ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

21 жовтня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/2832/21

Головуючий у першій інстанції - Ченцова С. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1365/21

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Мамонової О.Є.,

суддів: Бобрової І.О., Висоцької Н.В.,

учасники справи:

позивач: Чернігівський міський центр зайнятості,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05 серпня 2021 року (ухвалене о 10:15, повний текст рішення складено 10 серпня 2021 року) у справі за позовом Чернігівського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, -

У С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року Чернігівський міський центр зайнятості звернувся з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів у сумі 24343 грн 68 коп. та судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що ОСОБА_1 перебував на обліку як безробітний в Чернігівському міському центрі зайнятості з 15.06.2020 року до 04.01.2021 та отримував соціальні послуги і забезпечення відповідно до ст. 7 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Під час розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення, було встановлено, що під час реєстрації та надання статусу безробітного, відповідач не повідомив центр зайнятості про те, що є засновником ТОВ «Айтаргіс». У зв`язку з цим, за твердженням позивача, відповідачу безпідставно були виплачені грошові кошти у вигляді допомоги по безробіттю в сумі 24343,68 грн, які підлягають стягненню з відповідача на користь Чернігівського міського центру зайнятості.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05 серпня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Чернігівського міського центру зайнятості грошові кошти у сумі 24343 гривні 68 копійок.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції належним чином не дослідив та не встановив всі фактичні обставини справи, а саме те, що ОСОБА_1 в період з 15.06.2020 по 03.01.2021, коли отримував допомогу по безробіттю, не являвся керівником ТОВ «Айтаргіс», а був лише засновником, а в подальшому взагалі відчужив належну йому частку у статутному капіталі ТОВ «Айтаргіс».

Заявник указує, що суд першої інстанції безпідставно застосував приписи ч.3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та допустив стягнення раніше виплаченої ОСОБА_1 грошової допомоги в сумі 24343 грн 68 коп.

Зазначає, що фактичне володіння ОСОБА_1 корпоративними правами у ТОВ «Айтаргіс», не дає підстави вважати його зайнятою особою в розумінні Закону України «Про зайнятість населення».

Наголошує, що позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження здійснення ним підприємницької діяльності, отримання прибутку від перебування в статусі засновника ТОВ «Айтаргіс».

У відзиві на апеляційну скаргу Чернігівський міський центр зайнятості просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Зазначає, що на момент звернення до центру зайнятості, відповідач був зареєстрований як засновник товариства, отже не мав права на отримання статусу безробітного, у зв`язку з чим незаконно отримував допомогу по безробіттю.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та доводи відзиву на апеляційну скаргу, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач на час звернення до центру зайнятості належав до працевлаштованого населення і не мав права отримувати передбачене законом матеріальне забезпечення на випадок безробіття, а тому вимоги позивача є доведеними та обґрунтованими.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Судом у справі встановлено, що 15.06.2020 ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського міського центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного та із заявою про призначення виплати допомоги по безробіттю (а.с. 12,13).

Із витягу із наказів про прийняття рішення по особі: ОСОБА_1 ПК №00038 від 19.03.2021 вбачається, що статус безробітного ОСОБА_1 надано згідно із наказом від 16.06.2020 № НТ200616 з 15.06.2020 по 11.03.2021 та затверджено розпочати виплату допомоги по безробіттю відповідно до ст. 22 «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» з 15.06.2020.

Згідно із наказом від 06.08.2020 № НТ200806 скорочено виплату з 06.08.2020 по 20.08.2020 та наказом від 21.08.2020 № НТ 200821 поновлено виплату.

Відповідно до наказу від 05.01.2021 № НТ210105, у зв`язку з встановленням факту подання зареєстрованим безробітним недостовірних даних та документів, на підставі яких прийнято рішення про надання йому статусу безробітного, призначення виплати матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг, що мав місце протягом періоду реєстрації відповідно до абзацу 18 пп. 1 п. 30 Порядку надання допомоги по безробіттю припинено виплату допомоги по безробіттю ОСОБА_1 з 04.01.2021 (а.с.8).

З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що ОСОБА_1 є засновником підприємства ТОВ «Айтаргіс» з 26.11.2019 () (а.с.14). Свою частку у статутному капіталі ТОВ «Айтаргіс» ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 14.01.2021 (а.с. 59).

Актом № 1 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та Закону України «Про зайнятість населення» від 04.01.2021 встановлено, що ОСОБА_1 є засновником ТОВ «Айтаргіс» з 26.11.2019, про що своєчасно не повідомив центр зайнятості, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (а.с.17).

Відповідно до довідки - розрахунку матеріального забезпечення від 06.01.2021 № 06/156 за період з 15.06.2020 по 03.01.2021 ОСОБА_1 було нараховано 28729 грн 76 коп. допомоги по безробіттю, у тому числі виплачено за період з 15.06.2020 по 30.11.2021 допомогу по безробіттю в сумі 24343 грн 68 коп., яка підлягає поверненню відповідачем (а.с.18).

З наказу директора Чернігівського міського центру зайнятості «Про відшкодування коштів» від 11.01.2021 № 7 вбачається, що заступнику директора ОСОБА_3 доручено вжити заходів по поверненню ОСОБА_1 28729 грн 76 коп. допомоги по безробіттю, нарахованої за період з 15.06.2020 по 03.01.2021, в тому числі 24343 грн 68 коп. виплаченої за період з 15.06.2020 по 30.01.2020. Начальнику відділу бухгалтерського обліку - головному бухгалтеру Черненко Л.М. вилучити із відомостей виплат 4386 грн 08 коп. нарахованої ОСОБА_1 допомоги по безробіттю, але не виплаченої станом на дату прийняття цього рішення (а.с.57).

Згідно із листом від 11.01.2021 № 05/173 Чернігівського міського центру зайнятості ОСОБА_1 запропоновано добровільно повернути отримані кошти у сумі 24343 грн 68 коп (а.с.58).

Відповідно до статті 2 Закону України «Про зайнятість населення» безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Безробітними визнаються також інваліди, які не досягли пенсійного віку, не працюють та зареєстровані як такі, що шукають роботу.

Положеннями статті 4 Закону України «Про зайнятість населення» передбачено, що до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 45 Закону України «Про зайнятість населення» реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі встановлення факту подання особою недостовірних даних та документів, на підставі яких було прийнято рішення про надання їй статусу безробітного, призначення (виплати) матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг.

У частині другій статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» встановлено, що застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Частиною третьою статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено, що сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Згідно з п. 6, 8 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України №60/62 від 13.02.2009 у разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг.

У разі неповернення коштів у встановлений строк стягнення таких коштів здійснюється у судовому порядку відповідно до законодавства.

Встановлено, що 15.06.2020 ОСОБА_1 подав до Чернігівського місцевого центру зайнятості відповідну заяву для отримання статусу безробітного, в якій зазначив інформацію про те, що він не відноситься до зайнятого населення відповідно до ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» та не забезпечує себе роботою самостійно (а. с. 12).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що при зверненні із заявою про надання статусу безробітного відповідач не повідомив центр зайнятості про те, що він є засновником ТОВ «Айтаргіс» з 2019 року, основним видом діяльності якого є діяльність телефонних центрів, а також комп`ютерне програмування, консультування з питань інформатизації. Відповідач не міг підпадати під категорію безробітного та отримувати допомогу з безробіття, оскільки як станом на день подання заяви про надання статусу безробітного, так і упродовж всього часу перебування на обліку і одержання допомоги був засновником юридичної особи, діяльність якої пов`язана із одержанням прибутку та у встановленому законом порядку не була припинена. Отже підстави для надання відповідачу статусу безробітного та призначення йому матеріальної допомоги були відсутні.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що в період перебування на обліку в центрі зайнятості товариство, де він був засновником, підприємницькою діяльністю не займалось та доходів не отримувало, висновку суду першої інстанції не спростовує, оскільки не підтверджені належними доказами. При цьому неповідомлення відповідачем територіального органу служби зайнятості на час постановки на облік як безробітного про те, що він був засновником ТОВ «Айтаргіс» впливає на порядок призначення виплат допомоги по безробіттю, підбору підходящої роботи та свідчить про невиконання ним своїх обов`язків, що відповідно до частини третьої статті 36 Закону «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» є підставою для стягнення суми виплаченого забезпечення.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції належним чином не дослідив та не встановив всі фактичні обставини справи, а саме те, що ОСОБА_1 в період з 15.06.2020 по 03.01.2021, коли отримував допомогу по безробіттю, не являвся керівником ТОВ «Айтаргіс», а був лише засновником, а також на те, що фактичне володіння ним корпоративними правами у ТОВ «Айтаргіс», не дає підстав вважати його зайнятою особою в розумінні Закону України «Про зайнятість населення», є необґрунтованими, оскільки заснувавши ТОВ «Айтаргіс» з метою одержання прибутку, відповідач вільно обрав для себе такий вид діяльності, а саме здійснення підприємницької діяльності через засноване ним підприємство.

Доводи апеляційної скарги не є обґрунтованими, не підтверджені належними доказами та висновків суду не спростовують.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність передбачених ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» підстав для стягнення із ОСОБА_1 отриманої соціальної допомоги.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів бере до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05 серпня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча О.Є.Мамонова

Судді: І.О.Боброва

Н.В.Висоцька