Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" жовтня 2021 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Іванченко А.М., за участю секретаря судового засідання Єрьоміної А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні, визнання права власності та стягнення грошової компенсації, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року позивач звернувся до суду із вказаною позовною заявою.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Іллічівського райсуду м.Маріуполя Донецької області від 01.10.2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл спільного майна подружжя задоволено частково. Визнано квартиру АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Визнано за ОСОБА_2 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 . Постановою Донецького апеляційного суду від 05.01.2021 р. рішення суду від 01.10.2020 р. залишено без змін. Він неодноразово звертався до відповідачки з пропозицією про викуп у неї належної їй частини за ринковою вартістю. Проте пропозиції відповідачкою ігноруються. З її боку відсутні будь-які інші пропозиції щодо наміру проживати в даній квартирі чи продати належну їй частку квартири за іншою ціною. Враховуючи, що відповідачка жодним чином не цікавиться квартирою, не проживає в ній, не несе жодних витрат на її утримання та зберігання, спільне їх з відповідачкою проживання в квартирі є неможливим, він змушений звернутись до суду з даним позовом.

На підставі викладеного, просить суд припинити право власності ОСОБА_2 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 . Визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 . Стягнути з нього на користь ОСОБА_2 компенсацію вартості 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , в розмірі 83132,50 грн., шляхом отримання їх з депозитного рахунку Іллічівського райсуду м.Маріуполя.

Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про можливість слухання справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав, зазначивши, що відповідачці сплатив грошові кошти в розмірі 83132,50 грн. в рахунок її 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 .

Відповідачка у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала, та підтвердила факт отримання від позивача грошових коштів в розмірі 83132,50 грн. в рахунок її 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 .

Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову з наступних підстав.

Відповідно до положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених право мають рівні права.

Відповідно до частин 1, 2 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із статтею 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Конструкція норми статті 365 ЦК України не передбачає отримання згоди співвласника на припинення його права на частку у спільній частковій власності з одержанням від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, тоді як гарантією дотримання його прав виступає попереднє внесення співвласником, який заявив вимогу про припинення його права на частку у майні, вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини 1 цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 23 листопада 2016 року у справі № 6-1943цс16.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) зроблено висновок, що «відсутність конструкції («за наявності одночасно») в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності».

Втручання у право власності може бути виправданим згідно зі статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і буде відповідати усталеній прецедентній практиці Європейського суду з прав людини (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льонрот проти Швеції», рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»), якщо воно здійснено: з метою врегулювання спору і врахування права власності іншого співвласника (суспільний інтерес); на підставі закону; з дотриманням вимог співмірності і пропорційності.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі в період з 09 січня 2015 року по 15 лютого 2018 року.

Рішенням Іллічівського райсуду м.Маріуполя Донецької області від 01.10.2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл спільного майна подружжя задоволено частково. Визнано квартиру АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Визнано за ОСОБА_2 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Постановою Донецького апеляційного суду від 05.01.2021 р. рішення суду від 01.10.2020 р. залишено без змін.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 240801857 від 18.01.2021 року, на підставі рішення Іллічівського райсуду м.Маріуполя від 01.10.2020 року за ОСОБА_2 зареєстровано право спільної часткової власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до висновку експерта про вартість майна, проведеного ПП «Капітал-Експерт» від 16.04.2021 року, ринкова вартість об`єкта оцінки - квартири АДРЕСА_1 , становить 166265,00 грн.

З урахуванням вищезазначеного, суд вважає, що спільне володіння і користування майном колишнім подружжям є неможливим, тому є правові підстави для припинення права власності ОСОБА_2 на 1/2 частки зазначеної квартири.

Суд виходить з того, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача, оскільки, спірною квартирою відповідачка не користується, у ній не проживає, не сплачує комунальні послуги, не несе жодних витрат на її утримання та зберігання.

Як визначено частинами 1- 3 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1, 3 статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до висновку експерта про вартість майна, проведеного ПП «Капітал-Експерт» від 16.04.2021 року, ринкова вартість об`єкта оцінки - квартири АДРЕСА_1 , становить 166265,00 грн.

Визначаючи розмір грошової компенсації, суд керується саме вищезазначеним звітом про оцінку майна. Згідно із пунктом 4 частини 3статті 2 ЦПК України основним принципом цивільного судочинства, зокрема, є змагальність сторін.

З огляду на те, що спільне володіння і користування квартирою між позивачем і відповідачкою неможливо, відповідачка не проживає у зазначеній квартирі, суд вважає, що припинення права спільної часткової власності відповідачки на 1/2 частку у спірній квартирі не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача.

Що стосується вимог позивача про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 компенсації вартості 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , в розмірі 83132,50 грн., шляхом отримання їх з депозитного рахунку Іллічівського райсуду м. Маріуполя, слід зазначити, що у відповідності до розписки від 08.10.2021 року ОСОБА_2 вказані кошти були отримані особисто в присутності свідка. У зв`язку з чим вказана частини вимог задоволенню не підлягає.

Компенсації судових витрат позивач не вимагав.

На підставі викладеного, та керуючись 12,13,259,263-265,268,280ЦПК України, ст.ст.316,317,328,364,365 ЦК України,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні, визнання права власності та стягнення грошової компенсації, - задовольнити частково.

Припинити право власності ОСОБА_2 на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .

В решті позовних вимог відмовити.

На рішення може бути подана апеляція до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: А. М. Іванченко