ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2021 року

м.Суми

Справа №591/4123/20

Номер провадження 22-ц/816/1358/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Собини О. І.

сторони справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа: Зарічний відділ державної виконавчої служби м. Суми Північно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми)

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 18 червня 2021 року в складі судді Сідоренко А.П. ухваленого у м. Суми,

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із позовом 06.07.2020 року, ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь заборгованість по аліментам за періодом з 08.09.2008 р. по 08.05.2018 р. в розмірі 55364 грн. 07 коп., неустойку (пеню) по несплаченим аліментам за період з 01.03.2015 по 28.02.2018 року включно в розмірі 95680 грн. 00 коп., а також додаткові витрати на дитину в розмірі 26886 грн. 00 коп.

Свої вимоги мотивує тим, що з 11.04.2002 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем, під час шлюбу у них народився син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . 26.08.2008 року Зарічним районним судом м. Суми стягнуто з відповідача аліменти на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі 500 грн. 00 коп. щомісячно до його повноліття. 25.01.2018 року Зарічним районним судом м. Суми змінено розмір аліментів з 500 грн. 00 коп. до 1500 грн. 00 коп. Вказані рішення знаходяться на примусовому виконанні. Листом від 27.02.2018 року направленим на адресу ВДВС Зарічний районний суд відкликав виконавчий лист, яким стягнуто з боржника аліменти в розмірі 500 грн. 00 коп., як такий, що не підлягає виконанню в зв`язку з ухваленням нового рішення. Постановою державного виконавця від 08.05.2018 року виконавче провадження закінчене. Вказує, що заборгованість по закритому виконавчому провадженню станом на 01.03.2018 року становить 55364 грн. 07 коп. і в зв`язку з закриттям виконавчого провадження заборгованість по вказаному документу не стягується, а тому вона вимушена звернутися до суду . Зазначає, що в період коли на виконанні перебував виконавчий лист Зарічного районного суду м. Суми, яким з відповідача стягувалися в розмірі 500 грн., державним виконавцем було складено довідку розрахунок заборгованості по аліментах станом на 01.03.2018 року. У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені). Вказує, що сума неустойки становить за період з 01.03.2015 року по 28.02.2018 року 95680 грн. 00 коп. Крім того, нею особисто, без участі відповідача було понесено додаткові витрати на дитину в розмірі 53772 грн. 00 коп. За таких обставин, вважає, що відповідач повинен відшкодувати їй половину понесених нею вказаних витрат.

Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 18 червня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість по аліментам за період з 08 вересня 2008 року по 08 травня 2018 року в розмірі 55364 грн. 07 коп., пеню за прострочення сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період з 01.03.2015 року по 28.02.2018 року в сумі 17235 грн. 00 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 725 грн. 95 коп.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки на час відкликання судом виконавчого листа по ньому обліковувалась заборгованість, то наявні підстави для її стягнення з відповідача. Разом з тим, визначаючи розмір стягнутих з відповідача аліментів, суд першої інстанції виходив з того, що місячний розмір заборгованості по пені не може перевищувати місячного розміру заборгованості по аліментам. Обставин того, що несплата аліментів була наслідком тяжкої хвороби, несвоєчасною виплатою заробітної плати, інших незалежних від відповідача обставин, судом встановлено не було, а тому суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів за період з 01.03.2015 року по 28.02.2018 року в сумі 17235 грн. 00 коп. Відмовляючи в задоволенні позову про стягнення додаткових витрат по утриманню дитини, суд першої інстанції виходив з того, що навчання у вищих навчальних закладах для здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, що передбачають можливість стягнення додаткових витрат на утримання дитини. Витрати позивача на придбання комп`ютерної техніки, мобільних телефонів, взуття не є витратами, що зумовлені розвитком особливих здібностей дитини та витратами, що зумовлені особливими обставинами та охоплюються розміром присуджених аліментів з відповідача.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити її позов в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що рішення суду винесено без врахування інтересів дитини. невиконання обов`язку відповідача по сплаті аліментів свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 196 СК України. Вказує, що суд при винесенні рішення застосував розрахунок пені на свій розсуд. При цьому суд застосував до спірних правовідносин ч. 1 ст. 196 СК України, відповідно до якої максимальний (граничний) розмір пені не повинен перевищувати 100 відсотків заборгованості, - до розміру пені за кожним місячним платежем. При цьому у висновках Великої Палати Верховного Суду не передбачено застосування граничного розміру пені до кожного простроченого місячного платежу. Вказує, що положення ч. 1 ст. 196 СК України необхідно застосовувати саме до загального розміру заборгованості. Крім того, нею особисто були понесені додаткові витрати за навчання в Сумському коледжі економіки і торгівлі, мобільного телефону, планшету та монітору для дистанційного навчання. При цьому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку стосовно того, що придбання планшету та монітору не стосується особистого розвитку дитини. Вказує, що половина понесених нею додаткових витрат підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача.

Відзив на апеляційну скаргу відповідач до суду не надав, що відповідно до ч. 3 ст. 360 Цивільного процесуального кодексу України не є перешкодою для розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається із цивільної справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який навчається в Сумському коледжі економіки і торгівлі. Загальна вартість навчання складає 31948 грн. 00 коп.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 26.08.2008 року стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 500 грн. 00 коп. до його повноліття. Аліменти присуджено виплачувати матері дитини ОСОБА_1 , починаючи стягнення з 09.06.2008 року. Вирішено питання розподілу судових витрат.

На виконання вказаного судового рішення Зарічним районним судом м. Суми було видано виконавчий лист від 08.09.2008 року

12.09.2008 року державним виконавцем Зарічного ВДВС СМУЮ відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа Зарічного районного суд м. Суми від 08.09.20078 року.

Згідно з довідкою розрахунком виготовленою державним виконавцем Зарічного ВДВС міста Суми заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів станом на 01.03.2018 року складає 55369 грн. 07 коп.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 25.01.2018 року змінено розмір аліментів, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 та стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн., щомісячно до повноліття дитини, аліменти виплачувати матері дитини ОСОБА_1 , починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили.

27.02.2018 року Зарічним районним судом м. Суми видано виконавчий лист на виконання рішення Зарічного районного суду м. Суми від 25.01.2018 року.

Листом від 27.02.2018 року Зарічним районним судом м. Суми відкликано виконавчий лист по справі 2-2753/08 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 500 грн. до його повноліття виданий 06.09.2008 року, як такий, що не підлягає виконанню в зв`язку з постановленням нового рішення.

Постановою старшого державного виконавця Зарічного ВДВС міста Суми від 08.05.2018 року закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Зарічного районного суду м. суми від 08.09.2008 року № 2-2753 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів в розмірі 500 грн.

Згідно довідки-розрахунку від 01.03.2018 року виготовленою державним виконавцем Зарічного ВДВС міста Суми, заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів за виконавчим листом Зарічного районного суду м. Суми від 08.09.2008 року щодо стягнення аліментів на дитину у розмірі 500грн. щомісячно становить 55369,07 грн. (а.с.19)

Згідно з довідкою розрахунком від 23.07.2019 року, виготовленою державним виконавцем Зарічного ВДВС міста Суми, заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів за виконавчим листом Зарічного районного суду м. Суми від 27.02.2018 року становить 25553 грн. 57 коп.(а.с.29)

З наявних в матеріалах справи квитанцій вбачається, що позивачем здійснювались витрати на придбання мобільного телефону, стартового пакету, захисного скла та його наклейку, монітор, а також на навчання ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених ст.ст. 198, 199 цього Кодексу, - і своїх повнолітніх дочку, сина.

Частиною 3 ст. 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

За змістом частини 1 ст. 194 СК Укрїани аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання.

Враховуючи, що через закінчення виконавчого провадження у зв`язку із відкликанням за листом суду виконавчого листа по справі 2-2753/08 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання сина в розмірі 500 грн., притому, що фактично зобовязання за цим виконавчим документом не відбулось у повному обсязі і на час закриття виконавчого провадження залишалася заборгованість у розмірі 55369,07 грн. до початку утримання аліментів на сина у зв`язку із зміною способу стягнення аліментів, суд першої інстанції враховуючи інтереси дитини обґрунтовано задовольнив в цій частині вимоги позову.

За правилами встановленими частиною 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження".

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України обов`язок доказування того, що несплата аліментів була наслідком наявності поважних причин, покладено на платника аліментів, а суд, за аналогією з цивільним законодавством, повинен виходити із презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання. Водночас, відповідач всупереч ч.1 ст. 81 ЦПК України жодним чином не спростував наявність своєї вини у виникненні заборгованості та не надав жодних доказів, які б підтверджували її відсутність.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду щодо наявності підстав для стягнення з відповідача пені за несвоєчасну сплату аліментів.

Разом з цим, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що аліменти є періодичним платежем, а тому заборгованість з їх сплати розраховується за кожний конкретний місяць такого платежу. З огляду на вказане, пеня також нараховується за кожен конкретний місяць простроченого платежу. Вказаний порядок нарахування неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів відповідає висновкам, зробленим в постановах Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року по справі № 572/1762/15 ц та від 03.04.2019 року по справі № 333/6020/16-ц.

Доводи позивача, що викладені ним в апеляційній скарзі відносно того, що розмір пені не може перевищувати 100 від загальної суми заборгованості по аліментах не ґрунтується на нормах матеріального права, оскільки аліменти є періодичним платежем, а загальна сума заборгованості зі сплати аліментів визначається сумою заборгованості за кожен конкретний місяць несплачених аліментів. При цьому пеня також визначається за кожен місяць несплачених аліментів окремо.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду відносно того, що розмір пені за несвоєчасну сплату аліментів визначається виходячи із заборгованості за конкретний період (місяць) несплати та не може перевищувати 100 % від несплачених аліментів за конкретний місяць такого простроченого платежу і тому відхиляє доводи апеляційної скарги проте, що суд при винесенні рішення застосував розрахунок пені на свій розсуд.

Щодо доводів позивача проте, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку стосовно того, що придбання мобільного телефону, планшету та монітору для дистанційного навчання не стосуються особистого розвитку дитини, а тому не є додатковими витратами, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 185 СУ України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Згідно з ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Колегія суддів звертає увагу на те, що положення ст. 185 СК України стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин законодавство відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. При цьому особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до творчості тощо, що потребує купівлі відповідного приладдя, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні. Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила відповідні позовні вимоги.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було придбано мобільний телефон, стартовий пакет, захисне скло та понесено витрати на його наклейку, крім того, позивачем було придбано монітор. Разом з тим, позивачем не було надано до суду першої інстанції належних та переконливих доказів що придбання вказаних речей, а також планшету викликане необхідністю саме забезпечення розвитку дитини, а не є способом забезпечення дитини необхідними речами для навчання у коледжі .

Апеляційний суд зауважує, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку стосовно того, що навчання особи з метою здобуття професійної освіти не належить до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат із батьків на утримання дитини. А тому такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами в розумінні ст.185 СК.

Крім того, колегія суддів зауважує, що позивачем не надано доказів існування особливих обставин, які зумовили б необхідність саме платного навчання дитини при наявності можливості проходження безкоштовного навчання дитини в державних закладах освіти, не навела обґрунтувань вибору освітнього закладу в залежності від матеріальних можливостей батьків, а також не надала доказів погодження вибору навчального закладу з відповідачем. Таким чином, позивачем було обрано навчальний заклад на власний розсуд, без відповідного погодження з відповідачем,

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду щодо необхідності відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача ? частини вартості телефону, стартового пакету, захисного скла та понесених витрат на його поклейку, монітору та витрат на навчання в Сумському коледжі економіки і торгівлі.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 18 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: О.Ю. Кононенко

О.І. Собина