ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 689/1703/20
Провадження № 22-ц/4820/1295/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.

секретар судового засідання Гриньова А.М.

за участю: представників сторін Банашко І.Ю. та Мельник В.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу № 689/1703/20 за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва Артема Анатолійовича, Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про скасування рішення державного реєстратора та скасування запису про право власності на нерухоме майно, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 07 червня 2021 року (суддя Кульбаба А.В.).

Заслухавши доповідача, пояснення представників учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А., АТ КБ «ПриватБанк» про скасування рішення державного реєстратора та скасування запису про право власності.

В обґрунтування позову зазначала, що 31 травня 2007 року між нею та ЗАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір іпотеки № 0705/206/В/01 в якості забезпечення належного виконання позивачем своїх зобов`язань за кредитним договором № 7-5/206В від 31 травня 2007 року.

Вказувала, що передала в іпотеку належне їй нерухоме майно, а саме: комплекс, що знаходиться в АДРЕСА_1 , загальною площею 1136,7 кв.м. та складається з будівлі клубу площею 1050,4 кв.м., диспетчерської площею 86,3 кв.м., площадки для автомобілів, оглядової ями з під навісом та огорожі.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 15 липня 2011 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0705/206В від 31.05.2007 задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в сумі 270 398,73 євро, штраф у сумі 155 612,02 грн, пеню в сумі 46 326,76 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 27 жовтня 2011 року зазначене рішення було змінене в частині стягнення 155 612,06 грн штрафу. В цій частині було ухвалено рішення про відмову в стягненні 14 325,70 євро. В решті рішення залишено без змін.

Зазначала, що 22 серпня 2019 року Ярмолинецьким районним судом було відкрито провадження по справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про припинення права власності на земельну ділянку.

Посилалась на те, що будучи залученою до участі у вказаній вище справі в якості третьої особи дізналася, що 04.11.2016 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 32227356 від 04.11.2016 та 31.10.2016 здійснено державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки комплекс нежитлової нерухомості, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за ПАТ КБ «Приватбанк».

Вважає, що рішення приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 32227356 від 04.11.2016 є незаконним та підлягає скасуванню, так само підлягає скасуванню запис про право власності № 17285568 від 31.10.2016, внесений державним реєстратором Завалієвим А.А.

Зазначає, що реєстраційна справа щодо реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , не містить висновку про оцінку майна, право власності за яким було зареєстровано за Банком, що є порушенням норм ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Крім того, вказана реєстраційна справа в порушення норм чинного законодавства не містить копії письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця та документа, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі.

Посилається на те, що наявна в матеріалах реєстраційної справи копія повідомлення № 1146 від 28.09.2016 не містить відомостей про його направлення, а також відомостей про отримання такого повідомлення.

Крім того, як зазначає позивач, вказане повідомлення не містить її підпису, а тому приватний нотаріус Завалієв А.А. не мав законного права прийняти рішення про державну реєстрацію права власності за АТ КБ «ПриватБанк», а зобов`язаний був відмовити в такій реєстраційній дії.

Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 07 червня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено. Скасовано рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. № 32227356 від 04.11.2016 про державну реєстрацію права власності на комплекс, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за АТ КБ «ПриватБанк». Скасовано запис про право власності на комплекс, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , № 17285568 від 31.10.2016, внесений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. Стягнуто з приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 840 грн 80 коп. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 840 грн 80 коп.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» не погоджується з рішенням суду першої інстанції, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову. Вважає оскаржуване рішення суду незаконним та необґрунтованим. При цьому, посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи. Вказує на помилковість висновку суду про те, що наявна в матеріалах справи копія повідомлення №1146 від 28.09.2016 не містить відомостей про її направлення позивачу. Оскільки в матеріалах реєстраційної справи, а також в матеріалах судової справи міститься копія повідомлення про заборгованість за кредитним договором від 23.09.2016, а також копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу від 29.09.2016. Зазначає, що у повідомленні про вручення поштового відправлення міститься підпис боржника позивача про його отримання. При цьому, позивачем не було спростовано наявність власного підпису на повідомленні, а тому посилання суду на те, що підпис вчинений у повідомленні не позивачем є передчасним. Крім того, судом не взято до уваги, що строк позовної давності щодо вимог позивача сплив. На думку апелянта, рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. № 32227356 від 04.11.2016 відповідає нормам законодавства, будь-яких порушень прав та свобод позивача, станом на день проведення реєстрації права, не було, а тому відсутні підстави для скасування такого рішення і скасування запису про право власності на спірне майно за банком.

В судовому засіданні представник відповідача АТ КБ «Приватбанк» Мельник В.М. підтримала апеляційну скаргу.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 в судовому засіданні просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, місце і час слухання справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що при відсутності у матеріалах справи відомостей про отримання боржником письмової вимоги від іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності, інформації про вартість майна, за якою відбулося зарахування вимог, враховуючи те, що ціна набуття права власності на предмет іпотеки є істотною обставиною і повинна погоджуватися з власником майна, вважається, що при реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем було порушено вимоги закону. При цьому, суд виходив, що приватний нотаріус є належним відповідачем за цими вимогами.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції не можна погодитись в повній мірі.

Судом першої інстанції встановлено, що 31.05.2007 між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 було укладено договір про видачу траншу № 0705/206В/03, за умовами якого позичальнику було надано кредитні кошти у сумі 300 000 євро.

В забезпечення виконання зобов`язань за договором траншу (кредитним договором), 31.05.2007 між ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки № 0705/206/В/01 та 26.08.2009 - додатковий договір № 1 до договору іпотеки 0705/206В/01, за умовами якого позивач передала в іпотеку належне їй нерухоме майно, а саме: комплекс, що знаходиться в АДРЕСА_1 , загальною площею 1136, кв.м. та складається з будівлі клубу площею 1050,4 кв.м., диспетчерської площею 86,3 кв.м., площадки для автомобілів, оглядової ями з під навісом та огорожі (п. 7 договору).

Умовами договору передбачено також, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється: або на підставі рішення суду; або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі (п. 24).

Згідно з п. 29 договору іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом: переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити Іпотекодавця.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 72326404 право власності на іпотечне майно, а саме комплекс, що розташований: АДРЕСА_1 зареєстровано за ПАТ КБ «ПриватБанк». Підставою внесення запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно є рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. від 04.11.2016 індексний номер 32227356. Підставою виникнення права власності зазначено договір іпотеки № 0705/206/В/01 від 31.05.2007 (а.с. 49-50).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Статтею 1054 Цивільного кодексу України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України, зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Стаття 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачає, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

За змістом частини першої-третьої статті 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Отже, на нотаріуса як на державного реєстратора під час вчинення такої реєстраційної дії законом покладено обов`язок не тільки формально перевірити наявність поданих документів за переліком, передбаченим пунктом 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (у редакції, чинній на момент вчинення реєстраційної дії), необхідних для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, а й, передусім, встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства. Такий обов`язок покладено на нотаріуса як державного реєстратора згідно з правилом частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

У наведених правових нормах визначено перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та статті 37 Закону України «Про іпотеку» порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення, ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, правильно встановивши фактичні обставини справи, обґрунтовано виходив із відсутності належних та достатніх доказів на підтвердження повідомлення боржника (іпотекодавця) про необхідність усунення порушення зобов`язань та про наслідки такого неусунення - звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за банком права власності на предмет іпотеки.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29.09.2020 у справі № 757/13243/17 (провадження № 14-711цс19) дійшла висновку про те, що недотримання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання унеможливлює застосовування позасудового способу задоволення вимог іпотекодержателя.

Метою повідомлення іпотекодержателем іпотекодавця є доведення до його відома наміру іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Тому іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання лише за умови належного надсилання вимоги, коли іпотекодавець фактично отримав таку вимогу або мав її отримати, але не отримав внаслідок власної недбалості чи ухилення від такого отримання.

Крім того, суд першої інстанції встановив відсутність доказів узгодження оцінки предмета іпотеки на час набуття його у власність іпотекодержателем.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в цій частині, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального права.

Так суд першої інстанції правильно виходив з того, що є доведеним обґрунтування сторони позивача про те, що у матеріалах реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , серед документів на підставі яких державним реєстратором - приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. було здійснено державна реєстрація права власності на спірний комплекс за ПАТ КБ «ПриватБанк» відсутні докази отримання вимоги іпотекодавцем, оскільки існуюча у матеріалах реєстраційної справи ксерокопія поштового відправлення 280, містить інформацію про адресу, на яку воно було направлене 29.09.2016, та відсутні докази отримання даного повідомлення самою позивачкою або іншими особами, які мешкають з нею в одній квартирі (а.с. 38, 45).

З врахуванням того, що підтвердженням надіслання банком іпотекодавцю письмової вимоги щодо усунення виконання договору позики, а отже, й завершення 30-денного строку з моменту її отримання, є повідомлення про вручення поштового відправлення, вручене та оформлене відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою КМУ від 05.03.2009 № 270, згідно якого під час вручення фізичній особі реєстрованого поштового відправлення з повідомленням про вручення працівник поштового зв`язку на підставі пред`явленого одержувачем документа, що посвідчує особу, зазначає на бланку повідомлення про вручення його прізвища. На бланку повідомлення про вручення поштового відправлення з позначкою «Вручити особисто», одержувач розписується та зазначає прізвище.

А тому, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення 280 не є належним та допустимим доказом в розумінні ст. ст. 77-78 ЦПК України, отримання такого повідомлення позивачем.

Крім того, вказане поштове відправлення було відправлено ПП «ЮФ «Талісман», а не АТ КБ «ПриватБанк».

Також у матеріалах реєстраційної справи відсутні відомості про здійснення на момент звернення стягнення на предмет іпотеки оцінки нерухомого майна, а оцінка, яка міститься у матеріалах справи датована 12.01.2017 (а.с. 77). Дані обставини свідчать про недотримання іпотекодержателем вимог Закону про процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки, відповідно до умов ч. 3 ст. 37 Закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що законодавство на час звернення стягнення не передбачало необхідності проведення оцінки майна не ґрунтуються на норма чинного законодавства на час виникнення спірних правовідносин.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги щодо спливу позовної давності до вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач ОСОБА_1 дізналась про порушення свого права в ході підготовки справи № 689/1534/19 до розгляду у вересні 2019 року, а тому саме з цього часу розпочався перебіг позовної давності.

Доводів на спростування вказаного матеріали справи не містять, а відповідач, заперечуючи цей факт, протилежного не довів; доказів обізнаності позивача з реєстрацією за банком права власності на належне їй нерухоме майно раніше зазначеного позивачем строку не надав.

Разом з тим, судом першої інстанції при ухваленні рішення не взято до уваги, що спір про скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно має розглядатись як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване аналогічне право щодо того ж нерухомого майна. Належним відповідачем у такому спорі є особа, речове право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Державний реєстратор не може виступати належним відповідачем у такому спорі.

Отже, позовна вимога про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на комплекс не може бути звернена до державного реєстратора приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А., якого позивач визначила співвідповідачем. Державний реєстратор зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений.

Подібні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (провадження № 14-397цс19).

Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

З огляду на викладене вище, рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва Артема Анатолійовича, (державного реєстратора) підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог до вказаного відповідача як неналежного.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, слід змінити розподіл судових витрат, та у зв`язку з задоволенням позовних вимог з відповідача АТ КБ «ПриватБанк» на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1681 грн 60 коп.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 07 червня 2021 року в частині вирішення позовних вимог до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва Артема Анатолійовича, (державного реєстратора) скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні вимог до вказаного відповідача як неналежного.

Рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 07 червня 2021 року в частині вирішення питання про розподіл судового збору скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 1681 грн 60 коп судового збору.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 жовтня 2021 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай