Справа № 296/4735/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" жовтня 2021 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Драча Ю.І.,

за участі секретаря Алексеєнко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Житомирі зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , нотаріуса Бердичівської державної нотаріальної контори, Бердичівського нотаріального округу Житомирської області Єрьомінської-Бойкової Інни Валеріївни про визнання недійсним та скасування свідоцтва на право спадщини за законом, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Корольовського районного суду м. Житомира перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження квартирою, а також зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , нотаріуса Бердичівської державної нотаріальної контори, Бердичівського нотаріального округу Житомирської області Єрьомінської-Бойкової Інни Валеріївни про визнання недійсним та скасування свідоцтва на право спадщини за законом.

18.10.2021 року ОСОБА_2 подано заяву в якій зазначено, що вона скориставшись правом, передбаченим п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, відмовляється від позовних вимог заявлених у первісному позові. Наслідки відмови від позову передбачені статтею 206 ЦПК України відомі та зрозумілі, тому просить суд винести відповідне рішення.

Ухвалою суду від 18.10.2021 року закрито провадження по справі за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження квартирою.

Таким чином, суд розглядає зустрічну позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , нотаріуса Бердичівської державної нотаріальної контори, Бердичівського нотаріального округу Житомирської області Єрьомінської-Бойкової Інни Валеріївни про визнання недійсним та скасування свідоцтва на право спадщини за законом.

Зустрічна позовна заява ОСОБА_1 обґрунтована тим, що з 12.09.2008 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 за час перебування у шлюбі, 02.06.2010 року, відповідно до вимог ст. 65 Сімейного кодексу, на праві спільної сумісної власності подружжя, було куплено квартиру АДРЕСА_1 , яка була оформлена на чоловіка.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, а ОСОБА_1 перебувала під вартою у зв`язку з кримінальним провадженням по її обвинуваченню в пособництві у вбивстві чоловіка.

Позивач також зазначає, що після смерті чоловіка відкрилась спадщина на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , а друга 1/2 частина зазначеної квартири належить їй, відповідно до вимог статті 70 СК України. Однак, право власності на спадщину за законом на спірну квартиру нотаріусом Бердичівської державної нотаріальної контори Бердичівського нотаріального округу Житомирської області Єрьомінською-Бойковою І.В. було оформлено на відповідачів за зустрічним позовом - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , а також дітей - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в рівних частках - по 1/4.

ОСОБА_1 зазначає, що свідоцтво про право на спадщину за законом підлягає скасуванню, оскільки могло бути видано спадкоємцям лише на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , тому просить суд задовольнити позов.

18.10.2021 року ОСОБА_1 та її адвокатом Шолодько М.М. подано заяву в якій вони просять суд задовольнити вимоги позову, а саме: свідоцтво про право спадщину за Законом від шостого грудня 2016 року, видане Єрьомінською-Бойковою Інною Валерійовною , в.о. державного нотаріуса Першої Житомирської державної нотаріальної контори, зареєстроване в реєстрі № 412, спадкова справа № 470/2011 на квартиру АДРЕСА_2 визнати недійсним та скасувати. Також, заявник зазначила, що в частині стягнення судових витрат з ОСОБА_2 відмовляється.

18.10.2021 року ОСОБА_2 подано заяву в якій вона зазначила, що визнає позовні вимоги в частині позовних вимог щодо відмови в задоволені первісного позову, визнанні свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним та скасуванні його, в решті позовних вимог не визнає.

Єрьомінська - Бойкова І.В. , нотаріус Бердичівської нотаріальної контори Бердичівського нотаріального округу Житомирської області в судове засідання не з`явилась, 02.04.2021 року подала заяву про розгляд позову без представника Бердичівської державної нотаріальної контори. При вирішенні позову покладається на розсуд суду.

Суд, дослідивши подані учасниками справи документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази при вирішенні спору по суті виходить з наступного.

Так, з матеріалів справи, а саме копії повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюбу вбачається, що 12 вересня 2008 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 39-40).

За час перебування у шлюбі, а саме 02.06.2010 року було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 між ОСОБА_10 та ОСОБА_4 (а.с. 30).

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Зі змісту ч.1 ст. 70 СК України слідує, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно із ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, квартира АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя позивача ОСОБА_1 та її померлого чоловіка ОСОБА_4 .

З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 32).

Після його смерті відкрилась спадщина, яка зокрема складалась з квартири АДРЕСА_1 .

06 грудня 2016 року Єрьомінською-Бойковою І.В , в.о. державного нотаріуса Першої житомирської державної нотаріальної контори видано свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на 1/4 квартири АДРЕСА_1 кожному (а.с. 105, 106, 109, 111).

Відповідно до частини другої статті 1223 Цивільного кодексу України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно із ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкоємцем, має надати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1258 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частиною першою статті 1224 ЦК України передбачено, що не мають права на спадкування особи, які умисно позбавили життя спадкодавця чи будь-кого з можливих спадкоємців або вчинили замах на їхнє життя.

Таким, чином оскільки ОСОБА_1 була усунена від права на спадкування в силу статті 1224 ЦК України, спадкоємцями майна померлого ОСОБА_4 були його батьки - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та діти - ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , однак лише на 1/2 частину належної йому квартири АДРЕСА_1 , оскільки інша 1/2 частина квартири належить ОСОБА_1 ..

Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

У постанові Верховний Суд від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18) зробив висновок, що у статті 1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини, тощо.

Відповідно до частини 4 статті 189 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем повністю або частково суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову повністю або у відповідній частині вимог.

Враховуючи викладене, беручи до уваги визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 знайшли підтвердження під час судового розгляду, тому позов підлягає задоволенню.

Питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішувалось, оскільки позивач відмовилась від позову в даній частині.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 80, 81, 89, 141, 263-268, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , нотаріуса Бердичівської державної нотаріальної контори, Бердичівського нотаріального округу Житомирської області Єрьомінської-Бойкової Інни Валеріївни про визнання недійсним та скасування свідоцтва на право спадщини за законом - задовольнити.

Визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право спадщину за Законом від шостого грудня 2016 року, видане Єрьомінською-Бойковою Інною Валерійовною , в.о. державного нотаріуса Першої Житомирської державної нотаріальної контори, зареєстроване в реєстрі № 412, спадкова справа № 470/2011 на квартиру АДРЕСА_2 .

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя Ю. І. Драч