Справа № 243/8525/21
Провадження № 2/243/2498/2021
11 жовтня 2021 року м. Слов`янськ
Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Воронкова Д.В.,
за участю секретарів Бочаровій М.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі № 17 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації частки співвласника у вартості спільного майна, -
Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, уточненні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином, про що свідчать поштові повідомлення, що повернулися за закінченням строку зберігання. Суд розцінює поведінку відповідача, як намагання уникнення явки до суду та, відповідно до ч.3 ст. 211, ч.2 ст. 247, 280 ЦПК України, вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів та ухвалює заочне рішення.
За загальним правилом (ч. 1 ст. 13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до вимог ст.ст. 12,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог, є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 13 грудня 2016 року по 06 серпня 2020 року, що вбачається зі змісту рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24 червня 2020 року (а.с. 4-5).
Довідкою ТСЦ МВС № 1443 від 04.09.2021 року № 31/5-1443-3330 підтверджено, що 30.06.2021 року ОСОБА_2 уклав договір купівлі-продажу вище вказаного автомобілю.(а.с.26).
З свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 вбачається, що легковий автомобіль DAEWOO LANOS, 2004 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 , було зареєстровано 01.07.2017 року на ім`я ОСОБА_2 (а.с.3).
Частиною 3 статті 368 ЦК України і статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині і чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку, доходу. Об`єктом спільної сумісної власності може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст. 61 СК України).
Розірвання шлюбу, як це передбачено статтею 68 СК України, не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.
Згідно статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.
Положеннями статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.
Зі змісту положень ст. ст. 57, 60 СК України вбачається, що правовий статус майна визначається такими критеріями, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Таким чином, обставинами, які підлягають доказуванню, є не тільки час придбання майна, а джерело його набуття.
Відповідно до ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Аналізом змісту вищевказаних норм Закону, довідки ТСЦ МВС № 1443 від 04.09.2021 року , з урахуванням інших матеріалів справи та часу перебування сторін у шлюбі, суд набуває висновку, що спірний транспортний засіб підпадає під критерії спільно нажитого майна подружжя.
Також суд вважає доведеним та не спростованим відповідачем той факт, що продаж спірного автомобілю було здійснено відповідачем без згоди позивачки.
Згідно п. 30 Постанови Пленуму ВСУ № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року передбачено, що у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
Як вказав ВС у постанові № 347/1579/15 від 31.03.2021, у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню, для цілей грошової компенсації частки такого з подружжя у вартості спірного майна, підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно, та узгоджується з правовим висновком Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеним у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц.
Таким чином, позивачка вправі вимагати стягнення із відповідача відшкодування 1/2 частини вартості автомобіля, оскільки поділу підлягають кошти, які були отримані в результаті відчуження цього майна без згоди іншого співвласника.
Вирішуючи питання про розмір відшкодування вартості спірного автомобіля суд приймає до уваги звіт № 102-21 про оцінку колісного транспортного засобу від 16.09.2021 року, оскільки відшкодуванню підлягає Ѕ частина саме ринкової вартості автомобіля.
Позивачкою документально підтверджено факт сплати нею судового збору в загальній сумі 908 грн. та витрати на залучення спеціаліста у сумі 400 грн. (а.с. 16,31) Приймаючи до уваги результати розгляду справи, керуючись вимогами ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вищевказаних сумах.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 10-13,81,89, 258, 259, 265, 268 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 , судові витрати в сумі 908 грн. та витрати, пов`язані із залученням спеціаліста у сумі 400 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржено позивачем до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений 18.10.2021 року.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду

Донецької області Д.В. Воронков