Номер провадження: 22-ц/813/3374/21
Головуючий у першій інстанції Мазун І. А.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2021 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до Малиновського районного відділу Одеського міського управління ГУМВС України в Одеській області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, на рішення Малиновського районного суду м. Одеси, ухваленого під головуванням судді Мазун І.А. 24 червня 2020 року у м. Одеса, -

встановила:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до Малиновського районного відділу Одеського міського управління ГУМВС України в Одеській області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди (а.с. 1-5).

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилалася на те, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2018 року у справі №521/18338/18 її позовні вимоги до Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області про визнання дій незаконними задоволено у повному обсязі; визнано дії правоохоронних органів Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області у 2010 році відносно ОСОБА_1 незаконними. Зі змісту цього рішення вбачається, що факт правопорушення у 2010 році зі сторони ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , не мав місця, відповідно правоохоронні органи незаконно у 2010 році склали протокол про адміністративне правопорушення на позивача.

Для того, щоб довести незаконність дій зі сторони правоохоронців, позивачу, інваліду 3-ї групи, знадобилося 8 років життя та близько 10 000 грн. пенсійних витрат. Позивач документально може підтвердити суму матеріальних витрат, яка складає 1 714,10 грн.

Крім того, ОСОБА_1 зазначала, що ситуація, в яку вона потрапила 8 років назад виникла з того, що вона зробила зауваження хлопцю, який гуляв з собакою бійцівської породи без намордника, а у відповідь отримала 8 років розбирань з правоохоронною системою, працівники якої, абсолютно не розібравшись у ситуації зганьбили та знищили її репутацію перед родичами, сусідами та трудовим колективом, чим спричинили їй моральну шкоду, яку вона оцінює в 5 000 грн., та яка виразилася у тому, що працівники Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області замість надання позивачу, яка є інвалідом третьої групи та хворою людиною, допомоги у відновленні свого чесного імені, глузували з неї та казали, що варто зупинитися та припинити надокучати їм своїми дрібницями.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила стягнути з Державного бюджету України на її користь грошові кошти в сумі 6 174,10 грн.

В подальшому позивач збільшила розмір позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди на 7 000 грн. та, посилаючись на ст.ст.23,1174 Цивільного кодексу України, просила стягнути з Державного бюджету України на її користь моральну шкоду в сумі 12 000 грн. та матеріальну шкоду, яку вона збільшила на 142,50 грн., в сумі 1 856,60 грн., а всього просила стягнути 13 856,60 грн.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 24 червня 2020 року позов ОСОБА_1 було залишено без задоволення (а.с. 205-214).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що постановою Одеського апеляційного суду від 16 листопада 2020 року постанову судді Малиновського районного суду м. Одеси від 31 серпня 2010 року відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ст.173 КпАП України було скасовано, а провадження по справі закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в її діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП (а.с. 217-222).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 26 травня 2010 р. працівниками Хмельницького ВМ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України був складений протокол ОД №017841 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ст.173 КУпАП.

31 серпня 2010р. Малиновським районним судом м. Одеси винесено постанову, якою провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.173 КУпАП було припинено на підставі п.7 ст.247 КУпАП у зв`язку зі спливом до моменту розгляду справи щодо адміністративного правопорушення строків, передбачених ст.38 КУпАП.

При вирішенні справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 судом було встановлено, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення повністю підтверджується письмовими матеріалами справи та ОСОБА_1 підлягає притягненню до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП, однак у зв`язку з тим, що сплинув строк притягнення її до адміністративної відповідальності, провадження у справі підлягає припиненню. (а.с.128-130)

Постановою Одеського апеляційного суду від 16 листопада 2020 року постанову судді Малиновського районного суду м. Одеси від 31 серпня 2010 року відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ст.173 КпАП України було скасовано, а провадження по справі закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в її діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2018р. у справі №521/18338/18 за позовом ОСОБА_1 до Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області про визнання дій незаконними, яке набрало законної сили 24. грудня 2018р., визнано дії правоохоронних органів Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області у 2010 році відносно ОСОБА_1 незаконними (а.с.9).

Крім того, в цьому судовому рішенні зазначено, що у 2016 р. офіційною службовою перевіркою, проведеною за зверненням позивача, Національною поліцією України було встановлено, що факт правопорушення у 2010 році за адресою: АДРЕСА_1 не мав місця, що підтверджується листом Хмельницького ВП за №38/1-21-С від 25 січня 2016р.

Однак, колегія суддів зауважує, що зі вказаних судових рішень не вбачається, які самі дії посадових осіб Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області були визнані незаконними, та в чому вони полягали.

Наявність або відсутність в діях особи адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП, вирішує суд виключно при вирішенні справи про адміністративне правопорушення.

Згідно із частиною першою статті 96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Листом ГУ МВС України в Одеській області від 06 листопада 2018р. позивача було повідомлено про те, що Малиновський районний відділ Одеського міського управління ГУМВС України в Одеській області перебуває у стані ліквідації, заснована ліквідаційна комісія Малиновського районного відділу Одеського міського управління ГУМВС України в Одеській області, яка не є юридичною особою (а.с. 24).

Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Малиновський районний відділ Одеського міського управління ГУМВС України в Одеській області з 11 листопада 2015р. знаходиться в стані припинення (а.с.61-62).

Згідно статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Фактично підставою для застосування вказаного виду відповідальності є наявність в діях особи складу цивільного правопорушення, складові якого у сукупності надають право на відшкодування завданої шкоди (шкода, протиправна поведінка, причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою).

Органи поліції не належать до суб`єктів відповідальності за нормами статей 1173, 1174 ЦК України, у зв`язку із тим, що не мають статусу органів, які реалізують надані державою функції і повноваження у сфері управління, однак такими органами є державні адміністрації та органи місцевого самоврядування. За змістом ст. ст. 1173, 1174 ЦК України до суб`єктів відповідальності за цими нормами належать створені відповідно до Конституції України, Конституції Автономної Республіки Крим і правових актів Верховної Ради України, Президента України, Верховної Ради і Ради Міністрів Автономної Республіки Крим органи державної влади й управління, які реалізують надані державою функції та повноваження у сфері управління, а також органи місцевого самоврядування, створені на підставі Конституції України та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що Малиновський районний відділ Одеського міського управління ГУМВС України в Одеській області не належить до суб`єктів відповідальності на підставі ст.1174 ЦК України, на яку посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог.

Зазначене узгоджується із постановою Верховного Суду від 01 серпня 2018р. у справі №520/4116/16-ц (пр. №61-3767св18)

Згідно мережі розпорядників та одержувачів бюджетних коштів, що отримують фінансування з Державного та місцевих бюджетів у 2019 році, Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області обслуговується в Головному управлінні Державної казначейської служби України в Одеській області на підставі договору про розрахунково-касове обслуговування.

Таким чином, при встановлені дійсного спричинення шкоди позивачу, стягнення повинно проводитись не з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, а з рахунків винних органів, як розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів, рахунки яких відкриті в територіальному органі Державної казначейської служби України (тобто, безспірне списання коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти бюджетних установ).

Однак, матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу того, що працівниками Малиновського районного відділу Одеського міського управління ГУМВС України в Одеській області дійсно було спричинено матеріальну шкоду позивачу, зокрема, ОСОБА_1 у позові та у апеляційній скарзі не зазначено, які саме працівники відповідача спричинили позивачу матеріальну шкоду, та якими діями було спричинено таку шкоду.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між діями посадових осіб Малиновського районного відділу Одеського міського управління ГУМВС України та матеріальною шкодою, завданою позивачу, а тому у суду були відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині.

Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ч.ч.1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Однак, як вірно зазначено судом першої інстанції, у порушення вимог вищенаведених процесуальних норм, позивачем не доведено факт заподіяння їй моральної шкоди, наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями правоохоронних органів Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області та наслідками, зазначеними позивачем у позові. При цьому, сам по собі факт наявності судового рішення про визнання дій правоохоронних органів Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області неправомірними, за умови недоведення вищенаведених обставин, не являється достатньою підставою для висновку про наявність в справі підстав для стягнення на користь позивача моральної шкоди.

Так, у позовній заяві та у апеляційній скарзі ОСОБА_1 обмежується лише посиланням на те, що дії правоохоронних органів завдали їй моральної шкоди, яка полягає в глузуванні з неї, ненаданні необхідної допомоги та знищенні її репутації, проте жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що по відношенню на неї дійсно було застосовано психічний тиск, та в чому він виражався, позивачем не надано.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що постановою Одеського апеляційного суду від 16 листопада 2020 року постанову судді Малиновського районного суду м. Одеси від 31 серпня 2010 року відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ст.173 КпАП України було скасовано, а провадження по справі закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в її діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП

Колегія суддів зауважує, що сам лише факт скасування постанови судді Малиновського районного суду м. Одеси від 31 серпня 2010 року не може бути доказом незаконних дій Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області та, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення з відповідача відшкодування моральної або матеріальної шкоди.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24 червня 2020 року постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 13 жовтня 2021 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді О.В. Князюк

О.М. Таварткіладзе