Справа № 426/2102/21
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

20 жовтня 2021 року м.Сватове

Сватівський районний суд Луганської області в складі:

головуючого судді: Бурдун Т.А.

за участі секретаря судового засідання: Горшкової Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сватове Луганської області в порядку спрощеного судового провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, представник позивача - адвокат Пономаренко Наталія Миколаївна,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Пономаренко Н.М., звернувся до Сватівського районного суду Луганської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він, ОСОБА_1 , є власником житлового будинку, який розташований за адресою АДРЕСА_1 .

У вказаному будинку зареєстрований ОСОБА_2 , який фактично не проживає за зазначеною адресою.

Речей ОСОБА_2 у належному позивачу будинку немає, він не цікавиться його станом, не сплачує комунальні платежі та не бере участі у ремонті будинку та його утриманні. Також він не є членом родини позивача або наймачем цього житлового будинку.

Врегулювати питання щодо зняття з реєстрації ОСОБА_2 не має можливості, оскільки місце його знаходження не відоме з 1.11.2014 року.

Реєстрація у будинку особи, яка фактично не проживає, порушує право власника на розпорядження, володіння та користування належним на праві приватної власності майном.

Просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник позивача адвокат Пономаренко Н.М. в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити. Також зазначила, що відповідач є колишнім власником будинку. З 2014 року він виїхав до Росії, зв`язок з ним втрачений. Навіть під час укладення договору купівлі-продажу будинку він не був присутнім, угода була оформлена на підставі довіреності. Утримання будинку здійснює позивач, речей відповідача у будинку немає. Його реєстрація перешкоджає позивачу в оформленні субсидії та вільному користуванні належним йому майном. У добровільному порядку вирішити це питання неможливо. 20.10.2021 року представник заявника надіслала на електронну адресу суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та представника позивача, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з`явився, про місце, день та час слухання справи був повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України (а.с.33-34, 44-45). Відповідач про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не надходило, відзив на позов не подав, а тому суд відповідно до ст. 280 ЦПК України за наявності згоди представника позивача розглядає справу при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.

Представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечувала.

20.10.2021 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні зазначила, що вони є сусідкою позивача. Відповідач ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 давно не проживає, його речей в будинку немає. Позивач проживає разом з дружиною та вони удвох доглядають за будинком, городом.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні зазначила про те, що ОСОБА_2 у цьому будинку не проживає з листопада 2014 року, він виїхав до Росії, повертатися не збирається. В 2019 році відповідач прислав їй довіреність на продаж будинку. Він просив її виписати його з будинку, так як самостійно він цього не може зробити, речей та майна відповідача в будинку не залишилося. В будинку за адресою: АДРЕСА_1 проживає позивач ОСОБА_5 разом з дружиною, вони сплачують комунальні послуги, доглядають за будинком.

Заслухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у відповідності ЦПК України випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Так, згідно Договору купівлі- продажу від 23.10.2020 року та копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.10.2020 № встановлено, що ОСОБА_1 є власником будинку, який розташований в АДРЕСА_1 (а.с.6-9).

Згідно домової книги громадян, що проживають по АДРЕСА_1 в будинку зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1 (а.с.9-11).

Згідно копій квитанцій за сплату комунальних послуг, платником є ОСОБА_1 (а.с.15-18).

В даному будинку, окрім позивача, зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , що підтверджується довідкою Сватівської міської ради Луганської області №2330 від 20.05.2021 (а.с. 12).

Пунктом 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 визначено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Оскільки власник житла має право на реалізацію передбаченого ст.ст. 317, 319 ЦК України права володіння, користування та розпорядження своїм майном він має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування своїм майном.

Відповідачем не надано суду доказів на підтвердження поважності причин непроживання у приміщенні.

Оскільки між позивачем та відповідачем відсутні інші домовленості щодо користування житлом (суду не надано доказів на підтвердження їх наявності), враховуючи, що у судовому засіданні підтверджено факт відсутності відповідача у житловому будинку понад шість місяців, не надано доказів щодо поважних причин такої відсутності, суд доходить висновку про наявність передбачених підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням.

На підставі викладеного,керуючись ст.ст. 4, 89, 259, 263-265, 280-283 ЦПК України,

ст.ст. 319,383, 391 ЦК України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - за адресою: АДРЕСА_1 .

Копію заочного рішення направити сторонам.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Луганського апеляційного суду безпосередньо протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Т.А.Бурдун