Справа № 450/2103/17 Провадження № 2/450/233/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2021 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Мусієвського В.Є.

при секретарі Расяк С.М.

з участю представників ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування вартості безпідставно набутого майна, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з відповідача на його користь вартість будівельних матеріалів зведеного житлового будинку АДРЕСА_1 .

Мотивував свої позовні вимоги тим, що він перебував у шлюбів з ОСОБА_5 з 21 листопада 1992 року. 26 квітня 2017 року на підставі рішення Сихівського районного суду м. Львова шлюб між ними розірвано. Повідомив, що за час шлюбу ним було побудовано вищезгаданий житловий будинок. Зауважив, що спільного господарства з ОСОБА_5 він не веде з 2015 року. За цей час відповідач, який є її сином, без його відома зареєстрував право власності на згаданий будинок 21 серпня 2015 року. Вказав, що метою будівництва житлового будинку було подальше проживання в ньому з дружиною, у зв`язку з чим він не реєстрував право власності на такий. Враховуючи наведене, вважає, що він є власником будівельних матеріалів, які використовувалися для будівництва вказаного будинку. Відтак, просив позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою судді від 06 вересня 2017 року відкрито провадження у справі.

21 лютого 2018 року від позивача до суду надійшло клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи.

27 вересня 2018 року від представника позивача ОСОБА_1 до суду надійшло клопотання, у якому він просив викликати для допиту свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13

24 травня 2021 року від представника відповідача ОСОБА_14 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому він з позовними вимогами не погодився. Зазначив, що відповідач 18 листопада 2013 року зареєстрував право власності на земельну ділянку кадастровий № :03:002:0260, на якій розташований вищезгаданий будинок. При цьому, згоди на будівництво житлового будинку на його земельній ділянці він не надавав, а сама ділянка не перебувала у власності або в користуванні позивача. Вказав, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що згаданий житловий будинок збудований з його будівельних матеріалів. Подані позивачем квитанції щодо придбання будівельних матеріалів не можуть свідчити про використання таких при будівництві даного будинку. Крім того, частина таких документів виписана не на ОСОБА_3 , а на інших осіб. Повідомив, що будівництво житлового будинку завершене в 2009 році. Згідно декларації про готовність об`єкта до експлуатації замовником будівництва є відповідач. З огляду на вказане, просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні 12 червня 2018 року представник відповідача ОСОБА_14 заявив клопотання про застосування строків позовної давності, мотивоване тим, що будівництво житлового будинку закінчено у 2009 році, відповідач зареєстрував право власності на такий 18 листопада 2013 року, з огляду на що строк позовної давності закінчився 19 листопада 2016 року. Водночас, позивач звернувся до суду з позовом 03 серпня 2017 року.

Протокольною ухвалою від 12 червня 2018 року клопотання представника позивача ОСОБА_1 про виклик свідків задоволено, закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні 29 серпня 2018 року представник позивача ОСОБА_1 відмовився від допиту свідка ОСОБА_11 .

Протокольною ухвалою від 29 серпня 2018 року відмова представник позивача ОСОБА_1 від допиту свідка ОСОБА_11 прийнята.

26 жовтня 2018 року до суду від відповідача надійшло клопотання про долучення доказів по справі.

29 листопада 2018 року позивачем подано до суду письмові пояснення, у яких він зазначив, що з поданих відповідачем квитанцій за спожиту електроенергію вбачається, що станом на 09 листопада 2010 року споживання електроенергії становило 0 кВт. Станом на 01 березня 2015 року споживання електроенергії становило 1807 кВт/год. Вказав, що поданими товарно-транспортними накладними і чеками за період з 30 грудня 2010 року по 30 грудня 2013 року стверджується, що товари, які в них вказані, закуплені і оплачені в основному ОСОБА_15 , який є дядьком відповідача, для будівництва згаданого житлового будинку. Звернув увагу, що матеріали не описані і загальна сума витрат на підрахована. Подані відповідачем чеки є сумнівними, а подане рішення Поршнянської сільської ради є підробленим. Вказав, що подані документи про оплату земельного податку не стосуються предмету доказування у даній справі. Крім того, відповідачем не подано технічного паспорту з відбудовною вартістю. Виразив переконання, що відповідач станом на час розгляду справи займається внутрішнім оздобленням будинку.

В судовому засіданні 12 грудня 2018 року представник позивача ОСОБА_1 подав заперечення на заяву відповідача від 26 жовтня 2018 року про долучення доказів по справі.

Представник відповідача ОСОБА_16 в судовому засіданні 12 грудня 2018 року заявив клопотання про виклик свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_5 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 .

Протокольною ухвалою від 12 грудня 2018 року відповідачу відмовлено у прийнятті письмових доказів по справі, представнику відповідача ОСОБА_16 відмовлено у задоволенні клопотання про виклик свідків, оскільки такі слід подавати та заявляти на стадії підготовчого судового засідання.

В судовому засіданні 18 лютого 2019 року представник позивача ОСОБА_1 уточнив питання, які пропонується поставити перед експертом.

Ухвалою від 18 лютого 2019 року по справі призначено судову будівельно-технічну експертизу, провадження зупинено на час проведення такої.

05 березня 2019 року відповідачем подано апеляційну скаргу на ухвалу від 18 лютого 2019 року, до якої долучено письмові докази, в прийнятті яких відмовлено судом.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 27 березня 2019 року відкрито апеляційне провадження, а копія апеляційної скарги з доданими до неї матеріалами надіслана сторонам.

Постановою Львівського апеляційного суду від 13 серпня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції від 18 лютого 2019 року - без змін.

24 вересня 2019 року від судового експерта Іляш В.В. до суду надійшло клопотання, у якому він просив надати інвентаризаційну справу на будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвалою від 25 вересня 2019 року клопотання судового експерта Іляш В.В. задоволено, у Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» витребувано інвентаризаційну справу на будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 .

18 травня 2021 року до суду надійшов висновок № 4681/4682 від 14 травня 2021 року судового експерта Іляш В.В. за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи.

Протокольною ухвалою від 02 вересня 2021 року відновлено провадження у справі.

В судовому засіданні 02 вересня 2021 року представник відповідача ОСОБА_2 подав письмові пояснення, у яких зазначив, що висновок судового експерта Іляш В.В. є недостовірним, оскільки ґрунтується на припущеннях, ним конкретно і категорично не встановлено обставин, які підлягають доказуванню у даній справі.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні 02 вересня 2021 року заявив клопотання про виклик судового експерта Іляш В.В.

Протокольною ухвалою від 02 вересня 2021 року клопотання представника позивача ОСОБА_1 задоволено, судового експерта Іляш В.В. викликано в судове засідання для надання усних пояснень щодо його висновку.

Позивач та його представник ОСОБА_1 в судовому засіданні надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, позовні вимоги підтримали та просили такі задовольнити. Пояснили, що строки позовної давності не підлягають застосуванню, оскільки позивач довідався про реєстрацію права власності спірного будинку з лише інформаційної довідки від 11 липня 2016 року. Просили стягнути з відповідача 374140 грн. загальної вартості матеріалів згідно висновку судового експерта.

Представники відповідача в судовому засіданні надали пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву, проти задоволення позовних вимог заперечили, просили відмовити у задоволенні таких, підтримали подану ними заяву про застосування строку позовної давності.

Заслухавши пояснення учасників справи, розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Частиною 2 статті 1213 ЦК України встановлено, що у разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Як зазначає позивач, він за час шлюбу з ОСОБА_5 збудував житловий будинок АДРЕСА_1 .

На підтвердження зазначеної обставини ним подано копії накладних та фіскальних чеків, якими підтверджується придбання будівельних матеріалів.

При цьому, як вбачається з поданих фіскальних чеків від 17 травня 2011 року, від 26 червня 2011 року на придбання цементу, з таких неможливо ідентифікувати особу, яка здійснювала купівлю вказаного товару.

У накладних № 2764 від 25 серпня 2005 року, № Рас-12505 від 05 жовтня 2006 року, № 2798 від 26 серпня 2005 року, № 2837 від 30 серпня 2005 року, № 2917 від 02 вересня 2005 року, якими засвідчується факт придбання будівельних матеріалів, отримувачем таких вказаний ОСОБА_27 , а не позивач.

Судом відмовлено у задоволенні клопотання сторони позивача про допит ОСОБА_27 , оскільки вказане клопотання слід заявляти на стадії підготовчого судового засідання.

Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 63212538 від 11 липня 2016 року стверджується, що ОСОБА_4 18 листопада 2013 року зареєстрував право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Аналогічна інформація стверджується також свідоцтвом про право власності на нерухоме майно інд. № 13012979 від 19 листопада 2013 року і доданим до нього витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності інд. № 13010792 від 19 листопада 2013 року.

Таким чином, твердження позивача про те, що відповідач зареєстрував право власності на вказаний житловий будинок 21 серпня 2015 року, спростовані наявними у справі доказами.

З розписок про поставку будівельних матеріалів від 31 серпня 2005 року, 29 серпня 2005 року, 05 жовтня 2006 року, 02 вересня 2005 року неможливо встановити, яка саме особа здійснювала поставку будівельних матеріалів. Крім того, у таких розписках відсутній конкретна адреса поставки. У зв`язку з наведеними обставинами, суд не може приймати ці докази як допустимі, оскільки не має можливості пересвідчитися у їй істинності, а також у зв`язку з тим, що інформація, викладена у таких, є неконкретизованою.

Крім того, як вбачається з видаткових накладних № СК-09/13-2013 від 12 серпня 2013 року, № СК-06/13-2013 від 07 липня 2013 року, № СК-11/12-2012 від 12 липня 2012 року, № СК-46-12 від 13 червня 2012 року, № СФ-15-112 від 24 квітня 2012 року, № СК-24-13 від 14 травня 2012 року, № СК-98-10 від 23 квітня 2010 року, № СК-12/10-2011 від 02 травня 2011 року, № СК-198/11 від 01 липня 2011 року, а також рахунку-фактури № Ср-15-11 від 22 червня 2011 року, одержувачем будівельних матеріалів, на які вони видані, значиться ОСОБА_3 .

При цьому, будь-яких доказів на підтвердження того, що вказані будівельні матеріали, як і вищезгадані будівельні матеріали, придбані ОСОБА_27 , поставлені невідомою особою 31 серпня 2005 року, 29 серпня 2005 року, 05 жовтня 2006 року, 02 вересня 2005 року, використовувалися для будівництва вказаного вище житлового будинку суду не надано.

Більше, того, як вбачається з наявної в матеріалах справи декларації про готовність об`єкта до експлуатації, виданої на житловий будинок АДРЕСА_1 , замовником будівництва є ОСОБА_4 , будівництво почалося у 2008 році, а завершилося у 2009 році.

Вказаним документом спростовуються твердження позивача про те, що вказаний будинок будувався ним або на його замовлення. Крім того, спростовуються і подані позивачем документи про придбання будівельних матеріалів відповідно до поданих накладних та рахунку-фактору за період з 23 квітня 2010 року по 12 серпня 2013 року, оскільки такі видавалися вже після закінчення будівництва.

При цьому, позивач не повідомляв суд і не подавав доказів на підтвердження того, що вказана декларація була скасована або хоча б ним оскаржувалася.

Не подано позивачем також будь-яких доказів на підтвердження того, що саме він є замовником будівництва, а саме проектну документацію на будівництво, погоджену та затверджену в порядку, визначеному законодавством, дозволи на виконання підготовчих і будівельних робіт, без наявності яких чинний на час будівництва Закон України «Про планування і забудову територій» не дозволяв здійснення будівельних робіт.

Крім того, позивач не просив поставити питання на виконання призначеної по справі судової будівельно-технічної експертизи щодо періоду будівництва житлового будинку.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 повідомив, що працював над будівництвом згаданого будинку, зводив стіни другого поверху з цегли і газоблоків. Фундамент був з бетонних блоків, перекриття першого поверху виготовлено з панелей. Другий поверх утеплений мінватою. Зазначив, що будівельні матеріали на час будівництва вже знаходилися на земельній ділянці. Вказав, що запросив його на роботу позивач, а відповідач здійснював нагляд за будівництвом. Деякі будівельні матеріли привозили потім. Їх замовляв позивач. Вказав, що з позивачем він разом працював на підприємстві і певний час був його підлеглим. Зі слів позивача йому відомо, що він оплачував будівельні матеріали. Розраховувався за роботу з ним позивач.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні повідомив, що у 2013 році робив сантехніку та електрику у будинку. Розрахунки з ним проводив позивач. Відповідач здійснював нагляд за будівництвом.

Свідок ОСОБА_9 під час допиту пояснив, що він виставляв на будівництві фундаментні блоки. Був там приблизно чотири рази на вихідні (суботи) або після роботи. Вказав, що це було приблизно у травні-червні 2010 року. Блоки і траншеї вже були на місці будівництва. Йому невідомо хто купляв блоки. Грошей за роботу він не брав. Зауважив, що працював на підприємстві, на якому його керівником був позивач. Відповідач йому допомагав.

Поясненнями свідка ОСОБА_6 стверджується, що він у 2013 році штукатурив будинок на прохання позивача у вихідні дні і після роботи. Походження будівельних матеріалів йому невідомо. Працював на будівельній фірмі з позивачем.

Свідок ОСОБА_12 вказав, що він працював разом з позивачем, останній був його керівником. Він просив допомагати йому з будівництвом. Повідомив, що він столяр і допомагав при зведенні даху у 2013 році. Зі слів позивача йому відомо, що будівельні матеріали привозилися ним.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засідання повідомив, що знає позивача з 2010 року, а відповідача - з моменту виконання будівельних робіт. Позивач був його керівником. Приблизно у 2012-2014 роках здійснював роботи по зварюванню у вказаному будинку. Стіни будинку були зведені з блоків та частково з цегли. Позивач оплачував його роботу. Вказав, що будинок будувався для відповідача. У 2014 році будинок був збудований. Роботи проводив у вихідні дні та під час відпустки. Крім того, під час офіційної роботи позивач залучав його на роботи по будівництву будинку.

Показами свідка ОСОБА_7 стверджується, що він працював на підприємства «ЕкоДім» і позивач був його керівником. Відповідач також працював на цьому підприємстві. На будівництві він допомагав приблизно у 2012-2014 роках, здійснював монтажні роботи на прохання позивача. Допомагав утеплювати будинок пінопластом. Будинок був з блоків, а перекриття були бетонні. Оплачував його роботу позивач. Працював у вільний від роботи час.

Таким чином, достеменно встановити факт того, що будівельні матеріали для будівництва згаданого житлового будинку придбані саме позивачем з показів свідків не вдалося, оскільки їм ці обставини відомі зі слів позивача. Не вдалося встановити також тієї обставини, що замовником будівництва самого будинку, а не оздоблювальних робіт, є саме позивач.

Крім того, покази свідків частково спростовуються наявними у справі доказами, якими конкретно встановлені дати початку та закінчення будівництва будинку, зокрема декларацією про готовність об`єкта до експлуатації.

При цьому суд враховує те, що свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 працювали під керівництвом позивача на його підприємстві, що може викликати сумніви у їх об`єктивності та достовірності.

Відповідно до положень ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Таким чином, судом встановлено, що подані позивачем на підтвердження обставин, якими обґрунтовані позовні вимоги, є недостатніми для встановлення вказаних обставин.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Водночас, позивачем не подано належних доказів на підтвердження заявлених вимог.

Висновком експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 4681/4682 від 14 травня 2021 року, складеного судовим експертом Іляш В.В. встановлено, що ринкова вартість згаданого вище житлового будинку на час проведення експертизи становить 1884601 грн, вартість будівельних матеріалів, виробів та конструкцій, використаних для будівництва, складає 1130760 грн. Інформація на аркушах справи 14-33 щодо використання будівельних матеріалів під час будівництва житлового будинку, та їх вартості, відповідає фактично використаним будівельним матеріалам. Водночас, з висновку також вбачається, що визначена ринкова вартість будівельних матеріалів, виробів та конструкцій є орієнтовною.

Допитаний під час розгляду справи судовий експерт ОСОБА_28 повідомив, що огляд будинку проводився ззовні, доступу всередину будинку не було надано. Твердження щодо вартості, викладені в останньому абзаці 11 сторінки висновку, є орієнтовними. Матеріали, зазначені в чеках, є базовими для будівництва, а тому могли використовуватися під час здійснення будівельних робіт. Зауважив, що такі будівельні матеріали як могли, так і не могли бути використані для будівництва саме цього житлового будинку. Для встановлення того, чи саме ці будівельні матеріали були використані, необхідно розібрати будинок.

Таким чином, судом встановлено, що твердження судового експерта Іляш В.В., викладені у висновку судової будівельно-технічної експертизи № 4681/4682 від 14 травня 2021 року, щодо використання вищевказаних будівельних матеріалів під час будівництва вказаного вище житлового будинку, є припущеннями, що свідчить про неконкретизованість такого.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Верховний Суд у постанові від 11 листопада 2019 року по справі № 496/4851/14-ц зазначив, що висновок експертизи має бути категоричним та не може ґрунтуватись на припущеннях

Таким чином, вказаним висновком експерта не встановлено фактичних даних, які стосувалися предмету спору і підлягали доказуванню для підтвердження обставин, якими позивач мотивував позовні вимоги. Клопотань про призначення додаткової або повторної судової будівельно-технічної експертизи сторонами не заявлялося.

З приводу покликань сторони відповідача про те, що позивачем пропущено строки позовної давності при поданні даного позову до суду слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як зазначив представник позивача ОСОБА_1 , позивач дізнався про реєстрацію права власності на вказаний вище будинок за відповідачем з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, яку отримав 11 липня 2016 року.

Суд вважає, що позивач не мав об`єктивної можливості раніше дізнатися про реєстрацію права власності на вказаний житловий будинок за відповідачем, у зв`язку з чим, враховуючи, що позовна заява надійшла до суду 03 серпня 2017 року, строки позовної давності ним пропущені не були.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вказане, суд приходить до висновку, що обставини, якими позивач обґрунтовував свої позовні вимоги, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а тому у задоволенні таких слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір не підлягає стягненню з відповідача на користь позивачів.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 82, 84, 89, 109, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 1212, 1213 ЦК України, суд,

у х в а л и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду або через місцевий суд до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 21 жовтня 2021 року.

Суддя Мусієвський В.Є.