справа № 757/4675/20-ц головуючий у суді І інстанції Писанець В.А.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 жовтня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Гасюк В.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Печерського районного суду міста Києва від 07 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про розірвання спадкового договору,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та просила розірвати спадковий договір, укладений 24 травня 2016 року, посвідчений та зареєстрований в реєстрі за № 1469 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ляшенко В.В., а також виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна предмет договору, квартиру АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24 травня 2016 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено спадковий договір. У зв`язку з посвідченням даного договору накладено заборону відчуження квартири АДРЕСА_1 до припинення дії договору. Умовами спадкового договору передбачено, що позивач як відчужувач після своєї смерті передає у власність відповідачів як набувачів у рівних долях, а останні приймають після своєї смерті у власність зазначену квартиру. До обов`язків набувачів за договором належать забезпечення позивача медикаментами, лікарськими засобами, оплата всіх витрат, пов`язаних з підтриманням та відновленням здоров`я, сплата кожного місяця грошових коштів в сумі 3 000 грн. та захоронення відчужувача на кладовищі «Лісний» в м. Києві. Після підписання спадкового договору відповідачі проживають в іншому місці, не відвідують позивача, не цікавляться її здоров`ям, не купують ліків, не виконують розпоряджень, передбачених умовами спадкового договору. На сьогоднішній день ОСОБА_1 потребує сторонньої допомоги, лікування, у тому числі, невідкладного хірургічного. ОСОБА_3 відмовився оплачувати операцію позивачу, пояснивши це відсутністю коштів на лікування. У 2019 році відповідачі припинили сплачувати кошти у розмірі 3 000 грн., які передбачені договором. Позивач також зазначає, що для покриття витрат на її лікування та догляд у 2015 році вона подарувала відповідачу земельну ділянку, яка коштує близько 500 000 грн. Умовами спадкового договору не передбачено можливості невиконання його умов набувачами за певних обставин, а тому відсутність грошових коштів у відповідачів для оплати витрат на підтримання та відновлення стану здоров`я позивача не є підставою для невиконання умов договору.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 07 квітня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що кошти, про які зазначає суд у своєму рішенні, позивач отримувала ще до укладення спадкового договору. Рішення суду не мотивоване та в ньому відсутня оцінка кожного аргументу, наведеного позивачем. Відповідачі перестали оплачувати всі витрати, пов`язані з підтриманням та відновленням здоров`я позивача, після 2018 року. Позивач не заперечує що до 2018 року включно відповідачі запрошували до неї працівника по 2 години двічі на тиждень. Під час візитів остання прибирала та робила необхідні покупки в магазині, однак, не доглядала за позивачем відповідно до стану її здоров`я. Позивач не відмовлялася від сторонньої допомоги осіб, яких запрошували відповідачі. Однак, у зв`язку з небажанням відповідачів виконувати обов`язок по оплаті послуги доглядальниці позивач була позбавлена такого догляду. Позивач ніколи не бачила договору, укладеного з ФОП ОСОБА_5 . З наданого відповідачем договору неможливо встановити дійсні правовідносини, які склалися між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_5 . Доводи ОСОБА_3 про забезпечення догляду за позивачем кожного дня відповідно до укладеного з ФОП ОСОБА_6 договору являються недостовірними та такими, що вводять суд в оману щодо обставин фактичного виконання своїх зобов`язань відповідачами. Відповідачам достеменно відомо, що позивач самостійно не пересувається, не має змоги проходити обстеження та лікування без сторонньої допомоги, які відповідачі відмовляються оплачувати. Відповідачі самоусунулися від виконання взятих на себе зобов`язань відповідно до спадкового договору та не оплачують витрат, необхідних для підтримання та відновлення здоров`я позивача, не забезпечують лікарськими засобами. Для забезпечення належного лікування з метою підтримання та відновлення здоров`я позивача їй необхідний догляд медичної сестри в домашніх умовах, а не професійне лікування в домашніх умовах. Маючи гарантії зі сторони відповідачів, передбачені спадковим договором, позивач змушена звертатися за допомогою до сторонніх осіб, за власний кошт, для проходження медичного обстеження та лікування, для забезпечення себе медикаментами, лікарськими засобами та всім необхідним для підтримання та відновлення свого здоров`я. Суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що грошей, направлених позивачу у сумі 2 000 грн. не достатньо для забезпечення її необхідним. Відповідачі не надали суду жодного доказу виконання ними розпоряджень позивача, передбачених п. 11.1. спадкового договору з 2019 по 2021 роки.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 зазначає, що станом на момент подачі позовної заяви відповідачі в повному обсязі виконували умови спадкового договору і у них відсутня будь-яка заборгованість перед позивачем. Підстави для розірвання договору відсутні, оскільки відповідачі зі свого боку продовжують виконувати умови договору шляхом перерахування грошових коштів. Позивач зі свого боку продовжує отримувати грошові кошти відповідачів, звертається до них з вимогами на виконання умов договору, навіть після звернення до суду.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 24 травня 2016 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ляшенко В.В., зареєстрований в реєстрі за № 1469.

За умовами договору ОСОБА_1 після своєї смерті передає у власність належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 , взамін чого ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зобов`язалися (п. 11.1-11.2):

забезпечувати ОСОБА_1 медикаментами, лікарськими засобами згідно з рекомендаціями лікаря, незалежно від вартості таких медикаментів, лікарських засобів,

оплачувати всі витрати пов`язані з підтриманням та відновленням здоров`я позивача.

сплачувати відчужувачу кожного місяця грошові кошти в сумі 3 000 грн. Дана сума повинна сплачуватись не пізніше першого числа кожного місяця.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні будь-які докази того, що відповідачі не виконували взяті на себе обов`язки, які передбачені спадковим договором.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно зі ст. 1302 ЦК України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача.

Спадковий договір укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, а також державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України (ст. 1304 ЦК України).

Набувач у спадковому договорі може бути зобов`язаний вчинити певну дію майнового або немайнового характеру до відкриття спадщини або після її відкриття (ст. 1305 ЦК України).

Спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень. Спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу набувача у разі неможливості виконання ним розпоряджень відчужувача (ст. 1308 ЦК України).

Позивач стверджує, що відповідачі не купують їй ліки, не піклуються про стан її здоров`я. На сьогоднішній день позивач потребує сторонньої допомоги, лікування, у тому числі, невідкладного хірургічного.

На підтвердження вказаних обставин ОСОБА_1 надала суду довідки ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України» (а.с.19-22), виписку з історії хвороби, заключення з відділення діагностики МРТ (а.с.24-25), в яких містяться рекомендації лікарів щодо проведення хірургічного лікування.

ОСОБА_1 направила відповідачам вимогу про оплату, у тому числі, витрат на проведення хірургічного лікування в ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України» сумі 82 940 грн. (а.с.38, Т.1).

Разом з тим, позивач не надала суду жодних належних доказів, що доводять зазначену вартість оперативного втручання, а саме 82 940 грн., на що обгрунтовано посилаються відповідачі.

Так, направлений їм лист, який був отриманий відповідачами, містить вимогу сплатити 82 940 грн. на лікування позивача.

У той же час, на підтвердження обгрунтованості, достовірності та необхідності зазначених витрат позивач додала до листа аркуш паперу, на якому відображена копія квитанції ДУ ІТО НАММ про сплату ОСОБА_1 однієї тисячі благодійної допомоги.

Також на зазначеному аркуші паперу надруковано платежі та їх вартість, а саме: госпіталізація - 3 000 грн.;

аналізи 1 100 грн.;

медикаменти 6 000 грн.;

Расходники 36.420 * 2

Проте, у наданій роздруківці відсутня будь-яка інформація щодо суб`єкта видачі зазначеного аркуша, тобто, інформація, на підставі якої можна було б стверджувати, що зазначений аркуш виданий лікувальною установою і саме позивачу, що зазначені суми необхідно сплатити останній для проведення лікування.

Відмову оплачувати вказані витрати з зазначених підстав не заперечував відповідач та його представник в судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що квитанція про сплату благодійної допомоги та зазначена роздруківка без ідентифікації суб`єкта, що її видав, без наявності в ній інформації, що давала б можливість вважати, що вона стосується позивача, є неналежними доказами і ні в якому разі не підтверджують невиконання відповідачами умов спадкового договору.

З зазначених підстав апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги в частині неврахування судом першої інстанції пояснень свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які у відповідності до доводів позивача можуть підтвердити факт відмови відповідача ОСОБА_3 оплачувати витрати на проведення зазначеної операції.

Також у своїх вимогах до відповідачів (а.с.29,34, Т.1) позивач просила укласти договір про догляд за хворими та оплатити його на умовах забезпечення позивача доглядальницею з медичною освітою, забезпечити їй огляд, лікування та оплату всіх необхідних стоматологічних послуг, забезпечити та оплатити проведення лікувальних масажів спини, забезпечити та оплатити консультацій та лікування в Інституті серця, у профільному медичному закладі ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України», у приватній клініці «Новий Зір».

Разом з тим, такі вимоги в повному обсязі не ґрунтуються на умовах укладеного між сторонами спадкового договору в частині, що стосується відповідності таких вимог визначеним в договорі обов`язкам.

Укладення договору про догляд за хворими та оплата його на умовах забезпечення позивача доглядальницею з медичною освітою не передбачено спадковим договором, як обов`язок набувачів, а, відтак, навіть у разі доведення не невиконання останніми такої вимоги позивача, вона не свідчить про порушення умов договору.

Так, у наданій суду довідці ЛКК від 06 вересня 2019 року (а.с.18, Т.1) зазначено, що ОСОБА_1 за станом здоров`я потребує постійної сторонньої допомоги та не здатна до самообслуговування.

Разом з тим, оспорюваним договором не встановлено обов`язку для набувачів здійснювати догляд за ОСОБА_1 .

Не дивлячись на відсутність такого обов`язку, відповідач ОСОБА_3 уклав з ОСОБА_5 договір доручення № 757 від 14 липня 2017 року, за умовами якого остання зобов`язана була надавати послуги, передбачені цим договором згідно вимог довірителя, з пошуку доглядальниці для догляду за ОСОБА_1 (а.с.82-83, Т.1). ОСОБА_3 також здійснював оплату за надання послуг ОСОБА_5 за зазначеним договором на суму 13 650 грн.

У відповіді на відзив ОСОБА_1 визнавала сплату ОСОБА_3 7 000 грн. та лікування зубів та забезпечення її лікуванням в ТОВ «Новий зір» (а.с.126, Т.1).

З матеріалів справи також вбачається, що відповідачі сплачували позивачеві кошти на виконання умов спадкового договору (п.11.2 договору).

На підтвердження зазначених обставин суду надано докази переказу коштів, розписки позивача. Надані докази також вказують на те, що у певні періоди відповідачі перераховували позивачу кошти навіть у більшому розмірі, ніж визначено договором.

ОСОБА_1 отримувала грошові кошти від ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , зокрема: переказами ПАТ «Укрпошта»: 28 листопада 2018 року на суму 3000 грн.; 26 грудня 2018 року на суму 3000 грн.; 25 січня 2019 року на суму 3000 грн.; 28 лютого 2019 року на суму 3000 грн.; 26 березня 2019 року на суму 3000 грн.; 25 квітня 2019 року на суму 4000 грн.; 30 травня 2019 року на суму 10 000 грн.; 26 червня 2019 року на суму 4000 грн.; 28 серпня 2019 року на суму 3500 грн.; 30 вересня 2019 року на суму 3500 грн.; 31 жовтня 2019 року на суму 3000 грн.; 28 листопада 2019 року на суму 3000 грн., що підтверджується квитанціями ПАТ «Укрпошта» (а.с.78-80, Т.1).

ОСОБА_1 особисто від ОСОБА_3 та ОСОБА_4 отримала грошові кошти, зокрема, за червень 2017 року на суму 4000 грн.; липень 2017 року на суму 4000 грн.; серпень 2017 року на суму 4000 грн.; вересень 2017 року на суму 4000 грн.; 29 травня 2018 року на суму 100 євро; (станом на дату 3052 грн.) 29 червня 2018 року на суму 100 євро (станом на дату 3056 грн.); 29 липня 2018 року на суму 100 євро (станом на дату 3122 грн.); 29 серпня 2018 року на суму 100 євро (станом на дату 3284 грн.); 29 вересня 2018 року на суму 100 євро (станом на дату 3313 грн.); 28 травня 2018 року на суму 10 000 грн., що підтверджується розписками (а.с.76-77, Т.1).

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 здійснювались перерахунки через систему платежів Western Union, зокрема: 23 серпня 2016 року на суму 150 євро (станом на дату 4288 грн.); 23 вересня 2016 року на суму 150 євро (станом на дату 4369 грн.); 25 жовтня 2016 року на суму 150 євро (станом на дату 4188 грн.); 09 листопада 2016 року на суму 200 євро (станом на дату 5642 грн.); 22 грудня 2016 року на суму 150 євро (станом на дату 4131 грн.); 27 січня 2017 року на суму 150 євро (станом на дату 4366 грн.); 25 лютого 2017 року на суму 150 євро (станом на дату 4266 грн.); 24 березня 2017 року на суму 150 євро (станом на дату 4377 грн.); 03 травня 2017 року на суму 150 євро (станом на дату 4354 грн.); 27 вересня 2017 року на суму 150 євро (станом на дату 4663 грн.); 27 жовтня 2017 року на суму 150 євро (станом на дату 4728 грн.); 01 грудня 2017 року на суму 150 євро (станом на дату 4826 грн.); 27 грудня 2017 року на суму 150 євро (станом на дату 4968 грн.); 29 січня 2018 року на суму 150 євро (станом на дату 5325 грн.); 06 лютого 2018 року на суму 700 євро (станом на дату 24157 грн.); 02 березня 2018 року на суму 130 євро (станом на дату 4218 грн.); 27 березня 2018 року на суму 130 євро (станом на дату 4243 грн.); 30 квітня 2018 року на суму 150 євро (станом на дату 4786 грн.), що підтверджується виписками по переказах (а.с.88-114, Т.1).

ОСОБА_1 вказує на те, що у 2020 році відповідачі припинили сплачувати позивачу кошти, передбачені п. 11.2 спадкового договору. У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача наполягав, що відповідачі не здійснювали сплату по 3 000 грн. в місяць, починаючи з травня 2020 року до вересня 2020 року.

У той же час, зазначена обставина не має правового значення для вирішення зазначеного спору, оскільки з нею позивач не пов`язувала свої вимоги.

Так, позивач звернулася до суду 31 січня 2020 року, мотивуючи його обставинами, що вже існували на цей момент. Свої позовні вимоги в ході розгляду справи вона не уточнювала та не збільшувала.

У той же час станом, як на 31 січня 2020 року, так і станом на травень 2020 року у відповідачів за результатами виконання зазначеної умови спадкового договору утворилася значна переплата (а.с.76-80, 88-114, Т.1), а, відтак, відсутні підстави вважати, що відповідачі допустили невиконання умов спадкового договору в частині сплати на користь позивача 3000 грн. в місяць.

07 квітня 2020 року ОСОБА_3 переказав, а ОСОБА_1 отримала переказ в сумі 9 000 грн. на виконання умов спадкового договору від 24 травня 2016 року, що підтверджується випискою (а.с.87, 146, Т.1).

За таких обставин, ОСОБА_1 не надала суду належних і допустимих доказів на підтвердження факту невиконання відповідачами розпоряджень відчужувача за спадковим договором. Відповідачі на підтвердження обставин, яким вони обґрунтовували свої заперечення проти позову, надали суду достатньо доказів виконання ним умов спадкового договору.

Та обставина, що відповідачі не відвідують позивача та проживають в іншому місці, а позивача відвідує соціальний працівник, сама по собі не дає підстав для висновку про невиконання відповідачами умов спадкового договору.

Вказуючи в позовній заяві, що відповідачі відмовляються купувати їй ліки, позивач не надала суду жодного доказу такої відмови, а саме звернення позивача до відповідачів з вимогою про купівлю медичних препаратів, призначених лікарем, та відмови відповідачів виконувати зазначені розпорядження. При цьому, надані суду довідки лікарів про проведені обстеження та призначення позивачу певного медикаментозного чи іншого лікування не свідчить, що відповідачі відмовляються його оплачувати (а.с.18-25, 193, Т.1).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, рішення суду ухвалено на підставі наявних у справі доказах, є законним та обґрунтованим, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 07 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 25 жовтня 2021 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.