щодо розпорядження спільним майном, недійсним.

Відсутність нотаріально посвідченої згоди іншого зі співвласників (другого з подружжя) на укладення правочину позбавляє співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень на укладення договору про розпорядження спільним майном. Укладення такого договору свідчить про порушення його форми і відповідно до ч. 4 ст. 369, ст. 215 ЦК України надає іншому зі співвласників (другому з подружжя) право оскаржити договір з підстав його недійсності. При цьому закон не пов`язує наявність чи відсутність згоди усіх співвласників на укладення договору ні з добросовісністю того з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, ні третьої особи - контрагента за таким договором і не ставить питання оскарження договору в залежність від добросовісності сторін договору.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018р. у справі N 372/504/17 (провадження N 14-325цс18).

Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у постанові від 15.06.2020р. по справі № 430/1281/14-ц (провадження № 61-43510сво18) дійшла такого висновку. При розгляді спорів про відчуження одним із подружжя спільного майна без згоди іншого з подружжя слід передусім визначитись з об`єктом, тобто з тим, що відчужується. Предмет правочину є іншою правовою категорією, а саме - об`єктом, а не його частиною. Відчуження спільного майна відбувається за згодою співвласників, а відчуження частки - лише за її наявності (після зміни правового режиму спільного майна подружжя зі спільної сумісної на спільну часткову). В такому разі співвласник вправі самостійно розпорядитися своєю часткою, але з додержанням вимог ст. 362 ЦК України про переважно право купівлі частки (якщо відчуження частки відбувається на підставі договору купівлі-продажу). Якщо об`єкт належить на праві спільної сумісної власності кільком особам, то право власності кожного із співвласників у спільній сумісній власності поширюється на весь об`єкт, відтак передати у власність можна лише об`єкт в цілому. Договір дарування спільного сумісного майна подружжя, укладений без згоди іншого з подружжя, є недійсним в цілому.

Установлено, що фактичні шлюбні відносини між ОСОБА_4 і ОСОБА_2 існували у період з січня 2012 року по листопад 2020 року включно.

При цьому, згідно Реєстру прав власності на нерухоме майно, 22.02.2010р. за ОСОБА_2 був зареєстрований об`єкт незавершеного будівництва кафе з літнім майданчиком готовністю 6% (а.с. 197).

04.09.2017р., тобто, у період фактичних шлюбних відносин між ОСОБА_4 і ОСОБА_2 , останній на підстав підробленої декларації зареєстрував за собою у Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на спірне приміщення кафе (номер запису про право власності: 22227912; номер об`єкта нерухомого майна: 101).

Оспорюваним правочином від 24.10.2017р., ОСОБА_2 , перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_4 , здійснив дарування вже не об`єкта незавершеного будівництва, а конкретно визначеного об`єкта нерухомості - будівлі кафе з літнім майданчиком, загальною площею 530,5 кв.м., основною площею 428,5 кв.м., допоміжною площею 102,0 кв.м., яка складається із будинку літ. А-1, ганку а, ганку а1, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, набута спірна будівля кафе і потім відчужена, в силу положень ст. 368 ЦК, ст.ст. 60, 74 СК України, є спільною власністю ОСОБА_4 і ОСОБА_2 .

Як було указано, норми статей 60, 70 СК України, ст. 368 ЦК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт в судовому порядку. При цьому тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільної сумісної власності майна, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Однак під час розгляду справи, відповідач ОСОБА_2 не спростовував презумпцію спільності права власності ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на спірну будівлю кафе. Представник відповідача в судовому засіданні підтвердив, що ОСОБА_2 навмисно приховував від ОСОБА_4 відчуження об`єкту.

Як установлено судом, третя особа ОСОБА_4 , яка перебувала у фактичних шлюбних відносинах із ОСОБА_2 при укладанні останнім спірного правочину, не надавала своєї згоди на відчуження майна, яке є спільною сумісною власністю, як того вимагає ч. 3 ст. 65 СК України, тому суд доходить висновку про недійсність оспорюваного правочину з підстав, передбачених статтями 203, 205, 215 ЦК України.

Вирішуючи питання про можливість застосування строку позовної даності, суд вважає, що даний строк не підлягає застосуванню до позовних вимог ОСОБА_4 , з огляду на таке.

Оспорюваний правочин укладений 24.10.2017р. ОСОБА_4 звернулася до із позовом про визнання його недійсним 05.05.2021р. (а.с. 225).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні підтвердив, що ОСОБА_2 навмисно приховував від ОСОБА_4 відчуження об`єкту, про його відчуження вона дізналася вже після розгляду кримінального провадження, атому і звернулася до суду із вимогами про встановлення факта проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Як вказувала ОСОБА_4 у позові, лише при розгляді справи у Дніпропетровському районному суді Дніпропетровської області № 175/4190/20 про встановлення факту її проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу вона дізналася про розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_2 , у якому установлено, що будівля зареєстрована ним незаконно, а потім подарована без її відома, що вказувало на навмисне позбавлення ОСОБА_2 її частки спільної сумісного майна.

При цьому, рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області по справі № 175/4190/20 ухвалене у квітні 2021 року, кримінальне провадження № 00001354 щодо ОСОБА_2 розпочате 26.01.2021р., обвинувальний акт складений 24.03.2021р., ухвала Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області по справі № 175/1155/21 про закриття провадження у зв`язку із звільненням ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності постановлена 21.04.2021р.

Тому суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 не пропущений строк позовної даності звернення до суду, оскільки про своє порушене право вона дізналася у 2021 році.

Суд також не приймає твердження представника відповідача ОСОБА_3 про відсутність у ОСОБА_4 права на захист, оскільки та звернулася до суду у момент коли ще рішення про встановлення факту проживання однією сім`єю із ОСОБА_2 не набрало законної сили. Сам факт, який установлений рішенням суду - проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, у дійсності існував ще у минулому - з 2012 року і мав місце на момент укладення оспорюваного правочину, тому само по собі набрання судовим рішенням законної сили жодним чином не впливає на фактичні підстави позову.

Згідно із ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Велика Палата Верховного Суду, розглядаючи справу № 520/17304/15-ц (провадження № 14-94цс19), у своїй постанові від 27.03.2019р., зазначила про те, що спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права власності на квартиру має розглядатися як спір, який пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на квартиру іншою особою, за якою зареєстроване відповідне право. Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої внесений відповідний запис у Держреєстр (п. 36 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018р. у справі №823/2042/16).

Враховуючи те, що спірні правовідносини пов`язані із захистом права власності, цей спір не є публічно-правовим і має вирішуватися судами за правилами цивільного судочинства.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018р. у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню - шляхом визнання недійсним договору дарування будівлі кафе в будинку літ. А-1, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , посвідченого 24.10.2017р. приватним нотаріусом Дніпровського МНО Ричкою К.Ю. та скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право власності № 22973266 за ОСОБА_3 у розмірі 1/1 частки, яке виникло на підставі оспорюваного договору.

На підставі ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову повністю, з відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на користь третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_4 підлягають стягненню судові витрати в розмір 908,00 грн. (а.с. 129), по 454,00 грн. з кожного з відповідачів.

На підставі вище наведеного, керуючись ст.ст. 2-5, 76-81, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (треті особи - Чумаківська сільська рада, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ричка Катерина Юріївна, Дніпропетровська міська рада, державний реєстратор Чумаківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Моренко Катерина Сергіївна) про визнання недійсним рішення державного реєстратора, визнання недійсним договору дарування, визнання недійсними рішення Дніпровської міської ради та додаткової угоди до договору оренди - відмовити.

Позовні вимоги третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (треті особи - Чумаківська сільська рада, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ричка Катерина Юріївна, Дніпропетровська міська рада, державний реєстратор Чумаківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Моренко Катерина Сергіївна) про визнання недійсним договору дарування будівлі кафе, скасування записів про державну реєстрацію - задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування будівлі кафе в будинку літ. А-1, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа: 530,5 кв.м., основна площа: 428,5 кв.м., допоміжна площа: 102,0 кв.м., на земельній ділянці (кадастровий номер :03:149:0038), укладений між ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ), посвідчений 24 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ричкою Катериною Юріївною, зареєстрованого в реєстрі за № 5916,

Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 22973266, учинений 24 жовтня 2017 року державним реєстратором - приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ричкою Катериною Юріївною про право власності у розмірі 1/1 частки за ОСОБА_3 , на підставі договору дарування будівлі кафе, серія та номер: 5916, виданий 24 жовтня 2017 року.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 ) витрати по сплаті судового збору в сумі 454,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 ) витрати по сплаті судового збору в сумі 454,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст рішення складений 20 жовтня 2021 року.

Суддя Наумова О.С.