Справа № 344/5052/21
Провадження № 22-ц/4808/1153/21
Головуючий у 1 інстанції Атаманюк Б. М.
Суддя-доповідач Василишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.,

суддів: Горейко М.Д., Максюти І.О.,

секретаря Капущак С.В.,

за участі апелянта ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 червня 2021 року, ухвалене у складі судді Атаманюка Б.М. у м. Івано-Франківськ, у справі за позовом Державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання,

в с т а н о в и в:

У квітні 2021 року ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» надає послуги з теплопостачання та гарячого водопостачання до квартири АДРЕСА_1 , у якій проживає та зареєстрований, а отже, є споживачем наданих послуг ОСОБА_1 . Між сторонами виникли фактичні договірні відносини по наданню комунальних послуг з теплопостачання, внаслідок чого вони набули відповідних прав та обов`язків. При цьому, відповідач свої зобов`язання не виконував належним чином, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість з оплати наданих послуг, яка станом на 01.03.2021 становить 80062,76 грн.

Враховуючи викладене, ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» просило стягнути із відповідача на його користь 80062,76 грн заборгованості за послуги теплопостачання і гарячого водопостачання та судовий збір у розмірі 2270 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 червня 2021 року позов ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» заборгованість за послуги теплопостачання і гарячого водопостачання за період з 01.05.2018 по 01.03.2021 у розмірі 78 275 (сімдесят вісім тисяч двісті сімдесят п`ять) гривень 76 коп. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» судовий збір в розмірі 2 219 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго», суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами виникли договірні правовідносини, за якими на відповідача покладено обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг. При цьому, при визначенні суми заборгованості, суд першої інстанції застосував наслідки спливу строку позовної давності щодо боргу, який виник до квітня 2018 року, оскільки позивач до суду звернувся у квітні 2021 року.

На вказане рішення суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт вказує на те, що суд першої інстанції неналежно оцінив докази у справі, оскільки не взяв до уваги, що у розрахунку заборгованості, який міститься у матеріалах справи зазначено борг станом на 01.03.2018 у сумі 51885,32 грн, який не підлягає стягненню, оскільки нарахований поза межами строків позовної давності.

Із урахуванням викладеного, просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким стягнути із нього на користь позивача заборгованість за послуги теплопостачання в межах строку позовної давності за період з 01.05.2018 по 01.03.2021 у розмірі 26151,01 грн та судовий збір у розмірі 741,45 грн.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

У судовому засіданні апелянт вимоги скарги підтримав, просив її задоволити.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, повідомлявся судом належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому колегія суддів розглянула справу за відсутності представника позивача.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення апелянта, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення суду відповідає частково.

Встановлено, що спір між сторонами виник з приводу наявності боргу за надання послуг з теплопостачання у квартирі АДРЕСА_1 .

Державне міське підприємство «Івано-Франківськтеплокомуненерго» є виконавцем послуг з централізованого опалення щодо вказаної квартири.

На підтвердження позовних вимог позивачем надано копію публічного договору з централізованого опалення та постачання гарячої води від 01.10.2017 (без підписів сторін) (а.с.5-6).

Згідно із розрахунку боргу за теплоенергію, загальна сума боргу ОСОБА_1 перед ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» з 01.2018 по 01.03.2021становить 80062,76 грн (а.с.4).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами виникли фактичні договірні зобов`язання, за якими відповідач зобов`язаний нести обов`язок з оплати наданих йому комунальних послуг. Разом з тим, застосовуючи строк позовної давності до спірних правовідносин, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за послуги теплопостачання за період з 01.05.2018 по 01.03.2021 у розмірі 78 275 (сімдесят вісім тисяч двісті сімдесят п`ять) гривень 76 коп. Однак, колегія суддів не погоджується із таким розміром заборгованості, визначеним судом першої інстанції.

Окремий договір між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 з приводу надання послуг з теплопостачання та гарячого водопостачання не укладався однак, обов`язок щодо ініціативи укладення договору покладається на споживача послуг, тому суд першої інстанції вірно визначив, що факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг, які він отримував у повному обсязі.

Правовідносини з приводу постачання теплової енергії та гарячої води, які виникли між сторонами регулюються Цивільним Кодексом України та спеціальним законодавством: Законом України "Про теплопостачання", Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року № 1875-IV, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною шостою статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Частиною першою статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII (у редакції чинній на момент ухвалення рішення) передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву відповідає визначений пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Обов`язок щодо оплати житлово-комунальних послуг регламентований також частиною 1 статті 68 ЖК УРСР.

Обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, передбачався також статтею 20 ЗаконуУкраїни "Про житлово-комунальні послуги" № 1875-IV (у редакції чинній на час виникнення заборгованості).

Отже, згідно із зазначеними нормами, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Апелянт не заперечує факт надання позивачем послуг з теплопостачання, однак не погоджується із рішенням суду в частині визначення суми заборгованості за надані послуги, враховуючи строк позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто упродовж дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом.

Згідно із ст. 257, ст. 260 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Відповідно до частин 1, 5 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Звертаючись до суду із даним позовом, позивач просив стягнути із відповідача заборгованість за період з 01.03.2018 по 01.03.2021, позовну заяву до суду подав 05.04.2021, тобто частково поза межами строків позовної давності, відтак суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість лише за період з травня 2018 року по березень 2021 року, тобто за мінусом заборгованості за березень-квітень 2018 року.

Разом з тим, суд першої інстанції не надав належну оцінку доказам у справі, зокрема розрахунку заборгованості наданому позивачем, у зв`язку чим, не врахував, що у суму боргу, зазначену у розрахунку включено також борг, який існував станом на 01.03.2018 у сумі 51885,32 грн. Вказана сума боргу не підлягає стягненню із відповідача, оскільки заявлена із пропуском строку позовної давності. З огляду на це, колегія суддів погоджується із доводами апелянта, що заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01.05.2018 по 01.03.2021 становить 26151,01 грн. Вказана сума також узгоджується із відомостями, зазначеними у відповіді ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго», згідно із якими, сума боргу за послуги теплопостачання та гарячого водопостачання, надані до квартири АДРЕСА_1 , за період з 01.05.2018 по 01.03.2021 складає 26151,01 грн (а.с. 71).

Отже, беручи до уваги викладене, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню. Однак, при визначенні розміру заборгованості за послуги з теплопостачання, яка утворилася у відповідача перед позивачем, помилково не врахував, що у суму боргу включено також борг станом на 01 березня 2018 року, який не підлягає стягненню, враховуючи сплив строку позовної давності, що свідчить про неповне з`ясування судом фактичних обставин справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Із урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції слід змінити в частині визначення розміру заборгованості за послуги з теплопостачання, яка підлягає стягненню з відповідача і рішення викласти в іншій редакції.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд змінив суму заборгованості, яка підлягає стягненню, із відповідача на користь ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» слід стягнути сплачений судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог за подання позовної заяви, що становить 741,45 грн (відсоток задоволених позовних вимог становить 32,663 (26151,01*100%/80062,76); 2270*32,663% = 741,45). З урахуванням задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 з ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» на користь відповідача підлягає відшкодуванню судовий збір за подання апеляційної скарги, в розмірі 2216,45 грн.

Відповідно до частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 741,45 грн, у зв`язку із розглядом справи в суді першої інстанції, а відповідачу з позивача підлягає відшкодуванню судовий збір у зв`язку із переглядом справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 2216,45 грн, з ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню різниця в компенсації судових витрат в сумі 1475 грн.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.

Відповідно до пункту другого частини третьої статті 389 ЦПК Українине підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

Керуючись ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 червня 2021 року змінити і викласти його в наступній редакції:

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП - НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» (, адреса: м. Івано-Франківськ, вул. Б. Хмельницького, 59А) заборгованість за послуги теплопостачання за період з 01.05.2018 по 01.03.2021 у розмірі 26151,01 грн.

Стягнути із ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» (, адреса: м. Івано-Франківськ, вул. Б. Хмельницького, 59А) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП - НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) 1475 грн судових витрат на розрахунковий рахунок відкритий у КБ « Приват Банк» № НОМЕР_2 , НОМЕР_3 .

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 жовтня 2021 року.

Суддя-доповідач: Василишин Л.В.

Судді: Горейко М.Д.

Максюта І.О.