Єдиний унікальний номер 728/1596/21
Номер провадження 2/728/476/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2021 року місто Бахмач

Бахмацький районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді - Пархоменка П.І.

за участі:

секретаря судового засідання - Горбач Н.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Бахмачі цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

до

відповідача ОСОБА_4

вимоги позивачів: про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

учасники справи:

від позивачів - ОСОБА_1 , ОСОБА_2

від відповідача - ОСОБА_4

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:

І. Стислий виклад позиції позивачів та заперечень відповідача

1. 29 липня 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (далі позивачі) звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 (далі відповідач) з вимогою про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

2. Позов обґрунтували тим, що вони є власниками будинку, який розташований за адресою АДРЕСА_1 .

3. На даний час відповідач зареєстрована в будинку позивачів, проте не проживає в ньому понад один рік, що є підставою для припинення її права користування житлом.

4. Відповідач відзиву на позов не надала, але в судовому засіданні висловила заперечення проти задоволення позову.

ІІ. Пояснення учасників справи

5. В судовому засіданні позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали з мотивів викладених в позовній заяві.

6. Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи без його участі.

7. Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, пояснила, що позивач ОСОБА_1 є її колишнім чоловіком і застосовував до неї насильство, а тому вона вимушена була покинути місце проживання.

Додатково пояснила, що після того, як покинула житло, вона створила нову сім`ю і народила дитину від іншого чоловіка, на даний час проживає в іншому будинку з адресою вказаною в позовній заяві.

ІІІ. Фактичні обставини встановлені Судом

8. Рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 10 грудня 2020 року (а.с.20-22) визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/5 частину, за ОСОБА_3 - на 2/5 частини та за ОСОБА_1 - на 2/5 частини житлового будинку та господарських будівель, які розташовані за адресою АДРЕСА_1 .

9. Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 244156288, № 244155217, № 244155766 від 12 лютого 2021 року (а.с.14-16) підтверджується, що позивачі є власниками спірного житлового будинку.

10. Відповідач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою Бахмацької міської ради від 20 липня 2021 року № 806 (а.с.12).

11. Технічним паспортом (а.с.17-19) підтверджуються технічні характеристики спірного будинку.

АДРЕСА_3 . Актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї № 19 від 23 липня 2021 року (а.с.13) підтверджується, що відповідач в будинку за адресою АДРЕСА_2 фактично не проживає з 12 серпня 2018 року, а проживає в АДРЕСА_4 з новою сім`єю. За місцем реєстрації не з`являється, не дозволяє спілкуватись з дитиною, комунальні послуги не сплачує, її особисті речі відсутні.

ІV. Оцінка Суду

13. Між сторонами виник спір з приводу користування жилим приміщенням, в якому позивачі є власниками житла, а відповідач вселилась в нього, як член сім`ї позивача ОСОБА_1 , що вимагає від Суду пошуку «балансу» між захистом права власності та захистом права колишнього члена сім`ї власника на користування будинком (див. для прикладу постанову Великої Палати Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17-ц (провадження № 14-64цс20) [1]).

14. У зв`язку із чим Суд звертає увагу, що втручання у право відповідача пов`язано із гарантіями статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), якою кожному гарантовано право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

15. З іншої сторони у спірних правовідносинах права позивачів, як власників житлового будинку, захищені статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

16. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (див. пункт 41 рішення Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» [2]).

17. Таким чином, втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (див. пункт 47 рішення ЄСПЛ «Савіни проти України» [3]).

18. Схожі принципи застосовуються і до перевірки обґрунтованості втручання у право, гарантоване статтею 1 Першого протоколу до Конвенції (див. пункт 53 рішення ЄСПЛ «Суханов та Ільченко проти України» [4]).

19. Досліджуючи питання чи «передбачено втручання у право відповідача законом» Суд враховує, що право членів сім`ї власника житла на користування цим житлом врегульовано нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК), а порядок збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами регламентовано нормами Житлового кодексу України (далі ЖК).

20. В справі, що розглядається відповідач вселилася у спірний будинок в якості члена сім`ї одного із власників житлового будинку і набула право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом (див. для прикладу постанову Верховного Суду від 14 серпня 2019 року по справі № 702/101/18 (провадження № 61-42856св18) [5]).

21. Так відповідно до вимог частини другої статті 405 ЦК член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

22. Частина друга статті 406 ЦК містить положення про те, що сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

23. Тобто в даній ситуації для Суду є беззаперечним те, що втручання у право відповідача має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається.

24. Обговорюючи питання чи відповідало втручання у право відповідача «цілям», про які йдеться в пункті 2 статті 8 Конвенції (інтереси національної та громадської безпеки; економічний добробут країни; запобігання заворушенням чи злочинам; захист здоров`я чи моралі, захист прав і свобод інших осіб) Суд знаходить, що в даних правовідносинах втручання у право відповідача здійснюється з метою захисту прав і свобод позивачів (їх права власності, права на житло, вільне користуванням житловим приміщенням, про що ними зазначено в позовній заяві), що підпадає під виняток, передбачений пунктом 2 статті 8 Конвенції і підтверджує наявність вимоги щодо «законної мети».

25. Визначаючи, чи був захід по втручанню у права відповідача, «необхідним в демократичному суспільстві», Суд, беручи до уваги справу в цілому, буде розглядати підстави, наведені для виправдання застосованого заходу, на предмет їх відповідності та обґрунтованості відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції.

26. Отже, Суд при співставленні «балансу інтересів» враховує, що спірний будинок має статус приватного житлового фонду, користування жилими приміщеннями в якому регулюється главою 6 ЖК та відповідними нормами ЦК.

27. Відповідач є колишньою дружиною позивача ОСОБА_1 і проживала в будинку, як член його сім`ї, будь-яких угод про порядок користування жилим приміщенням між сторонами не укладалось.

28. Зі слів позивача (див. пункт 7), після припинення користування спірним житлом вона створила нову сім`ю, народила дитину від іншого чоловіка і на момент розгляду спору проживає в іншому житловому приміщенні, що свідчить про припинення її зв`язку із колишнім чоловіком (позивачем), створенням нової сім`ї, наявністю іншого житла в користуванні і як наслідок перевагу «балансу інтересів» на користь припинення користування житлом зі сторони відповідача.

29. Крім того в судовому засіданні відповідач підтвердила наявність конфліктних взаємовідносин між нею та позивачами, у зв`язку чим їх спільне проживання буде суперечити інтересам сторін і з практичної точки зору є неможливим.

30. Відповідно до статті 14 ЦК цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Статтями 15, 16, 20 ЦК передбачено право особи на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення.

31. Виходячи зі змісту частини першої статті 317 ЦК, проживання у будинку, що є об`єктом права приватної власності, за своєю юридичною природою є складовою права користування нею як об`єктом власності.

32.Відповідно до статті 321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

33. Згідно із частиною першою статті 156 ЖК та частиною першою статті 405 ЦК члени сім`ї власника житла, що проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом.

34. Проте, як було зазначено вище відповідно до вимог частини другої статті 405 ЦК, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

35. Відповідно до статей 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

36. Надані позивачами докази Суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

37. З іншої сторони відповідачем в судове засідання не надано доказів, що вона проживає в спірному будинку, користується ним, доказів, які б підтверджували поважність причин не проживання в спірному будинку.

38. При цьому, тривала відсутність відповідача свідчить про те, що вона має інше місце проживання, а матеріали справи підтверджують те, що вона не є власником житла, в якому проживають позивачі, а тому визнання відповідача таким, що втратила право на користування жилим приміщенням не буде свідчити про втрату нею житла взагалі і в свою чергу буде захищати права власників такого приміщення (позивачів), що в сукупності з наведеним вище є свідченням того, що «втручання у право відповідача» є співрозмірним із переслідуваною законною метою, а відповідно є «необхідним у демократичному суспільстві».

39. Обраний позивачами спосіб захисту відповідає статі 16 ЦК і пов`язаний з припиненням сервітуту, має фактичним наслідком позбавлення відповідача права на житло та, відповідно, її виселення.

40. Такий спосіб захисту і оцінку пропорційності на користь припинення права користування житлом висловив і Верховний Суд у своїй постанові від 28 липня 2021 року по справі № 658/1046/19 (провадження № 61-1687св21) [6]).

41. Виходячи з вищевикладеного, Суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

З цих підстав,

керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 258-259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, Суд, -

У Х В А Л И В :

1. Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити повністю.

2. Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням: будинком АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивачі:

ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

ОСОБА_2 , місце проживання АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

ОСОБА_3 , місце проживання АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3

Відповідач: ОСОБА_4 , місце реєстрації АДРЕСА_5 , місце проживання АДРЕСА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

[1] постанова Великої Палати Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17-ц (провадження № 14-64цс20) // https://reyestr.court.gov.ua/Review/93217994

[2] пункт 41 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» // https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/974_774#Text

[3] пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни проти України» // https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/974_454#Text

[4] пункт 53рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Суханов та Ільченко проти України» // https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/974_a16#Text

[5] постанова Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі № 702/101/18 (провадження № 61-42856св18) // https://reyestr.court.gov.ua/Review/83749229

[6] постанова Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 658/1046/19 (провадження № 61-1687св21) // https://reyestr.court.gov.ua/Review/98671883

Суддя Бахмацького районного суду

Чернігівської області П.І. Пархоменко