Постанова

Іменем України

19 жовтня 2021 року

м. Київ

справа № 361/4992/16-ц

провадження № 61-12116св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Грушицького А. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Матушевським Юрієм Володимировичем, на ухвалу Київського апеляційного суду від 22 червня 2021 року у складі колегії суддів: Музичко С. Г., Болотова Є. В., Олійника В. І.,

у справі за позовомПублічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 51 961,98 грн.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 листопада 2016 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено, стягнуто з відповідача суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 51 961,98 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 червня 2017 року заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 листопада 2016 року у даній справі скасовано та призначено справу до розгляду у загальному порядку.

12 червня 2018 року позивач подав до суду уточнену позовну заяву, в якій просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість, яка станом на 14 травня 2018 року склала 249 093,63 грн.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 вересня 2019 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 28 травня 2013 року в розмірі 249 093,63 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 02 грудня 2020 року відмовлено ОСОБА_1 , в інтересах якого діє Матушевський Ю. В. , у відкритті апеляційного провадження за його апеляційною скаргою на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 вересня 2019 року.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою після спливу одного року з дня складення повного тексту оскарженого рішення та не зазначив обставин непереборної сили, внаслідок яких не міг звернутися до суду з апеляційною скаргою до спливу одного року з дня складення повного судового рішення.

Постановою Верховного Суду від 26 травня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником Матушевським Ю. В. , задоволено частково.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 02 грудня 2020 року скасовано.

Справу № 361/4992/16-ц направлено до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що суд апеляційної інстанції помилково постановив ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження одноособово, поважність наведених представником відповідача підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження має оцінити суд апеляційної інстанції у складі колегії суддів у складі трьох суддів.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 червня 2021 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - Матушевського Ю. В. на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 вересня 2019 року.

Судове рішення мотивовано тим, що суд першої інстанції виконав свій обов`язок щодо надсилання судових повісток за адресою, зазначеною відповідачем та останній був належним чином повідомлений про розгляд справи. Матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_1 повідомляв суд про зміну місця свого проживання та звертався до суду з клопотанням щодо повідомлення його про розгляд справи за іншим місцем проживання, ніж те, що вказано у позовній заяві, а також самим відповідачем у заяві про перегляд заочного рішення.

Разом з тим, з апеляційною скаргою на судове рішення від 17 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернувся 27 жовтня 2020 року, тобто після спливу одного року з дня складення повного судового рішення. Звертаючись до суду з апеляційною скаргою після спливу одного року з дня складення повного тексту оскаржуваного рішення, ОСОБА_1 не надав належних доказів на підтвердження підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення суду першої інстанції, передбачених частиною другою статті 358 ЦПК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У липні 2021 року ОСОБА_1 через адвоката Матушевського Ю. В., подав касаційну скаргу на ухвалу Київськогоапеляційного суду від 22 червня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та передати справу для продовження розгляду до апеляційного суду.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що судом апеляційної інстанції не враховано висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 461/10610/13-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17, постановах Верховного Суду від 05 грудня 2019 року у справі № 0529/278/2012, від 20 червня 2018 року у справі № 127/2871/16-ц.

Заявник вказує, що ОСОБА_1 не був повідомлений про розгляд справи після скасування заочного рішення суду та не знав про існування рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 вересня 2019 року, копія якого не направлялась судом першої інстанції ні відповідачу, ні його представнику, а тому ОСОБА_1 має право на поновлення строку на апеляційне оскарження. Також, ОСОБА_1 не проживав за адресою, зазначеною в позові. Ця адреса є місцем його реєстрації, проте останні 10 років ОСОБА_1 не має постійного місця проживання, у зв`язку з чим він не може зазначати адреси останнього місця проживання, а тому в усіх його заявах зазначена адреса останнього місця його реєстрації в гуртожитку по АДРЕСА_1 . Враховуючи викладене, ОСОБА_1 не міг виконати вимоги статті 131 ЦПК України щодо повідомлення суду про зміну свого місця проживання.

Крім того, в суді першої інстанції представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 також не був повідомлений про дату судового засідання. Також, згідно з роздруківкою з офіційного веб-сайту Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 червня 2021 року оголошення про виклик ОСОБА_1 до суду не розміщувалося. Разом з тим, судом першої інстанції не було направлено повістки за місцем роботи ОСОБА_1 .

Отже, судом першої інстанції було порушено норми статей 128, 130 ЦПК України та апеляційний суд не звернув уваги на вказані порушення.

Відзив на касаційну скаргу від інших учасників справи до Верховного Суду не надходив

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 09 серпня 2021 року відкрито провадження у цій справі та витребувано її матеріали із Броварського міськрайонного суду Київської області.

18 серпня 2021 року справа № 361/4992/16-ц надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

В провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області дана справа перебувала з серпня 2016 року.

За відомостями адресно-довідкового відділу територіального органу ДМС України УДМС України в Київській області ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 листопада 2016 року вказаний позов задоволено у повному обсязі.

13 березня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення. В заяві про перегляд заочного рішення ОСОБА_1 зазначив свою адресу: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 червня 2017 року заяву ОСОБА_1 задоволено та скасовано заочне рішення від 23 листопада 2016 року. Справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Останні судові повістки-повідомлення про розгляд справи, призначені судом першої інстанції на 31 липня 2019 року та 17 вересня 2019 року, були направлені ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , і повернулися до суду із зазначенням причин повернення «адресат відсутній».

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області 17 вересня 2019 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 28 травня 2013 року в розмірі 249 093,63 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої статті 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Частинами п`ятою-восьмою, одинадцятою статті 128 ЦПК України передбачено, що судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: 1) юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; 2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

За приписами частини першої статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, з апеляційною скаргою ОСОБА_1 звернувся 27 жовтня 2020 року, тобто після спливу одного року з дня складення повного судового рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Судом встановлено, що за відомостями адресно-довідкового відділу територіального органу ДМС України УДМС України в Київській області ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1, а. с. 59).

Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 листопада 2016 року позов задоволено у повному обсязі.

13 березня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення. В заяві про перегляд заочного рішення ОСОБА_1 зазначив свою адресу: АДРЕСА_1 (т. 1, а. с. 82).

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 червня 2017 року заяву ОСОБА_1 задоволено та скасовано заочне рішення від 23 листопада 2016 року. Справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Останні судові повістки-повідомлення про розгляд справи, призначені судом першої інстанції на 31 липня 2019 року та 17 вересня 2019 року, були направлені ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , і повернулися до суду із зазначенням причин повернення «адресат відсутній» (т. 1, а. с. 221, 230).

Вищезгадані судові повістки суд надіслав на адреси, за якими зареєстровано місце проживання (перебування) відповідача, що підтверджується наявними в матеріалах справи відомостями адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України УДМС України в Київській області (т. 1, а. с. 59).

Відповідно до частини першої статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_1 повідомляв суд про зміну місця свого проживання та звертався до суду з клопотанням щодо повідомлення його про розгляд справи за іншим місцем проживання, ніж те, що вказано у позовній заяві, а також самим відповідачем у заяві про перегляд заочного рішення.

За таких обставин відповідно до пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України ОСОБА_1 вважається таким, що повідомлений про дату, час і місце розгляду справи судом першої інстанції.

Крім того, судом першої інстанції вживалися заходи щодо повідомлення відповідача про розгляд справи шляхом розміщення оголошень на офіційному веб-сайті судової влади України (т. 1, а. с. 225).

Разом з тим, звертаючись з апеляційної скаргою, ОСОБА_1 не зазначив обставин непереборної сили, внаслідок яких не міг звернутися до суду з апеляційною скаргою до спливу одного року з дня складення повного судового рішення.

Отже, апеляційний суд, виходячи з того, що апеляційна скарга ОСОБА_1 подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення суду першої інстанції (17 вересня 2019 року), заявник не надав належних доказів на підтвердження підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення суду першої інстанції, передбачених частиною другою статті 358 ЦПК України, дійшов правильного висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження на підставі частини другої статті 358 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд не врахував правових висновків, викладених в постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 461/10610/13-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17, постановах Верховного Суду від 05 грудня 2019 року у справі № 0529/278/2012, від 20 червня 2018 року у справі № 127/2871/16-ц, є необґрунтованими, оскільки в зазначених справах було встановлено інші фактичні обставини, а саме неналежне повідомлення учасників справи про розгляд справи судами, натомість у справі, яка переглядається, судові повістки-повідомлення про розгляд справи повернулися до суду першої інстанції з зазначенням причин повернення «адресат відсутній», тобто відповідач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи судом першої інстанції.

Посилання в касаційній скарзі на те, що ОСОБА_1 не міг виконати вимоги статті 131 ЦПК України є безпідставними, оскільки учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

Доводи касаційної скарги про те, що судом першої інстанції не було направлено повістки за місцем роботи ОСОБА_1 колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки відповідно до частини шостої статті 130 ЦПК України якщо особа не проживає за адресою, повідомленою суду, судова повістка може бути надіслана за місцем її роботи, проте вказаною нормою права не передбачено обов`язку надіслання судом судової повістки особі за місцем її роботи.

Таким чином, доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів не встановлено, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Російської Федерації», «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Матушевським Юрієм Володимировичем, залишити без задоволення.

Ухвалу Київськогоапеляційного суду від 22 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

В. С. Висоцька

А. І. Грушицький