Справа № 569/8165/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2021 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Тимощука О.Я.,

при секретарі Ковальчук О.Б.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідачів адвоката Лук`янової М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування понесених витрат по оплаті житлово-комунальних послуг в порядку зворотної вимоги та витрат на капітальний ремонт та обслуговування будинку та прибудинкової території, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в якому просить стягнути витрати за житлово-комунальні послуги в розмірі по 4 255 грн. 18 коп. з кожного, а також витрати на капітальний ремонт та обслуговування будинку та прибудинкової території в розмірі по 6 032 грн. 44 коп. з кожного та стягнути солідарно понесені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог вказує те, що він є співвласником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Іншими співвласниками вказаної квартири є відповідач 1 - ОСОБА_3 та відповідач 2 - ОСОБА_4 .

Зазначена трикімнатна квартира була набута ними у 2000 році в порядку приватизації.

В серпні 2013 року відповідач 1 ОСОБА_3 виїхала закордон на заробітки та 01 лютого 2019 року повернулася назад в Україну на зареєстроване її місце проживання, а саме в квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , однак добровільно сплачувати свою частку коштів на утримання спільного помешкання відмовилася.

Відповідач 2 ОСОБА_4 у 2016 році виїжджав на заробітки закордон, у 2017 році повертався на декілька місяців до України та знову у 2017 році виїхав на заробітки закордон, де і перебуває по сьогоднішній день. За час проживання у помешканні та перебування закордоном не здійснював жодних платежів своєї частки на утримання помешкання.

За весь час відсутності відповідачів за зареєстрованим місцем проживання він був змушений нести всі витрати по оплаті комунальних послуг, а саме 7 256,35 грн. за оплату житлово-комунальних послуг, а також 17 523,27 грн. на утримання будинку, прибудинкової території та капітального ремонту. Вважає, що вказані витрати є солідарним обов`язком його та відповідачів, а оплачені ним кошти підлягають до стягнення в порядку зворотньої вимоги між солідарними боржниками.

12.09.2019 року через канцелярію Рівненського міського суду Рівненської області представником відповідачів 1,2 адвокатом Лук`яновою М.Л. подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що що позивачем жодними належними доказами не доведено обставин на обґрунтування позовних вимог, зокрема, здійснення оплати саме позивачем, призначення платежу у взаємозв`язку з заявленими позовними вимогами, вказала на відсутність нормативно-правових підстав для задоволення позову.

Позивачем відповіді на відзив на позовну заяву до суду не подано.

24.02.2021 року через канцелярію Рівненського міського суду Рівненської області представником позивача ОСОБА_2 подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідачів на користь позивача витрати за житлово-комунальні послуги в розмірі 2 418,78 грн. з кожного, а також витрати на капітальний ремонт обслуговування будинку та прибудинкової території в розмірі по 5 841,09 грн. з кожного та стягнути солідарно понесені судові витрати.

24.02.2021 року через канцелярію Рівненського міського суду Рівненської області представником позивача ОСОБА_2 подано клопотання про приєднання до матеріалів справи, дослідження та оцінку доказів на підставі ч.ч. 8, 10 ст. 83 ЦПК України. Протокольною ухвалою суду вищевказане клопотання судом прийняте до розгляду не було, в зв`язку із пропуском строку встановленого ЦПК України та без обґрунтування неможливості подання доказів у передбачений законом строк, а також без зазначення заходів, які вживалися для їх отримання та з яких причин такі заходи не досягли результату.

Позивач та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні зменшені позовні вимоги підтримали повністю, просять їх задоволити.

Представник відповідачів адвокат Лук`янова М.Л. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просить у їх задоволенні відмовити, у зв`язку із його безпідставністю та недоведеністю з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи та з`ясувавши всі обставини справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 та відповідач 1 - ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі на час виникнення спірних правовідносин та є співвласниками квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у якій мешкали як сім`я. Спільно з ними співвласником квартири є їх син ОСОБА_4 , що підтверджується випискою з матеріалів інвентаризаційної справи на підставі Свідоцтва про право власності на житло видане 25.02.2000 року Управлінням житлового господарства ВК РМР та зареєстроване на паперових носіях в РМБТІ 20.03.2000 року в реєстровій книзі № 162-19-447799.

В серпні 2013 року дружина позивача ОСОБА_3 виїхала на заробітки за кордон та повернулася в Україну у лютому 2019 року, що не заперечується її представником адвокатом Лук`яновою М.Л. Періодичність та строки повернення в Україну в цей час ОСОБА_3 судом не встановлювалися, сторонами не повідомлялися.

Позивач стверджує, що його син ОСОБА_4 з 2016 року по 2017 рік також перебував за межами України, короткостроково повертався, а в 2017 році і по даний час перебуває закордоном. Доказів вказаній обставині позивачем суду не надано, однак вона визнана в судовому засіданні представником відповідачів адвокатом Лук`яновою М.Л. і приймається судом до уваги.

На підтвердження позовних вимог позивачем суду надано:

- довідку про фінансовий стан від 25.02.2019 року по особовому рахунку № НОМЕР_1 про сплату коштів за споживання природного газу в період з 01.01.2016 року по 31.01.2019 року в розмірі 3 259,37 грн.;

- відомості з особового рахунку № НОМЕР_2 від 14.02.2019 року про сплату коштів за споживання гарячої води та опалення помешкання у період з квітня 2016 року по лютий 2019 року в розмірі 9 506 гри. 19 коп.;

- копію товарного чеку № б/н від 11.12.2018 року про сплату 640 грн. за комплекс послуг з повірки лічильників води;

- довідку № 6 від 19.02.2019 року про сплату внесків по о/р 20017 за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року в розмірі 17 447,87 грн. видану головою правління ОСББ «Мельника 20» І.Д. Ханенко.

Однак, вищевказані докази не містять даних про особу платника, яким були понесені зазначені витрати, а також позивачем до довідок не надано платіжних документів, які свідчили б про наявність саме у нього підстав для звернення до суду із вказаним позовом, а самі довідки про зарахування коштів на особовий рахунок в свою чергу не доводять обгрунтованості заявлених позивачем вимог про стягнення коштів.

Представник відповідачів адвокат Лук`янова М.Л. посилається на невідповідність поданих доказів критеріям належності, встановлених нормами процесуального закону щодо предмету доказування.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Таким чином, усі кошти сім`ї, як і їх витрата, відповідно до закону є об`єктом права спільної сумісної власності членів подружжя, якщо інше не визначено договором, укладеним між членами подружжя. Про існування такого договору позивач не заявляв, сторони не покликались.

Відповідно до положень ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Судом встановлено, що майном, яке є спільною сумісною власністю позивача та його дружини є кошти позивача (чоловіка), сплачені ним на покриття витрат сім`ї.

За таких умов, суд приходить до висновку про відсутність у позивача юридично-правових підстав заявляти зворотні вимоги своїй дружині на відшкодування вартості понесених спільних витрат сім`ї по сплаті комунальних послуг чи витрат на утримання житла.

Згідно ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Згідно положень ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Стаття 11 ЦК України визначає, зокрема, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є:

1) договори та інші правочини;

2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;

3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;

4) інші юридичні факти.

Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Посилання позивача на ч. 3 ст. 156 ЖК України щодо того, що члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до житлового будинку (квартири), повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту, а також того, що спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку, не застосовуються судом до оцінки спірних правовідносин, оскільки обставинами справи встановлено, що позивач та відповідачі є співвласниками з рівними правами та виступають у спірних правовідносинах не члени сім`ї власника, а як співвласники, які є сім`єю.

Статтею 8 СК України встановлено, що якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Стаття 9 СК України передбачає, що подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства.

Судом встановлено, що позивач безоплатно користується часткою майна відповідача 2 ОСОБА_4 та самостійно оплачує витрати, необхідні на її утримання у тій частині, що припадала б на відповідача - 2, в разі користування ним своєю часткою у спільній квартирі. Представник відповідачів адвокат Лук`янова М.Л. у відзиві на позов посилається на існування такої домовленостю між позивачем та відповідачем 2 ОСОБА_4 . Договору чи інших доказів про наявність іншого порядку користування часткою відповідача 2 ОСОБА_4 у спільній квартирі суду не надано.

Суд приймає до уваги заперечення позовних вимог відповідачем 2 ОСОБА_4 в частині стягнення вартості комунальних послуг. Зокрема щодо того, що комунальні послуги, яких відповідач 2 ОСОБА_4 фактично не споживав, оскільки не проживав у квартирі, в якій має у власності частку, а оплату здійснював позивач, який і був єдиним фактичним споживачем цих послуг.

Суд немає можливості визначити вартість комунальних послуг, спожитих відповідачем 2 ОСОБА_4 , як і період його проживання у 2017 році у спільній з позивачем та відповідачем 1 ОСОБА_3 квартирі, а позивач не надав доказів для встановлення зазначених обставин на обгрунтування позовних вимог у цій частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених кодексом.

Виходячи з вищевикладеного, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 8, 9, 60, 61, 63 СК України, ст. 156 ЖК України, ст.ст. 11, 509, 541 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76, 77, 78, 81, 259, 263, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування понесених витрат по оплаті житлово-комунальних послуг в порядку зворотної вимоги та витрат на капітальний ремонт та обслуговування будинку та прибудинкової території відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, яким ухвалено оскаржуване судове рішення.

Повний текст рішення виготовлений 22 жовтня 2021 року.

Суддя Рівненського

міського суду О.Я. Тимощук