З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"20" жовтня 2021 р. Справа № 608/1676/21
Номер провадження2/608/599/2021
Чортківський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючої судді Коломієць Н. З.
з участю секретаря Смаглій О. Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в місті Чортків справу за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Чортківський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України про стягнення заборгованості по заробітній платі,-
Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача державного підприємства «Чортківський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України про стягнення заборгованості по заробітній платі, посилаючись не те, що 27.02.2020 був звільнений з посади налагоджувальника устаткування по виробництву харчової продукції шостого розряду державного підприємства «Чортківський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України, за власним бажанням. Однак, всупереч вимог законодавства з ним повного розрахунку не було проведено, в тому числі й не проведено компенсацію за невикористаних 6 днів відпустки. Відповідно до довідки №164 від 18.03.2020 ОСОБА_1 за 2019 рік нараховано прибутку 136 631 (сто тридцять шість тисяч шістсот тридцять одну) гривню 79 копійок, а згідно довідки №165 від 18.03.2020 за 2020 рік - 17 560 (сімнадцять тисяч п`ятсот шістдесят) гривень 27 копійок. При цьому за жовтень, листопад, грудень 2019 року, а також січень та лютий 2020 року з позивачем не було проведено розрахунку та не було виплачено заробітну плату. Цей же розрахунок з ним не було проведено в день його звільнення. Загальна сума заборгованості по заробітній платі становить 52 266 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку 282 550,84 гривень. Просить стягнути з відповідача в його користь вищевказані суми та, крім цього, 10 000 гривень моральної шкоди та витрати за надання правничої допомоги.
Представник позивача адвокат Жуковський В.В. в судове засідання не з`явився. Подав окрему заяву про слухання справи у його та позивача відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задоволити.
Представник відповідача державного підприємства «Чортківський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України в судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчать поштові повідомлення про отримання повістки. Про причини неявки суд не повідомив. Відзиву на позов не подав.
Суд, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України та без фіксування судового процесу, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України.
Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.
За положеннями ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За положеннями ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (п.1 ч.2 ст.16 цього Кодексу).
За положеннями ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
ОСОБА_1 з 28 листопада 2017 року був прийнятий на роботу в Державне підприємство «Чортківський Хлібокомбінат» Державного агентства резерву України на посаду налагоджувальника устаткування по виробництву харчової продукції п`ятого розряду, а в подальшому йому був присвоєний шостий розряд.
27.02.2020 позивач був звільнений з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, про що зроблено відповідний запис в трудову книгу позивача та зазначено підставу - «Наказ №74к від 27.02.2020 р.».
Однак, при звільненні з роботи з ОСОБА_1 повного розрахунку не було проведено, в тому числі й не проведено компенсацію за невикористаних 6 днів відпустки.
Відповідно до довідки №164 від 18.03.2020, позивачу за 2019 рік нараховано прибутку 136 631 (сто тридцять шість тисяч шістсот тридцять одну) гривню 79 копійок, а згідно довідки №165 від 18.03.2020 за 2020 рік - 17 560 (сімнадцять тисяч п`ятсот шістдесят) гривень 27 копійок.
При цьому за жовтень, листопад, грудень 2019 року, а також січень та лютий 2020 року з позивачем не було проведено розрахунку та не було виплачено заробітну плату. Цей же розрахунок з ним не було проведено в день його звільнення.
Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Частиною 1 ст. 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
Згідно п. 21 вказаної постанови, при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року. Обчислення середньої заробітної плати у випадку її збереження, остання обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, включаючи усі виплати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, та проводиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботи (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Відповідно до довідки №164 від 18.03.2019 про заробітну плату (дохід), середньоденна заробітна плата позивача становить: 136 631, 79 гривень (за рік) / 250 днів (робочі дні 2019 року) = 546,52 грн./день
Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.
Згідно ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, до якої відносяться доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством.
Згідно з п.4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 р. № 159, сума компенсації визначається як добуток суми нарахованої, але не виплаченої працівнику зарплати за відповідний місяць (після утримання податків та обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Стосовно стягнення з відповідача в користь позивача моральної шкоди суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом.
В позовній заяві позивач зазначив, що враховуючи те, що державним підприємством «Чортківський комбінат хлібопродуктів» півроку порушувалось право на належне отримання заробітної плати, а також те, що відповідач є державним підприємством, відтак у позивача було сподівання щодо дотримання чинного законодавства та Конституції України в цілому зі сторони державного підприємства, тривалість таких протиправних дій, тому, на думку позивача, необхідний розмір для компенсації заподіяної моральної шкоди становить 10 000 (десять тисяч) гривень. При обрахуванні розміру моральної шкоди позивач виходив з розміру найменшої заробітної плати за 2019 рік (за грудень), шляхом зменшення та заокруглення розміру.
Враховуючи наведене, вимога позивача щодо стягнення з відповідача в його користь 10 000 гривень моральної шкоди підлягає задоволенню.
Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі, на професійну правничу допомогу.
Частиною 2 статті 137 ЦПК України встановлено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.
Пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон) визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до частин першої та другої статті 30 Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Виходячи зі змісту положень частини третьої статті 27 Закону до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Статтею 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, який полягає у визначенні за суб`єктом цивільного права можливості укладати договір або утримуватися від його укладання, а також визначати його зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості.
В матеріалах справи наявні розрахунок понесених та очікуваних витрат від 02.08.2021, акт приймання - передачі наданих послуг згідно договору про надання правової допомоги адвокатом Жуковським В. В. Ліщуку Г.І. та квитанція до прибуткового касового ордеру №16 від 02.08.2021 про оплату правничої допомоги ОСОБА_1 в розмірі 2 600 гривень.
З огляду на вищевикладене, витрати позивача, понесені на оплату послуг адвоката, підлягають стягненню з відповідача.
Згідно п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.
Відповідно до частин 1, 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Оскільки, інші особи, які б понесли судові витрати відсутні, стягнення судового збору підлягає з відповідача в користь держави.
Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України, основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідачем не надано будь-яких доказів, пояснень чи заперечень стосовно позову, тому суд дійшов висновку про повне задоволення позову ОСОБА_1 ..
Керуючись Законом України «Про оплату праці», ст. 47, ст. 83, ст. 116, ст. 117 Кодексу законів про працю України, ст. 23 Цивільного кодексу України, ст. ст. 76, 81, 89, 133, 137, 141, 263, 264, 265, 280-282, 289 Цивільного процесуального кодексу України, суд, - ВИРІШИВ:
Заочне рішення може бути переглянуто судом за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя:/підпис/
Оригінал заочного рішення знаходиться в матеріалах справи № 608/1676/21
Заочне рішення набрало законної сили « » року.
Суддя: Н. З. Коломієць
Копію заочного рішення видано « » р.