ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1457/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №705/855/21 Категорія: Годік Л. С.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2021 року : Черкаський апеляційний суд в складі:

суддів Бондаренка С. І., Вініченка Б.Б., Новікова О.М.

за участю секретаря Любченко Т.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 травня 2021 року, ухваленого в складі судді Годік Л.С., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 18 квітня 2020 року близько 21 години 30 хвилин ОСОБА_2 , керуючи власним автомобілем Renault Laguna, номерні знаки НОМЕР_1 , спричинив ДТП , внаслідок чого був пошкоджений належний позивачу автомобіль марки Opel Astra Sports Tourer, номерні знаки НОМЕР_2 .

Вказане ДТП відбулось з вини відповідача, що підтверджується постановою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07 грудня 2020 року, якою було визнано ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4 та ст.124 КУпАП.

20 квітня 2020 року ОСОБА_2 була написана розписка про те, що він зобов`язується протягом тижня з моменту ДТП відремонтувати завдані пошкодження на автомобілі позивача та оплачувати її витрати таксі на дорогу до місця роботи.

Зобов`язання за розпискою не були виконані, позивач самостійно сплачувала послуги таксі з 22 квітня 2020 року по 29 квітня 2020 року та 10 березня 2020 року і вартість проїзду за вказаний період склала 2242 гривні 61 копійку.

Після ДТП позивач себе дуже погано почувала, в неї боліла голова, підвищився артеріальний тиск, відбувалась носова кровотеча, тому вона вирішила пройти медичне обстеження 19 квітня 2020 року, що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного хворого, виданої на ім`я ОСОБА_1 , в якій зазначено діагноз в пункті 6: гіпертонічний криз.

У травні 2020 року позивач проходила медичне обстеження у терапевта та невролога, та їй було поставлено діагнози: невротичні, пов`язані зі стресом і соматоформні розлади та соматоформна дисфункція вегетативної нервової системи, цефалгічний синдром, церебростенічний синдром.

22 травня 2020 року позивачу було видано виписку з медичної карти амбулаторного хворого із діагнозом F41.1 посттравматичний стресовий розлад, який виник 18 квітня 2020 року після перенесеної психотравмуючої ситуації (потрапила в ДТП).

На лікування позивач витратила 18034 гривень 20 копійок.

Позивач зазнала також душевних переживань та страждань, емоційних хвилювань, отримала нервовий стрес, що підтверджується консультативним висновком невролога від 01 травня 2020 року, так як була учасником дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася з вини відповідача ОСОБА_2 , внаслідок порушення останнім ПДР України.

Враховуючи наведене, а також характер та обсяг заподіяних їй душевних страждань, тривалості негативних наслідків морального характеру, перенесення в момент ДТП фізичний біль, емоційний стрес, який супроводжується почуттям розгубленості, тривоги, страху за своє здоров`я, позивач оцінює розмір відшкодування завданої моральної шкоди в 60000 гривень.

На підставі викладеного позивач просила суд стягнути зі ОСОБА_2 на її користь 20276 гривень 81 копійку матеріальної шкоди (витрати на таксі та лікування) та 60000 гривень моральної шкоди.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 травня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи не доведено, що між діями відповідача і ушкодженням здоров`я, на які посилається позивач у позові, є безпосередній причинний зв`язок, позивачем не доведено, що саме з вини відповідача її самопочуття погіршилось.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Доводи апеляційної скарги вмотивовує тим, що позивач не ставила вимогу про стягнення витрат відновлювального ремонту, а тому на підтвердження вказаного ніяких доказів і не надавала.

Суд не дослідив надані позивачем докази, оскільки після обстеження їй було видано виписку з медичної карти, де вказано діагноз - посттравматичний стресовий розлад який виник після перенесеної психотравмуючої ситуації та чітко вказано, що вона потрапила в ДТП з вини водія, який зник з місця аварії.

Майнова шкода полягає у витратах на послуги таксі до місця роботи, медичне обстеження та лікування, внаслідок ДТП, яке відбулось з вини відповідача, та підтверджується актами, квитанціями, які були надані в суді. Що стосується вимоги про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, то позивачем також були надані всі необхідні докази завдання їй такої шкоди.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Пунктом 1 частини 1 статті 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

У відповідності з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

18 квітня 2020 року о 21 годині 30 хвилин на автодорозі Т 0202 між населеними пунктами с. Тернівка-Юрківка, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Renault Laguna, д.н.з. НОМЕР_1 , не дотримався безпечного інтервалу роз`їзду зустрічного руху та здійснив зіткнення з автомобілем «Opel Astra», д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_1 . Після ДТП водій залишив місце пригоди.

Постановою судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07 грудня 2020 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП, провадження у справі закрито в зв`язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності (а.с.16-19).

Вказані докази підтверджують неправомірні дії відповідача щодо позивача.

Відповідно до частин першої, другої ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст. 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Частинами 1,2, 4,5 статті 95 ЦПК України встановлено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

На підтвердження понесених збитків та витрат на лікування, позивачем було подано копії розписки від 20 квітня 2020 року (а.с.20), копії квитанцій оплати за поїздку (а.с.22-30), копія виписки із медичної карти (а.с.31), копія консультативного висновку терапевта (а.с.32), копія консультативного висновку лікаря (а.с.33), копія виписки із медичної карти (а.с.34), копія актів надання послуг, (а.с.35,36), копія дублікату квитанції (а.с.37), копія товарного чеку (а.с.38), копії актів надання послуг (а.с.41-43), копія виписки із медичної карти (а.с.59)

Жоден з вказаних письмових доказів не засвідчений належним чином та на них відсутні обов`язкові реквізити зазначені в статті 95 ЦПК України, а відтак є неналежними та недопустимими доказами.

Таким чином, суд першої інстанції, прийшов до обґрунтованого висновку, про недоведеність позивачем її вимог.

Окрім цього частиною 2 статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно пунктів 1,2 частини 1 статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Одною з підстав стягнення завданої шкоди, яку зазначає позивач у позовній заяві, є шкода завдана її здоров`ю та понесені на лікування витрати.

Для встановлення причинного зв`язку між неправомірними діями відповідача та ушкодженням здоров`я позивача необхідні спеціальні знання, а тому допустимим доказом в цьому випадку є висновок судово-медичної експертизи.

Однак такий доказ позивачем не було подано, не заявлялось і клопотання про призначення відповідної експертизи, а тому, позивачем не доведено і причинний зв`язок між неправомірними діями відповідача, ушкодженням здоров`я позивача та в зв`язку з цим понесеними витратами на лікування.

Таким чином суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для стягнення завданих збитків.

Разом з тим пунктом 2 частини 2 статті 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно статті 9 КУпАП Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Протиправна поведінка відповідача щодо позивача підтверджується постановою Уманського міськрайонного суду від 7 грудня 2020 року , якою відповідача визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, а відтак позивачу була завдана моральна шкода, на відшкодування якої, суд, з врахуванням вимог розумності, справедливості, характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань визначає суму в 1000 гривень.

Враховуючи вищевикладене рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

Згідно зі статтею 141 ЦПК України пропорційно до задоволених вимог зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 376, 377, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково, а рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 травня 2021 року в частині відмови в стягненні завданої моральної шкоди - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення яким:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану моральну шкоду в розмірі 1000 гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір сплачений за подання позовної заяви та апеляційної скарги пропорційно задоволеним вимогам в сумі 45 гривень 40 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлений 21 жовтня 2021 року.

Судді