КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Саламон О.Б.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Верланова С.М., Савченка С.І.

секретар - Тютюнник О.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 13 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, -

В с т а н о в и в :

У серпні 2020 року до суду звернувся позивач ОСОБА_1 з вказаним позовом.

Вимоги позову обґрунтовуються тим, що 05 лютого 2020 року в м. Києві на перехресті вулиць Бальзака - Лісківській трапилася ДТП за участю автомобіля «Тойота», д/н НОМЕР_1 , під керуванням відповідача ОСОБА_2 , та автомобіля «Мітсубіші» д/н НОМЕР_2 під керуванням позивача ОСОБА_1 , що призвело до механічних пошкоджень обох автомобілів. Згідно з постановою Деснянського районного суду м. Києва від 05 травня 2020 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 22 червня 2020 року, подія сталася з вини відповідача, останнього притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Відповідно до Звіту про оцінку вартості матеріального збитку від 18 лютого 2020 року, вартість матеріального збитку, завданого позивачу складає 461 027,96 грн. Цивільно - правова відповідальність відповідача застрахована в ПАТ «Українська пожежно - страхова компанія», якою прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 99 000 грн за договором обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у зв`язку з настанням страхового випадку. Вартість послуг експерта за складання звіту від 18 лютого 2020 року відносить до збитків у розмірі 2000 грн, які також просить стягнути. Моральну шкоду обґрунтовує тим, що після ДТП тривалий час перебував у стресовому стані, при цьому знервованість та роздратованість стали причиною непорозумінь в родині, в результаті чого були сварки. Тривалий час довелось користуватись громадським транспортом, що викликало суттєві незручності в пересуванні, що створило певні незручності та порушився звичайний спосіб життя.

Позивач просив стягнути з відповідача на його користь на відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП суму у розмірі 362 027, 96 грн , моральної шкоди 50 000 грн, збитки у розмірі 2000 грн, понесені витрати по сплаті судового збору - 4 490,80 грн.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що вимоги позову вважає частково безпідставними та необґрунтованими. Посилається на те, що на момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПАТ «Українська пожежно - страхова компанія» та страховик здійснив виплату страхового відшкодування, про що не заперечує і позивач у позовній заяві. Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), що передбачено чинним законодавством. Зазначає про відсутність доказів на підтвердження фактичного розміру шкоди, а саме фактичних витрат, крім вартості проведення самого звіту, який є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу. Вищезазначене формулювання неодноразово знаходило своє підтвердження в судовій практиці, а саме в правовій позиції Верховного Суду України від 15 квітня 2015 року (справа № 3-50гс15). Також Верховний Суд у постанові від 13 березня 2018 року у справі № 910/9396/17 вказав, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру виходять з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Вартість ремонту з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Зокрема Верховний Суд вказав, що звіт про оцінку транспортного засобу - лише попередній оціночний документ, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Тобто, Верховний Суд вказує, що повинні бути фактичні витрати або судова автотоварознавча експертиза. Також звертає увагу суду на те, що на запит до ПАТ «Українська пожежно - страхова компанія» про розрахунок вартості відновлювального ремонту при виплаті страхового відшкодування, остання надала ремонтну калькуляцію, відповідно до якої вартість відновлювального ремонту транспортного засобу становить 191588,70 грн. Тобто різниця між попереднім оціночним документом, який надав позивач, та попереднім розрахунком проведеного страховиком складає 269 449, 26 грн. Вище вказана різниця в сумах ще раз підтверджує, що без реального підтвердження витрат, встановити реальну шкоду, яку завдав позивач, неможливо. Вважає, що і заява про відшкодування витрат на проведення звіту, є також необґрунтованою, не є тим доказом, який необхідний для визначення фактичних витрат позивача, а і відповідно відшкодування шкоди. Розмір моральної шкоди не відповідає вимогам розумності, виваженості та доведеності, проте відповідач розуміє, що його дії завдали певні незручності для відповідача і визначає суму в розмірі 1000 грн.

Від позивача надійшла відповідь на відзив. У відповіді позивач ОСОБА_1 посилається на те, що був укладений договір купівлі - продажу від 25 березня 2020 року , відповідно до п.1.1 якого постачальник зобов`язується поставити автозапчастини, а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, прийняти та оплатити такий товар. На виконання умов договору постачальником було передано позивачу автозапчастин на суму 332 612 грн, що підтверджується відповідною видатковою накладною від 24 квітня 2020 року . В подальшому, з ТОВ «Автоград» укладено договір про ремонт пошкодженого в ДТП автомобіля, що підтверджується нарядом - замовлення від 23 червня 2020 року . Після проведення ремонтних робіт було сплачено на користь ТОВ «Автоград» за проведення ремонту суму у розмірі 79 976, 88 грн, що підтверджується квитанцією від 23 червня 2020 року . Отже на купівлю автозапчастин та проведення ремонтних робіт по відновленню транспортного засобу було витрачено суму у розмірі 412 588,88 грн.

У відповідності до наданих заперечень на відповідь на відзив, відповідач зазначив про те, що позивачем надано нові докази, а саме договір купівлі - продажу від 25 березня 2020 року , укладений між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про те, що ФОП ОСОБА_3 зобов`язується передати ОСОБА_1 автозапчастини. Відповідно до видаткової накладної постачальник ФОП ОСОБА_1 передає покупцю запчастини відповідно до переліку. Загальна сума, на яку передано запчастини, становить 332 612 грн. Також позивач надав наряд- замовлення від 23 червня 2020 року та квитанцію на суму 79 976,90 грн. Отже позивач надав докази, які на його думку підтверджують витрати на ремонт на суму 412 588,90 грн., що знову ж таки підтверджує, що попередній доказ - Звіт про оцінку є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу, адже навіть за цими документами є різниця між Звітом та можливими витратами позивача, що складає 48 439, 06 грн ( 461 027,96 ( сума по Звіту) - 412 588, 90 ( сума по новим доказам) = 48 439,06 грн, проте відповідач не може погодитися і з меншою на 48 439, 06 грн сумою, адже фактичні витрати, які поніс позивач на момент звернення до суду склали 79 976, 90 грн і саме цю суму сплатив позивач відповідно до квитанції № 71, сплаченої відповідно до наряду - замовлення від 23 червня 2020 року , адже інших сум позивач не сплатив, тому що до відзиву не долучено жодної квитанції чи іншого документу, який підтверджував би оплату вартості автозапчастин на суму 332 612 грн. Відповідно до договору купівлі - продажу ( за попередньою інформацією братом позивача) оплата вартості проводиться з відстрочкою платежу до 25 березня 2021 року . У позивача є обґрунтовані сумніви в тому, що ФОП ОСОБА_1 дійсно передав запчастини позивачу, адже такий доказ міг з`явитися відразу після отримання відзиву на позовну заяву, адже оплати за такий договір не проводилося. Звертає увагу на те, що до позовної заяви ці документи не долучалися, тобто позивач не надавав докази фактичного ремонту, хоча були наявні на момент подачі позову. Вважає, що єдиними фактичними витратами підтвердженими належними доказами є наряд - замовлення від 23 червня 2020 року та квитанція до нього на суму 79 976,90 грн. В позові просить відмовити, оскільки зазначена сума входить в ліміт відповідальності страховика відповідача, який здійснив виплату страхового відшкодування.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 13 травня 2021 року

позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в порядку відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП суму в розмірі 91578,70 грн, моральну шкоду в розмірі 20 000 грн та судовий збір в розмірі 1756,59 грн.

У задоволенні інших вимог позову відмовлено .

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції , позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. У скарзі просив скасувати рішення в частині стягнення матеріальної шкоди , ухвалити рішення про задоволення позову - стягнути з відповідача 362 027,96 грн матеріальної шкоди, 2000 грн збитки, судовий збір 4 490 ,80 грн . . Доводи апеляційної скарги співпадають із доводами позов, які були досліджені судом першої інстанції. В частині стягнення моральної шкоди рішення не оскаржене, а відтак перегляду в апеляційному порядку не підлягає.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи , які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України особи , які приймають участь у справі були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи на 12 серпня 2021 року, 07 жовтня 2021 року за адресами , які були зазначені в матеріалах справи. Сторони та їх представники приймали участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції .

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 05 лютого 2020 року в м. Києві на перехресті вулиць Бальзака - Лісківської трапилася ДТП за участю автомобіля «Тойота», д/н НОМЕР_1 (під керуванням відповідача ОСОБА_2 ), який при повороті не надав перевагу в русі автомобілю «Мітсубіші» д/н НОМЕР_2 (під керуванням позивача ОСОБА_1 ), який при зустрічному роз`їзді рухався прямо, що призвело до механічних пошкоджень обох автомобілів.

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 05 травня 2020 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 22 червня 2020 року, встановлено , що подія сталася з вини відповідача, якого притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП з накладенням штрафу.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до Звіту про оцінку вартості матеріального збитку від 18 лютого 2020 року, вартість матеріального збитку, завданого позивачу складає 461027,96 грн.

Вбачається, що внаслідок ДТП автомобіль «Мітсубіші» д/н НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження.

Цивільно - правова відповідальність відповідача застрахована в ПАТ «Українська пожежно - страхова компанія», що підтверджується полісом від 25 травня 2019 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України "шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку".

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України "шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою".

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом ст. ст. 9, 22-31, 35, 36 Закону настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Страховик зобов`язаний виконати свої зобов`язання згідно з укладеними ним договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Страховою компанією ПАТ «Українська пожежно - страхова компанія» прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 99 000 грн. за договором обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у зв`язку з настанням страхового випадку, що стався 05 лютого 2020 року.

Страховиком сплачено на рахунок позивача суму страхового відшкодування, що підтверджується випискою з карткового банківського рахунку від 20 червня 2020 року в АТ «КБ «ПРИВАТБАНК», що не потребує доказуванню у відповідності до ст. 82 ЦПК України.

Зазначена обставина підтверджена матеріалами справи та не заперечувалась сторонами.

Законодавець передбачив випадок, коли страхової виплати недостатньо для повного відшкодування шкоди статтею 1194 ЦК України, в якій зазначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно зі ст.ст. 12,76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підтвердження вимог щодо стягнення з відповідача суми у розмірі 362 027, 96 грн , за вирахуванням розміру страхового відшкодування у розмірі 99 000 грн. (461 027,96 грн. - 362 027, 96 грн.= 362 027, 96 грн.) позивачем надано Звіт про оцінку вартості матеріального збитку від 18 лютого 2020 року, згідно з яким вартість матеріального збитку, завданого позивачу складає 461 027,96 грн.

Звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу. Такі висновки неодноразово знаходили своє підтвердження в правових позиціях як Верховного Суду України від 15 квітня 2015 року (справа № 3-50гс15), та і Верховного Суду (постанова від 13 березня 2018 року справа № 910/9396/17) . Так суд вказав, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру виходять з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Вартість ремонту з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ. До такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 06 липня 2018 року ( справі № 924/675/17). Зокрема Верховний Суд вказав, що Звіт про оцінку транспортного засобу - лише попередній оціночний документ, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Тобто, Верховний Суд вказує, що повинні бути фактичні витрати або судова автотоварознавча експертиза.

ПАТ «Українська пожежно - страхова компанія» надала ремонтну калькуляцію, відповідно до якої вартість відновлювального ремонту транспортного засобу становить 191 588,70 грн.

Тобто різниця між попереднім оціночним документом - Звітом (а.с.22), який надав позивач, та попереднім розрахунком проведеним страховиком (а.с.74-78), складає 269 449, 26 грн. ( 461 027,96 грн. - 191 578,70 грн. = 269 449, 26 грн.)

Висновок суду першої інстанції , про те ,що різниця в сумах є доказом того , що без реального підтвердження витрат, встановити реальну шкоду, яку завдав позивач, неможливо, відповідає правовим позиціям Верховного Суду.

В процесі розгляду справи, у відповіді на відзив, позивачем зазначено про нові докази та долучено договір купівлі - продажу від 25 березня 2020 року, який укладено між ФОП ОСОБА_3 та позивачем ОСОБА_1 , видаткову накладну від 24 квітня 2020 року, наряд - замовлення від 23 червня 2020 року.

Відповідно до п.1.1 договору постачальник зобов`язується поставити автозапчастини, а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, прийняти та оплатити такий товар.

Як зазначає позивач, на виконання умов договору постачальником було передано йому, позивачу, автозапчастин на загальну суму 332 612 грн., що підтверджується відповідною видатковою накладною від 24 квітня 2020 року, а в подальшому, з ТОВ «Автоград» укладено договір про ремонт пошкодженого в ДТП автомобіля, що підтверджується нарядом - замовлення від 23 червня 2020 року.

Після проведення ремонтних робіт було сплачено на користь ТОВ «Автоград» за проведення ремонту суму у розмірі 79 976, 88 грн., що підтверджується квитанцією від 23 червня 2020 року.

Фактичні витрати, які поніс позивач на момент звернення до суду склали 79 976, 90 грн, і саме цю суму сплатив позивач відповідно до квитанції № 71, сплаченої відповідно до наряду - замовлення від 23 червня 2020 року ( а.с. 98) .

Інших квитанцій чи іншого документу, який підтверджував би оплату вартості автозапчастин на суму 332 612 грн., суду не надано. Не надано таких доказів і до апеляційної скарги .

Відповідно до договору купівлі - продажу від 25 березня 2020 року оплата вартості проводиться з відстрочкою платежу до 25 березня 2021 року , однак доказів оплати за такий договір не надано.

Наряд - замовлення додатково підтверджений квитанцією про сплату, який є належним доказом щодо підтвердження ремонту автомобіля позивача, однак вказаний доказ суперечить іншому доказу - договору від 25 березня 2020 року та видаткової накладної до нього, як підтвердження фактичних витрат позивача, а отже даний доказ є неналежним.

Як зазначено вище, між позивачем та ФОП ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу, згідно з яким останній зобов`язується передати позивачу автозапчастини, визначені в видатковій накладній на суму 332 612 грн.

Відповідачем було заявлене клопотання про витребування доказів, посилаючись на те, що ФОП ОСОБА_1 поніс витрати на купівлю цих запчастин раніше, а отже зобов`язаний мати первинні документи щодо купівлі цих товарів та у відповідача є сумніви щодо реальності наданих послуг за вказаним договором.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 16 лютого 2020 року витребувано у ФОП ОСОБА_3 первинні документи, що підтверджують купівлю ФОП ОСОБА_3 автозапчастин в інших суб`єктів господарської діяльності чи фізичних осіб (не підприємців) відповідно до переліку, зазначеного у видатковій накладній від 22 квітня 2020 року № 84 до договору купівлі-продажу №25/03-2020 від 25 березня 2020 року , укладеного між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

На виконання ухвали було надано відповідь, у якій зазначено, що спрощена система оподаткування не встановлює зобов`язання фізичних осіб - підприємців вести та зберігати первинні документи на товар, який ними реалізується іншим особам, оскільки об`єктом оподаткування для таких осіб є виключно їх дохід.

З огляду на викладене, суд першої інстанції вірно взяв до уваги надану ремонтну калькуляцію від 16 лютого 2020 року (а.с.74-76), у відповідності до якої страховиком здійснено виплату страхового відшкодування відповідно до ліміту відповідальності страховика, та у якій зазначено про вартість ремонту - 191 578,70 грн.

Враховуючи, що транспортний засіб позивача зазнав механічних пошкоджень внаслідок ДТП, яка відбулась з вини відповідача, та страховиком здійснено виплату страхового відшкодування відповідно до ліміту, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення відшкодування шкоди, завданої позивачу, з вирахуванням суми сплаченої страховиком, недоплачена сума, а саме до стягнення підлягають кошти в розмірі 91 578,70 грн. Такий висновок суду першої інстанції є правильним , відповідає встановленим обставинам справи і вимогам діючого законодавства .

Посилання в апеляційній скарзі на ту обставину , що суд першої інстанції не взяв до уваги докази надані позивачем на спростування доводів відповідача були предметом розгляду суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, на законність судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди апелянта із висновком суду, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи.Із урахуванням того, що доводи апеляційної скарги є ідентичними доводам відзиву на позовну заяву , яким судом першої інстанції надана належна оцінка, що свідчить про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи відповідачки.

При цьому судом апеляційної інстанції враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції , відповідно до ст. 367 ЦПК України , колегія суддів вважає рішення законним та обґрунтованим, постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права , відповідає фактичним обставинам справи , доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення.

Керуючись ст.ст. 365, 367,369,374,375,381 - 384 ЦПК України , суд ,-

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 13 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 13 жовтня 2021 року.

Головуючий

Судді