Справа № 286/2642/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2021 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Гришковець А. Л.

з секретарем Павленко Л. В.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника третьої

особи ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Овручі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду та по уточнюючій позовній заяві просить позбавити відповідача - ОСОБА_2 батьківських прав щодо його дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мотивуючи тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Після їх розлучення в 2014 році в них не має нічого спільного. З дитиною він не зустрічається, не приймає участі в її вихованні. Аліменти сплачує не в повному обсязі. Будь-якої іншої матеріальної допомоги не надає.

Відзиву на позов відповідач до суду не подав.

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просить їх задовольнити, зазначивши, що відповідач сім років взагалі не цікавився дитиною. Він не приходив ні додому, ні в садок, ні в школу. Ніколи не спілкувався по телефону. В минулому році в магазині навіть не звернув увагу на дитину. Він не знає як вона виглядає. В дитини вже два роки є вітчим, який хоче її усиновити.

Відповідач в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову. При цьому вказав, що після розлучення він хотів спілкуватися з донькою. Він приїхав на день народження. Привіз подарунки. Однак, його до дитини не допустили. Був інший випадок, коли він позивачу приносив квіти, вона також не взяла. Його не допускали до дитини, тому він вирішив, що буде спілкуватися з нею, коли вона подорослішає і буде сама вирішувати питання щодо спілкування.

Представник третьої особи - органу опіки та піклування Овруцької міської ради в судовому засіданні підтримала позицію, викладену у висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітньої дитини, та вважає за необхідне позов задовольнити.

Вислухавши в судовому засіданні пояснення сторін, представника третьої особи, показання свідків, з`ясувавши думку дитини та дослідивши письмові докази, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 2, 3 ст. 150 та с 180 СК України кожна дитина має право на піклування батьків, а батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, матеріально забезпечувати та утримувати її.

Згідно із ч.ч.2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Підстави позбавлення батьківських прав закріплені в ч.1 ст. 164 СК України. Зокрема, п. 2 ч.1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.

Тлумачення п. 2 ч.1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

В п. 16 Постанови від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, що передбачені ст.166 СК України.

Частинами 1,2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголосив на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Такого правового висновку дійшов і Верховний Суд у справі № 753/2025/19 (постанова від 6 травня 2020 року).

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16.07.2015 Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76).

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, визначених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.ч. 5-6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В ст.89 ЦПК України законодавець закріпив, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що сторони є батьками малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.6).

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 04.07.2013 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно до її повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30.05.2013 (а.с.8).

Розрахунок заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_2 підтверджує розмір заборгованості по аліментах останнього станом на грудень 2020 року в сумі 6769 грн. 25 коп.. (а.с.26-27).

02.10.2014 заочним рішенням Овруцького районного суду Житомирської області шлюб, зареєстрований 15.07.2011 виконавчим комітетом Великохайчанської сільської ради Овруцького району Житомирської області, між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (актовий запис №3) було розірвано (а.с.7).

Згідно довідки виконавчого комітету Овруцької міської ради Житомирської області №788 від 26.06.2020 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 разом зі своєю матір`ю в будинку діда по лінії матері, тобто батька позивача - ОСОБА_6 (а.с.12).

З акту обстеження житлово-побутових умов фактичного місця проживання ОСОБА_1 та її малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке було проведено представниками Великохайчанського старостинського округу Овруцької міської ради 26.06.2020 за вищевказаною адресою, вбачається, що для дитини створені належні умови для її проживання, виховання та розвитку. Зокрема, житловий будинок знаходиться в відмінному стані, зроблено ремонт з усіма вимогами. У кожного є власна кімната, ліжко. У дівчинки є стіл для виконання домашнього завдання, шафа для особистих речей, ліжко, дитячий куточок для іграшок. Родина забезпечена всім необхідним для розвитку, навчання та виховання дитини. В сім`ї панує взаємоповага та дружні відносини (а.с.11).

Орган опіки та піклування Овруцької міської ради надав висновок за №02-09/765 від 11.03.2021 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому вказали, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Овруцької міської ради, яке відбулося 19.02.2021 розглядалося дане питання. На засідання офіційними листами було запрошено громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , але батько дитини не з`явився, жодних заяв та повідомлень з приводу розгляду питання доцільності позбавлення його батьківських прав до комісії не надав. На засідання комісії з`явилася тільки ОСОБА_1 , яка повідомила, що відповідач - ОСОБА_2 не займається належним вихованням своєї малолітньої доньки, а саме: разом із родиною він прожив лише три місяці після народження дитини і поїхав на заробітки в Російську Федерацію. Займатися вихованням доньки не мав бажання, жодним чином не відвідує шкільний заклад де навчається дитина. Він взагалі не бере участь у вихованні дитини, з нею не спілкується, не бачиться, не піклується про її моральний та духовний розвиток.

Натомість малолітня ОСОБА_7 проживає разом з мамою, яка займається вихованням та утримує її, піклується про дитину, самостійно відводить в школу, постійно відвідує класні батьківські збори. Займається готуванням їжі, пранням одягу, прибиранням.

Жодних перешкод у побаченні з дитиною батьку ніхто не чинив і не чинить.

Разом з тим членам комісії було повідомлено, що спеціалістами служби у справах дітей Овруцької міської ради 12.02.2021 було здійснено виїзд для обстеження умов проживання та складання відповідного акту за місцем проживання батька. За вказаною адресою батька не було. Зі слів сусідів ОСОБА_2 там не проживає.

Також 12.02.2021 було проведено обстеження умов проживання ОСОБА_1 , під час якого встановлено, що дитина має належні умови для проживання, виховання та розвитку. Дівчинка має місце для відпочинку, куточок для виконання домашніх завдань.

Комісія 19.02.2021 прийняла рішення про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зважаючи на ухилення його від виконання своїх батьківських обов`язків, та відповідно про надання висновку (а.с.33-34).

За положенням ч. 6 ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер.

Оцінюючи обставини справи та досліджені докази у справі, суд, надаючи правову оцінку висновку органу опіки та піклування вважає, що цей висновок не є достатньо обґрунтованим, оскільки не містить в собі відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування батьком своїми обов`язками, та які б були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав стосовно дитини, яка проживає з матір`ю.

Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 6 травня 2020 року у справі № 753/2025/19.

В судовому засіданні відповідач повідомив, що він був на одному засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Овруцької міської ради, а на другому не був, так як був на роботі за межами району. Працює він неофіційно і викликати його можуть в будь-який час.

Свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 та ОСОБА_10 - подруга, дружина брата та батьки позивача відповідно під час судового розгляду справи підтвердили, що відповідач взагалі не приймає участі в житті дитини. Він не приходить до неї ні додому, ні школу, не приходив і в садочок. Батьки позивача: ОСОБА_6 та ОСОБА_10 показали, що донька, тобто позивач, проживає у них і відповідач приходив тільки один раз на день народження і більше не появлявся. Хоча подарунок його взяли, а дитина спала. Ніяких перешкоджань йому у спілкуванні з дитиною не було.

Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 - мати та брат відповідача, в свою чергу, підтверджували пояснення відповідача щодо перешкоджання останньому, а також і ОСОБА_11 - його матері, у спілкуванні з дитиною. При цьому, зазначаючи, що вони ніхто дитині, вона не баба, а чужа тітка. Тому відповідач вирішив спілкуватися з дитиною, коли вона подорослішає.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї.

Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Разом з тим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати та сприяти захисту прав та інтересів дитини.

Під час судового розгляду справи була заслухана думка неповнолітньої доньки сторін - ОСОБА_4 , яка сказала, що вона не знає свого тата і не знає чи хоче спілкуватися з ним.

Суд вважає, що в судовому засіданні доведено винну поведінку батька - відповідача в ухиленні від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, адже ним визнано обставину перешкоджання у спілкуванні з дитиною перші роки після розлучення з позивачем і не намагання налагодити відносини протягом близько п`яти років. Його посилання на досягнення дитиною віку, коли вона сама буде вирішувати питання щодо спілкування з ним, не конктеризовані.

Поряд з тим, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, враховуючи складні відносини сторін та бажання відповідача спілкуватися з донькою, що свідчить про його інтерес до неї, відсутність факторів, які б свідчили про неблагонадійність відповідача, суд вважає, що можливо змінити його поведінку у кращу сторону.

Таким чином, аналізуючи всі обставини справи; норми права, що регулюють спірні правовідносини та враховуючи бажання батька, який заперечує проти позбавлення його батьківських прав, приймати участь у вихованні та утриманні дитини; з метою захисту інтересів дитини, яким найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, суд вважає за необхідне відступити від висновку органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, застосувати положення ч.18 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 та відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків: піклуватися про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, та поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позивачем сплачено судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп. в дохід держави.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 245, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , яка зареєстрована по АДРЕСА_1 , до ОСОБА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 , який зареєстрований по АДРЕСА_2 , про позбавлення батьківських прав відмовити.

Попередити ОСОБА_2 змінити ставлення до виховання його неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Покласти на орган опіки та піклування контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків.

На рішення суду до Житомирського апеляційного суду через Овруцький районний суд Житомирської області може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: А. Л. Гришковець Повне рішення виготовлено 18.10.2021.