УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" жовтня 2021 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Бородіної Н.М.,

за участю секретаря- Пасенової К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові подання головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби міста Харків Східного міжрегіонального управління міністерства Юстиції у місті Харкові Ботман Павла Дмитровича, про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 , стягувач ОСОБА_2 ,-

встановив:

Державний виконавець Київського ВДВС у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ботман П.Д. звернувся у суд із поданням про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , з метою арешту та вилучення майна боржника, у якого відсутні доходи.

Відповідно до ч.2 ст. 439 ЦПК України суд розглядає подання негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

Державний виконавець Ботман П.Д. у день надходження подання до суду не з`явився, внаслідок чого розгляд подання був відкладений.

18.10.2021р. державний виконавець Ботман П.Д. в судове засідання не з`явився.

Враховуючи скорочені строки для розгляду вказаного подання, суд вважає за можливе провести розгляд подання без виконавця.

В обґрунтування подання посилається на те, що на примусовому виконанні у Київського ВДВС м.Харкова перебуває виконавче провадження № 63356850 з примусового виконання виконавчого листа № 629/777/19, виданого 14.08.2020 Лозівським міськрайонним судом Харківської області про зменшення розміру аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 з 1/4 частини на 1/6 з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення на сьогоднішній день боржником не виконується, декларацію не надано, будь яких дій спрямованих на його виконання не здійснено, що суперечить вимогам частини п`ятої статті 19 Закону України "Про виконавче провадження".

Дослідивши матеріали подання та додані до нього матеріали, суд встановив такі факти та відповідні ним правовідносини, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14.08.2020 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/6 з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

23.10.2020 року Київським ВДВС у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №63356850, та того ж дня копію постанови було направлено сторонам, докази отримання суду не надані.

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам від 28.09.2021 борг зі сплати аліментів складає 83716,25 грн.

Державним виконавцем здійснені відповідні запити , відповідно до яких ні доходів, ні майна у боржника не виявлено.

24.09.2021 року та 09.02.2021р. державним виконавцем за участю понятих здійснено вихід за місцем проживання боржника за адресою: АДРЕСА_2 , в результаті чого було встановлено, що двері квартири ніхто не відчинив.

Згідно з положенням статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частиною восьмою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело прав.

Виконання судового рішення є також сферою регулювання статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, так як виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції.

Як зазначено у статті 30 Конституції України, статті 311 ЦК України не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.

Отже, за змістом наведених норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло чи іншого володіння боржника, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Частиною першою статті 439 ЦПК України передбачено, що питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Рішення суду про проникнення в житло боржника має бути вмотивоване. Це свідчить про те, що суду мають бути надані переконливі докази, які б свідчили про те, що державний виконавець (приватний виконавець) вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла чи іншого володіння боржника, проте це не дало результатів.

Юридично важливою обставиною при розгляді подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника є не лише факт невиконання рішення та неможливість виконавця потрапити до приміщення боржника для проведення опису й арешту його майна, а саме перешкоджання виконавцю у вчиненні таких дій.

Матеріали справи не містять доказів про те, що боржник був обізнаний про намір державного виконавця вчинити виконавчі дії з опису та арешту його майна, яке перебуває у кв. АДРЕСА_3 , оскільки відповідні процесуальні документи виконавчого провадження не були вручені останньому (докази суду не надані).

Тобто до суду не надано доказів саме ухилення боржника від виконання рішення суду та перешкоджанню ним у здійсненні виконавчих дій, внаслідок чого підстави для примусового проникнення виконавця до житла боржника, відсутні.

Керуючись ст. ст.260, 439 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

В задоволенні подання головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби міста Харків Східного міжрегіонального управління міністерства Юстиції у місті Харкові Ботман Павла Дмитровича, про примусове проникнення до житла боржника , відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення до Харківського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.М. Бородіна