Ухвала

13 жовтня 2021 року

м. Київ

справа № 635/7243/20

провадження № 61-16016ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Ткачука О. С., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 09 лютого 2021 року та постанову Харківського апеляційного суду від 06 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Артемсіль», третя особа - Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, про стягнення заборгованості по заробітній платі,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Артемсіль» (далі - ДП «Артемсіль»), третя особа - Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, про стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 224 228,05 грн.

Позов мотивований тим, що наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 04 березня 2020 року № 48-п на нього покладено виконання обов`язків директора ДП «Артемсіль» та встановлено посадовий оклад в розмірі 99 484,75 грн. З 10 березня 2020 року він приступив до виконання обов`язків виконуючого обов`язків директора ДП «Артемсіль».

Позивач зазначав, що Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13 квітня 2020 року внесено зміни до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», зокрема, у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, місячна винагорода і заробітна плата керівникам та іншим визначається у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на

01 січня 2020 року. Вказував, що за період з березня 2020 року по 20 жовтня

2020 року йому нараховувалася та виплачувалася місячна винагорода з обмеженням 10 розмірами мінімальної заробітної плати на місяць та його середня заробітна плата за цей період становила 45 733,88 грн.

Рішенням Конституційного Суду України від 28 серпня 2020 року № 10-р/2020 у справі № 1-14/2020 (230/20) за конституційним поданням Верховного Суду визнано неконституційними положення абзацу 9 пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону № 553-ІХ. Таким чином, з 28 серпня 2020 року вказане положення Закону

№ 553-ІХ втратило чинність.

ОСОБА_1 вважав, що він мав право на отримання заробітної плати відповідно до окладу, але не отримував свою заробітну плату в повному обсязі, а саме ним недоотримано 278 544,19 грн, з якої сума недоотриманої зарплати після оподаткування становить 224 228,05 грн. На підставі вищевказаного позивач просив стягнути з ДП «Артемсіль» на його користь заборгованість по заробітній платі за період з 10 березня 2020 року по 20 жовтня 2020 року в розмірі

224 228,05 грн.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 09 лютого

2021 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Постановою Харківського апеляційного суду від 06 вересня 2021 року рішення Харківського районного суду Харківської області від 09 лютого 2021 року змінено, викладено мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

28 вересня 2021 року до Верховного Суду через засоби поштового зв`язку

ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на рішення Харківського районного суду Харківської області від 09 лютого 2021 року та постанову Харківського апеляційного суду від 06 вересня 2021 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення і ухвалити постанову про задоволення позову в повному обсязі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

У вказаній справі ціна позову становить 224 228,05 грн і станом на 01 січня

2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270, 00 грн х 100 = 227 000, 00 грн).

Отже, справа, на судове рішення у якій подана касаційна скарга, належить до категорії малозначних.

Аналіз судових рішень у справі та наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиною правозастосовчої практики.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Верховний Суд зауважує, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 09 лютого 2021 року та постанову Харківського апеляційного суду від 06 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Артемсіль», третя особа - Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

А. А. Калараш

О. С. Ткачук