ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7867/21 Справа № 212/1979/21 Суддя у 1-й інстанції - Власенко М. Д. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Барильської А.П.

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання: Євтодій К.С.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 червня 2021 року, яке ухвалено суддею Власенко М.Д. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст рішення суду складено 11 червня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В :

В березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (надалі ПАТ «Кривбасзалізрудком»), правонаступником якого є Акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат» (надалі АТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві.

В обґрунтування позову зазначила, що ОСОБА_2 , який був вітчимом позивача, за життя працював підземним прохідником 4 розряду ПАТ «Кривбасзалізрудком»,правонаступником якого є АТ «Кривбасзалізрудком». Під час виконання посадових обов`язків 16 жовтня 2002 року, внаслідок раптового падіння скреперної лебідки, він загинув. За фактом смерті ОСОБА_2 на виробництві був складений Акт №19-2002 від 30 жовтня 2002 року про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом.

Внаслідок смерті вітчима, позивачу завдано моральну шкоду, яка втратила близьку їй людину, яку вважала своїм батьком, була позбавлена опіки, турботи та матеріальної підтримки з боку загиблого, який ставився до неї, як до рідної дитини, що тривалий час завдавало позивачу глибоких моральних переживань, яких вона відчуває навіть за теперішнього часу. Внаслідок загибелі вітчима істотно погіршився матеріальний стан сім`ї позивача, оскільки її мати не працювала і заробіток загиблого був єдиним джерелом сімейного бюджету. Неспроможність у повній мірі задовольнити свої нагальні життєві потреби через вкрай скрутний матеріальний стан завдали позивачу додаткових моральних страждань, у зв`язку з чим звернулись до суду за відшкодуванням моральної шкоди.

На підставі вищевикладеного, позивач просила суд стягнути з ПАТ «Кривбасзалізрудком»,правонаступником якого є АТ «Кривбасзалізрудком» моральну шкоду, завдану смертю її вітчима внаслідок нещасного випадку на виробництві у розмірі 454 000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 червня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 250 000 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь держави судовий збір у розмірі 2500грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ «Кривбасзалізрудком» ставить питання про скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що судом не взято до уваги, що нещасний випадок, який трапився з вітчимом позивача стався внаслідок раптового падіння скреперної лебідки, а не внаслідок грубого порушення роботодавцем вимог законодавства з охорони праці.

АТ «Кривбасзалізрудком» зазначає, що нормами ст. 440-1 ЦК України, в редакції 1963 року, не передбачалося право позивача на відшкодування моральної шкоди, завданою смертю вітчима на виробництві.

На думку апелянта, позивачем не надано жодного документу на підтвердження перебування на утриманні загиблого чи наявності родинних стосунків.

АТ «Кривбасзалізрудком» звертає увагу на те, що матеріали справи не містять належних доказів щодо спричинення моральної шкоди позивачу.

Вважає, що визначений судом розмір моральної шкоди є значно завищеним, таким, що не відповідає роз`ясненням, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди». Звертає увагу на те, що визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Також вказує, що положеннями Закону України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», внесено зміни до п.п.164.2.14 а) статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди, який набрав чинності з 23.05.2020 року та яким передбачено, що у разі якщо сума моральної шкоди визначеної рішенням суду, перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, сума такого перевищення включається до оподатковуваного доходу платника податку, тобто відповідач зобов`язаний утримувати податок на доходи фізичних осіб із суми доходу та за його рахунок, що судом першої інстанції не було враховано при винесенні судового рішення.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, представника АТ «Кривбасзалізрудком» - Савченка П.П., який підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ «Кривбасзалізрудком» підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що за життя ОСОБА_2 працював на посаді підземного прохідника на шахті «Родіна» Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», правонаступником якого є АТ «Кривбасзалізрудком».

16 жовтня 2002 року, при виконанні трудових обов`язків, з ОСОБА_2 стався нещасний випадок, в результаті якого він помер. Смерть настала в результаті раптового падіння скреперної лебідки (а.с. 4-9).

Відповідно до п.4 Акту №19/2002 про нещасний випадок на виробництві форми Н-1 від 30 жовтня 2000 року, причиною нещасного випадку є експлуатація скреперної лебідки, закріпленої з відступленням від паспорту. Порушення типового паспорту 123 « Установки та закріплення скреперної лебідки типу 55ЛС-2СМ для нестійких руд та порід», незадовільна трудова та виробнича дисципліна серед робітників дільниці №4 та шахти. Порушення п.2.1 розділу ІІ «Правил внутрішнього трудового розпорядку «Криворізького державного залізорудного комбінату»; п. 5.1 «Системи управління охорони праці в ТОВ «КЗПК»; ст.ст. 17,18 ЗУ «Про охорону праці» (а.с.7-зворот 8).

Згідно п.10 Акту, особами, які допустили порушення законодавства про охорону праці є в.о. гірничого майстра дільниці №4 шахти «Родіна» - ОСОБА_3 , начальник дільниці №4 шахти «Родіна» - ОСОБА_4 , заступник головного інженера шахти «Родіна» - ОСОБА_5 , в.о. головного інженера шахти «Родіна» - ОСОБА_6 (а.с. 5).

Згідно п.1 Акту розслідування причин нещасного випадку від 30 жовтня 2002 року зазначені члени сім`ї, що перебували на утриманні потерпілого ОСОБА_2 , а саме дружина ОСОБА_7 , 1972 року народження, донька дружини від першого шлюбу ОСОБА_8 , 1990 року народження та син ОСОБА_9 , 1997 року народження (а.с. 6-зворот) .

Відповідно до свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_1 від 21 жовтня 2002 року, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у віці 29 років (а.с. 3)

24 квітня 2010 року ОСОБА_8 зареєструвала шлюб із ОСОБА_10 , після реєстрації шлюбу ОСОБА_8 зміниал прізвище « ОСОБА_11 », що підтверджується копією свідоцтва про одруження Серії НОМЕР_2 виданого 24 квітня 2010 року Центрально-Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції (а.с.10).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та покладаючи обов`язок з відшкодування моральної шкоди на ПАТ «Кривбасзалізрудком», правонаступником якого є АТ «Кривбасзалізрудком» суд першої інстанції виходив із того, що нещасний випадок, внаслідок якого помер вітчим позивача, стався під час його роботи, 16 жовтня 2002 року, внаслідок якого позивачу спричинена моральна шкода, яка має бути відшкодована на підставі статті 440-1 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду щодо наявності правових підстав для стягнення моральної шкоди, однак не погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром моральної шкоди, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення, серед інших питань, вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскільки, смерть вітчима позивача настала під час виконання трудових обов`язків внаслідок нещасного випадку в 2002 році, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо застосування до спірних правовідносин сторін положень статті 440-1 ЦК України, в редакції 1963 року.

Згідно зі статтею 440-1 ЦК України, в редакції 1963 року, моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діянням іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Необхідною умовою виникнення зобов`язання по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди, є заподіяння цієї шкоди. Під шкодою в праві прийнято розуміти всяке применшення блага, що охороняється правом. Благо, що охороняється правом, може бути майновим або особистим немайновим. Внаслідок цього і шкода, що заподіюється благам, що охороняються, може бути майновою і моральною (немайновою). Вказуючи на моральну (немайнову) шкоду, що підлягає відшкодуванню, частина перша статті 440-1 ЦК України, в редакції 1963 року, не визначає її поняття. Визначення цього поняття міститься в правових нормах спеціальних законів, що регулюють певні види суспільних відносин і передбачають право громадян та організацій на відшкодування моральної (немайнової) шкоди (наприклад, статті 1, 33, 34 Закону «Про зовнішньоекономічну діяльність», стаття 10 Закону «Про режим іноземного інвестування», стаття 24 Закону «Про захист прав споживачів», стаття 44 Закону «Про авторське право і суміжні права», стаття 12 Закону «Про охорону праці»та ін.). Разом з тим, враховуючи особливості правового регулювання суспільних відносин цими законодавчими актами, у відповідних нормах про поняття моральної (немайнової) шкоди, встановлюються і різні її критерії. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Стаття 440-1 ЦК України, в редакції 1963 року, не містить будь-яких обмежень відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Отже, відповідно до статті 440-1 ЦК України, в редакції 1963 року, фізична або юридична особа має право вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди у разі порушення її прав неправомірними діями в будь-яких цивільних та інших правовідносинах. У вказаній статті міститься пряма вказівка на те, що моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянинові або організації діяннями іншої особи, і порушила їх законні права, відшкодовується особою, що заподіяла шкоду. Порушення законних прав, указаних в законі осіб, завжди є протиправним. Отже, неправомірна поведінка заподіювача моральної (немайнової) шкоди є необхідною умовою відповідальності, тому суд при розгляді справ цієї категорії зобов`язаний з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних або фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони заподіянні. У статті 440-1 ЦК України, в редакції 1963 року, виявляється дія принципу генерального делікту, закріпленого в статті 440 ЦК України, в редакції 1963 року, в силу якого заподіяння шкоди признається протиправним, якщо особа не була управоважена на її заподіяння.

Стаття 440-1 ЦК України, в редакції 1963 року, є загальною нормою, такою, що регулює деліктні правовідносини. Оскільки моральна шкода, завдана позивачу у зв`язку зі смертю їїчоловіка в результаті нещасного випадку на виробництві, не відшкодовується ні на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», ні на підставі Закону України«Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», ні Правилами відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових обов`язків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472, така моральна шкода за наявності для цього підстав повинна виплачуватись особою, яка її заподіяла, на підставі статті 440-1 ЦК України, в редакції 1963 року, чинного на час виникнення спірних правовідносин.

Як роз`яснено в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних,психічних,тощо),яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити і з засад розумності, виваженості та справедливості.

Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень, у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 Цивільного кодексу України, в редакції 1963 року, та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року, викладених у Постанові № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зав`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Як вбачається з матеріалів справи, вітчим позивача загинув під час виконання трудових обов`язків.

Згідно п.1 Акту розслідування причин нещасного випадку від 30 жовтня 2002 року зазначені члени сім`ї, що перебували на утриманні потерпілого ОСОБА_2 , а саме дружина ОСОБА_7 , 1972 року народження, донька дружини від першого шлюбу ОСОБА_8 , 1990 року народження та син ОСОБА_9 , 1997 року народження (а.с. 6-зворот) .

Внаслідок смерті вітчима позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає у тому, що вона втратила близьку їй людину, яку вважала своїм батьком, була позбавлена опіки, турботи та матеріальної підтримки з боку загиблого, який ставився до неї, як до рідної дитини, що тривалий час завдавало позивачу глибоких моральних переживань, яких вона відчуває навіть теперішнього часу. Внаслідок загибелі вітчима істотно погіршився матеріальний стан сім`ї позивача, оскільки її мати не працювала і заробіток загиблого був єдиним джерелом сімейного бюджету. Неспроможність у повній мірі задовольнити свої нагальні життєві потреби через вкрай скрутний матеріальний стан завдали позивачу додаткових моральних страждань.

Виходячи із наведених вище обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачу заподіяно моральну шкоду і вона має право на її відшкодування.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги відповідача про те, що нормами ст. 440-1 ЦК України, в редакції 1963 року, не передбачалося право позивача на відшкодування моральної шкоди, завданою смертю вітчима на виробництві, оскільки позивачу, як члену родини, перебуваючого на утриманні загиблого на підприємстві відповідача заподіяно моральну шкоду і вона має право на її відшкодування.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано жодного документу на підтвердження перебування на утриманні загиблого чи наявності родинних стосунків, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, відповідно до п. 1 Акту розслідування причин нещасного випадку від 30 жовтня 2002 року вказано відомості про потерпілого та членів його родини, що перебували на утриманні, в тому числі і позивач, яка на момент загибелі вітчима було неповнолітньою дитиною. Вказаний акт підписаний ПАТ «Кривбасзалізрудком», правонаступником якого є АТ «Кривбасзалізрудком» без зауважень та не оскаржений.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги відповідача про те, що матеріали справи не містять належних доказів щодо спричинення моральної шкоди позивачу, оскільки сама по собі смерть рідної людини є для його рідних невиліковною психологічною травмою. Судом першої інстанції встановлений причинний зв`язок між моральною шкодою, завданої позивачу та протиправною поведінкою відповідача втратою життєвих зв`язків з рідною людиною.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визнав, що відповідач є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачу.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відповідача про те, судом першої інстанції при винесенні судового рішення суду не було врахованоположення Закону України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», внесено зміни до п.п.164.2.14а) статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди, який набрав чинності з 23.05.2020 року та яким передбачено, що у разі якщо сума моральної шкоди визначеної рішенням суду, перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, сума такого перевищення включається до оподатковуваного доходу платника податку, тобто відповідач зобов`язаний утримувати податок на доходи фізичних осіб із суми доходу та за його рахунок, що судом першої інстанції не було враховано при винесенні судового рішення, з огляду на наступне.

Чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю, отже вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Однак, на думку колегії суддів, доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди не відповідає роз`ясненням, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди» заслуговують на увагу, оскільки при вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу у зв`язку із загибеллю вітчима, суд першої інстанції не в повній мірі врахував роз`яснення, наведені у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Колегія суддів вважає, що у зв`язку зі смертю потерпілого, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок нещасного випадку, що стався з ним на виробництві 16 жовтня 2002 року на підприємстві відповідача, ОСОБА_1 спричинено моральну шкоду, пов`язану із втратою рідної людини.

Враховуючи вищевикладене та наявність доказів, що нещасний випадок стався внаслідок раптового падіння скреперної лебідки,колегія суддів приходить до висновку, що з урахуванням викладеного, враховуючи ступінь фізичних та моральних страждань позивача, незворотність втрати, обставини нещасного випадку, який стався з потерпілим, колегія суддів вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 180 000 грн., що буде відповідачу засадам розумності, виваженості та справедливості.

У зв`язку з чим доводи апеляційної скарги відповідача в цій частині заслуговують на увагу, з вищенаведеного.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, рішення у справі підлягає зміні в частині розміру моральної шкоди та зменшення цього розміру з 250 000 грн. до 180 000 гривень.

У зв`язку із зменшенням розміру стягнутої судом першої інстанції моральної шкоди підлягає зменшенню стягнутий судом першої інстанції розмір судового збору, з огляду на наступне.

Згідно положення, закріпленого в п. 2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674 в редакції, чинній на момент постановлення рішення судом першої інстанції, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач звільнена від сплати судового збору на підставі положення п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Зі змісту положень п.3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України, ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Позивач подала позов про стягнення моральної шкоди, завданої смертю особи на виробництві та визначила її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою.

Такий висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року, справа № 761/11472/15-ц.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Так, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру судового збору, стягнутого з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат» і зменшивши його з 2 500 гривень до 1 800 гривень.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 червня 2021 року змінити в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, стягнутої з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 , зменшивши цей розмір з 250 000 грн. до 180 000 (сто вісімдесят тисяч) грн.

Рішення суду змінити, зменшивши розмір стягнутого з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави судового збору з 2 500 гривень до 1 800 (одна тисяча вісімсот) гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 20 жовтня 2021 року.

Головуючий:

Судді: