Справа № 175/3530/14-ц
Провадження № 2/175/1257/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2021 року Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Новік Л.М.

за участю секретаря - Рашед Ю.О.,

розглянувши у відкритому засіданні в залі суду смт. Слобожанське цивільну справу за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та зустрічний позов ОСОБА_1 до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про визнання кредитного договору недійсним, стягнення зайво сплачених коштів та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

Позивач Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості. Просив суд винести рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №DNP0AN09980382 від 11 травня 2007 року у розмірі 13904,49 доларів США , що за курсом 11,77 відповідно до службового розпорядження НБУ від 30.05.2014 року складає 163 655 грн. 85 коп., та сплачені позивачем при подачі позову судові витрати по справі.

В обґрунтування позовних вимог зазначили, що ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 11.05.2007 року уклали кредитний договір №DNP0AN09980382. Згідно договору позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 8919,05 Долар США на термін до 11.05.2014 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно до умов договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надати Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитним договором, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умом кредитного договору, що має відображатися у розрахунку заборгованості за договором №DNP0AN0998038. Таким чино, у порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим утворилася заборгованість станом на 30.05.2014 року - 13904,49 доларів США, яка складається з наступного: 6043,86 доларів США - заборгованість за кредитом; 2041,21 долар США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 349,72 долар США заборгованість по комісії за користування кредитом; 5469, 70 грн. долар США.

ОСОБА_1 не погодившись з позовними вимогами позивача у жовтні 2014 року звернулася до суду з зустрічним позовом до Акціонерного товариства «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним, стягнення зайво сплачених коштів та моральної шкоди. Просить суд визнавши недійсним кредитний договір №DNP0AN09980382 від 11 травня 2007 року укладений між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 ; визначивши суму яка підлягає поверненню ОСОБА_1 Публічному акціонерному товариству «Комерційний банк «Приватбанк» у зв`язку з недійсністю кредитного договору №DNP0AN09980382 від 11 травня 2007 року у розмірі 8 919,05 доларів США та визначивши її повернутою в повному обсязі; визначивши суму яка підлягає поверненню Акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 у зв`язку з недійсністю кредитного договору №DNP0AN09980382 від 11 травня 2007 року у розмірі 13 063,56 доларів США та визначивши суму у розмірі 8 919,05 доларів США повернутою в повному обсязі; стягнувши з Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 суму зайво сплачених коштів у розмірі 4 144,51 доларів США; стягнувши з Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 24 000,00 гривень.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав саме в редакції первісній та просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. У задоволенні зустрічного позову просив суд відмовити у зв`язку з його необґрунтованістю.

Відповідачка у судовому засіданні просила суд у задоволенні позову відмовити, до первісного позову просила застосувати строк позовної давності, позовні вимоги за зустрічним позовом просила задовольнити.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи встановив наступне.

Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

11 травня 2007 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» було укладено кредитним договір №DNP0AN09980382, згідно умов якого позивач зобов`язався надати відповідачці кредит у сумі 8 919,05 доларів США строком до 11.05.2014 року, а відповідачка у свою чергу зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та у порядку, що встановлені Кредитним договором №DNP0AN09980382.

Відповідно до п.7.1 кредитного договору погашення заборгованості здійснюється в такому порядку: щомісяця в період сплати (з 13 до 20 числа) позичальник повинен надати банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 170,75 доларів США для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно з кредитним договором.

Відповідно до п.7.4 кредитного договору при порушенні позичальником зобов`язань щодо погашення кредиту позичальник сплачує позивачу відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі (2,09%) на місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Відповідно до п. 4.1 договору позичальник при порушенні зобов`язань за договором сплачує пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожен день прострочення.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 серпня 2014 року, рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2014 року за позовом ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій щодо підвищення відсоткової ставки скасовано.

Позивач зобов`язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачці кредит у розмірі, передбаченому умовами Кредитного договору №DNP0AN09980382 від 11 травня 2007 року.

У порушення умов Кредитного договору №DNP0AN09980382 від 11 травня 2007 року відповідачка зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 30 травня 2014 року має заборгованість у розмірі 13 904,49 доларів США, що складається з:

заборгованості за кредитом - 6 043,86 доларів США;

заборгованості по процентам за користування кредитом - 2 041,21 доларів США;

заборгованості по комісії за користування кредитом - 349,72 доларів США;

пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за кредитним договором №DNP0AN09980382 від 11 травня 2007 року - еквівалентно 5 469,70 доларів США.

Судом було перевірено розрахунок заборгованості, в частині щодо розподілення коштів, вилучених від реалізації заставного майна.

Було надано довідку та розрахунок. Таким чином сума від реалізації заставного майна автомобіля, була зарахована у відповідності до порядку, що визначений умовами договору, а саме п.3.3.

Реалізація транспортного засобу (заставного майна) відбулась за 2729,54 долари США, що складає - 31000,06 грн. (за курсом НБУ - 11,35 станом на 28.04.2014 року), при здійсненні вказаної операції було сплачено комісію за розрахунково-касове обслуговування. З яких 2448,13 доларів США направлено на погашення процентів за кредитним договором, а інша сума 281,41 дол. США направлена на погашення юридичних витрат згідно до п.3.3. договору. Вказані юридичні послуги включають в себе: зняття автомобіля з обліку у ввідних органах; знаходження та зберігання заставного автомобіля на штрафному майданчику; послуги евакуатора; юридичні послуги в інтересах банку.

Згідно зі ст. 525, 526, 530, 629 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства у встановлений договором строк, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Договір являється обов`язковим для виконання сторонами.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 Цивільного кодексу України).

Ст.625 Цивільного кодексу України встановлює, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України кредитор має право вимагати дострокового повернення всієї суми позики та сплати відсотків, у випадку, якщо позичальник прострочив повернення чергової частини позики, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем 29.02.2012 року було направлено вимогу про дострокове повернення кредиту в повному обсязі, нараховані відсотки, комісії та штрафні санкції в тижневий термін з дати одержання цього повідомлення.

Згідно з вимогами кредитного договору за наявності прострочення виконання основного зобов`язання в обумовлений сторонами строк ПАТ «ПРИВАТБАНК», використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом направлення вимоги про дострокове повернення кредитних коштів та стягнення цих коштів за рахунок переданого в заставу майна, яке було реалізовано.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

У такому випадку має застосовуватися вимога про сплату процентів від суми позики, передбачена частиною першою статті 1048 ЦК України, до дня, встановленого кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Суд вважає, що наявність вимоги кредитора про дострокове повернення кредиту щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, а отже, строк дії договору змінився і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі.

У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Звернення з вимогою про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з такою вимогою вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) зазначено, що «право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вказане, Велика Палата Верховного Суду відхиляє аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом».

Аналогічна позиція висловлена в Постанові Великої Палати Верховного суду від 4 липня 2018 року (Справа № 310/11534/13-ц).

Враховуючи вищевикладене судом встановлено, що після пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі 29.02.2012 року банк змінив строк договору, а тому з цього часу позбавлений можливості нараховувати проценти та пеню. Станом на 29.02.2012 року заборгованість за процентами по кредитному договору становить 2055,71 доларів США, пенею 200,92 доларів США, комісією 87,43 доларів США.

Щодо застосування строку позовної давності відповідач зазначила, що з 23.08.2011 року не вчиняла жодної дії, яка б свідчила про визнання нею основного боргу з погашення тіла кредиту і саме з цієї дати вважає початок відліку 3-річного строку позовної давності на звернення до суду. Тому вважає, що станом на 29.08.2014 року минув строк позовної давності до основної вимоги так і до додаткової вимоги.

Стосовно пропуску строку позовної давності позивачем на звернення до суду з цим позовом, суд вбачає наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому, якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Вчинення боржником дій щодо виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії вчинено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою.

Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього або без його схвалення.

Судом встановлено, що позивач звернувся до суду із вимогою про стягнення заборгованості з відповідача 14.08.2014 року тобто до спливу встановленого ст. 257 ЦК України трирічного строку позовної давності, але після спливу строку позовної давності, що стосується вимоги про стягнення пені, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача пені станом на 29.02.2012 року у розмірі 200,92 доларів США та комісії у розмірі 87,43 доларів США задоволенню не підлягають, а тому вважає, що позовні вимоги за первісним позовом підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі заборгованості яка складається з тіла кредиту - 6 043,86 доларів США, заборгованості за процентами по кредитному договору станом на 29.02.2012 року у розмірі 2055,71 доларів США, за мінусом 2448,13 доларів США за реалізацію транспортного засобу, в загальному розмірі 5651,44 доларів США, яка і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

У відповідності до ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 04.07.2018 року у справі №761/12665/14-ц зазначила, що правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті.

Таким чином, при визначенні зобов`язання в іноземній валюті суд не вправі змінювати грошовий еквівалент зобов`язання і в резолютивній частині рішення зазначає саме розмір іноземної валюти, що підлягає стягненню.

Вирішуючи позовні вимоги за зустрічним позовом, суд приходить до висновку відсутність підстав для їхнього задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, окрім випадків, встановлених цим кодексом.

В обґрунтування позовних вимог за зустрічним позовом стосовно встановлення загальної суми кредитування з урахуванням всіх платежів відповідно до умов Кредитного договору №DNP0AN09980382 від 11 травня 2007 року як 72 432 грн. 36 коп. та визначення цієї суми як такої, що підлягає поверненню Публічному акціонерному товариству Комерційний Банк «ПриватБанк» є безпідставними, оскільки рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2014 року, яке залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 серпня 2014 року, встановлено, що рішення про зміну процентної ставки Банком прийнято правомірно, а відтак загальна сума заборгованості за Банком за Кредитним договором №DNP0AN09980382 від 11 травня 2007 року нарахована вірно. ОСОБА_1 не надано жодних доказів на підтвердження факту повного погашення заборгованості за Кредитним договором №DNP0AN09980382 від 11 травня 2007 року, так само і відсутні такі докази в матеріалах справи.

Крім того, наданий суду розрахунок заборгованості за Кредитним договором №DNP0AN09980382 від 11 травня 2007 року станом на 30.95.2014 року не спростований ОСОБА_1 , будь-яких клопотань про призначення по справі судової економічної експертизи позивачем за зустрічним позовом заявлено не було.

Також не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 суму зайво сплачених коштів у розмірі 4 144,51 доларів США, оскільки вказана обставина не доведена позивачем.

Вимоги стосовно визнання недійсним Кредитного договору №DNP0AN09980382 від 11 травня 2007 року укладеного між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 не ґрунтуються на законі, оскільки ч.4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, що була чинною на час укладання вказаного договору, передбачалось, що у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного Банку України або і інших випадках. Про зміну облікової ставки за споживним кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У разі зміни договору зобов`язання сторін змінюється відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання, тощо (ч.1 ст. 653 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання усіма сторонами. Таким чином, сторонами Кредитного договору №DNP0AN09980382 від 11 травня 2007 року досягнуто домовленості з усіх його істотних умов, у тому числі щодо збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитним договором, то такі умови повинні виконуватись сторонами з моменту досягнення домовленості, тобто з моменту підписання договору.

Таким чином, ОСОБА_1 суду не надано доказів на підтвердження визнання недійсним Кредитного договору №DNP0AN09980382 від 11 травня 2007 року з підстав ст. 203, 215, 230 ЦК України.

Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди, суд виходить із наступного.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (ч. 1 ст. 1167 ЦК України).

Згідно ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від глибини душевних страждань, ступеня вини особи, що завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При вирішенні даної справи і визначенні моральної шкоди судом враховуються положення п. п. 3, 5, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року № 4.

Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов або підстав відповідальності за заподіяну шкоду.

З огляду положення вказаної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, зобов`язання відшкодувати моральну шкоду виникає за наявності: а) моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; б) неправомірних рішень, дій чи бездіяльності заподіювача шкоди; в) причинного зв`язку між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; г) вини заподіювача шкоди.

Оскільки судом встановлено, що права ОСОБА_1 не порушені, то відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди.

Таким чином, суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створюючи необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, приходить до висновку про часткове задоволення первісних позовних вимог з огляду на недоведеність відповідачем ОСОБА_1 належності виконання боргового зобов`язання перед позивачем, крім того не спростовано доводи на яких базуються позовні вимоги та відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з відповідача ОСОБА_1 на користь банку необхідно стягнути сплачений ним при подачі позову судовий збір у розмірі 665,17 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позову заяву АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором №DNP0AN09980382 від 11.05.2007 року у розмірі 5651,44 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» судовий збір у розмірі 665,17 грн.

У задоволенні решти позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відмовити.

У зустрічному позові ОСОБА_1 до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про визнання кредитного договору недійсним, стягнення зайво сплачених коштів та моральної шкоди - відмовити.

На рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду може бути подано апеляційну скаргу.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 20.10.2021 року.

Суддя: Л.М. Новік