Провадження № 22-ц/812/1986/21

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2021 року м. Миколаїв

справа № 484/186/21

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Тищук Н. О.,

суддів Кушнірової Т. Б., Лівінського І. В.,

із секретарем Горенко Ю.В.,

розглянувши у спрощеному провадженні без виклику сторін апеляційну скаргу

акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області, ухвалене 11 серпня 2021 року суддею Мельничуком О.В., в приміщенні цього ж суду, (повне рішення складено 18 серпня 2021 року), у цивільній справі за позовом

акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

до ОСОБА_1

про стягнення кредитної заборгованості,

У С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Позивач зазначав, що 28 листопада 2012 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір № б/н про надання банківських послуг, який є змішинам договором та містить у собі умови банківського рахунку та кредитний договір. Підписавши заяву-анкету, відповідачка погодилась з тим, що Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи, викладені на банківському сайті, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. За договором ОСОБА_1 отримала кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку. У подальшому кредитний ліміт був збільшений до 50 000 грн.

Посилаючись на порушення відповідачкою умов кредитування, банк просив стягнути заборгованість, яка виникла станом на 14 грудня 2020 року, у розмірі 47 750, 19 грн, з яких 43 298, 10 грн заборгованості за тілом кредиту, та 4 452, 09 грн за простроченими відсотками.

У поданому відзиві ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Піньковського І.О., позов не визнала, посилаючись на недопустимість як доказу Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів банку, оскільки вони нею не підписувались; наявний у Паспорті споживчого кредиту підпис їй не належить; заява-анкета не визначає дату повернення кредиту, а процентна ставка та відповідальність за невиконання умов договору в ній не встановлені. Також зазначала, що до 09 січня 2019 року користувалась виключно власними коштами, які знаходились на картковому рахунку. Після цієї дати зняла з рахунку 78 470 грн, з яких 73 175 грн повернула. Суму заборгованості у 5 295 грн визнала.

29 квітня 2021 року від АТ КБ «ПриватБанк» надійла відповідь на відзив, у якому просив задовольнити позовні вимоги, посилаючись на ті ж обставини, якими обґрунтовував позов.

Участі у судових засіданнях представник банку не приймав.

Відповідачка та її представник також у судові засідання не з`являлись, проте представником позивачки подано заяву про визнання позовних вимог у розмірі 7 028, 20 грн з урахуванням допущеної раніше рахункової помилки.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 серпня 2021 року позов задоволено частково, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» стягнуто 7 028, 20 грн кредитної заборгованості та 2 270 грн. судових витрат.

Рішення мотивоване тим, що з доданих до позовної заяви анкети-заяви та Тарифу обслуговування кредитних карт не встановлено який саме тип кредитного продукту погоджено сторонами при укладанні договору, також не визначено розміру процентів, які мають нараховуватись за користування кредитними коштами, не погоджено умови та підстави їх зміни. Крім цього суд вважав безпідставними посилання позивача на те, що укладений договір є договором приєднання, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, розміщені на сайті банку, неодноразово змінювались, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та правил та Тарифів у редакції, найбільш сприятливій для задоволення позову.

В апеляційній скарзі банк просив скасувати рішення в частині позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Посилався на те, що Умови та правила надання банківських послуг не потребують особистого підпису позичальниці, оскільки укладений договір є договором приєднання; з дати укладення договору ОСОБА_1 активувала картку та користувалась нею, а 06 серпня 2018 року підписала довідку про умови кредитування (паспорт споживчого кредиту), яка містить усі істотні умови кредитування; а суд, у разі незгоди з наданим банком розрахунком заборгованості, повинен був надати свій розрахунок.

Правом відзиву на апеляційну скаргу відповідачка не скористалась. Копію апеляційної скарги отримала 11 жовтня 2021 року на електронну адресу, зазначену представником у відзиві на позовну заяву. Повторно копія апеляційної скарги направлена на ту ж електронну адресу 19 жовтня 2021 року на клопотання представника відповідачки ОСОБА_2 .

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом без повідомлення та виклику учасників справи.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, 28 листопада 2012 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПрватБанку (а.с. 11).

Своїм підписом позичальниця підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді, а також викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає договір про надання банківських послуг. Також погодилась ознайомлюватись з їх змінами на сайті.

За такого суд вважає, що даний договір є договором приєднання, який регулюється статтею 634 ЦК України та підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, відповідачка приєдналась до запропонованої банком пропозиції.

Відсутність підпису боржника на відповідних умовах, тарифах та правилах не свідчить про неукладеність договору, позаяк суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово і викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них, зокрема підписавши анкету-заяву.

06 серпня 2018 року ОСОБА_1 підписала довідку про умови кредитування (а.с. 12-13).

Частиною першою статті 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1067 ЦК України договір банківського рахунку укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунку в банку на погоджених сторонами умовах.

Отже, підписавши 06 серпня 2018 року довідку про умови кредитування, ОСОБА_1 продовжила дію банківського рахунку, відкритого у 2012 році за кредитно-депозитною схемою, яка не потребує додаткової ідентифікації особи як такої, що вже має відкритий рахунок у банку для отримання цільових виплат.

Такі правовідносини урегульовані, зокрема, статтями 634 ЦК України (Договір приєднання), 1067 ЦК України (Укладення договору банківського рахунку), 1069 ЦК України ( Кредитування рахунку ), Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492.

Довідкою про умови кредитування визначено, що кредит надається на відновлювальну кредитну лінію шляхом встановлення кредитного ліміту на кредитній картці, строком до 240 місяців, на споживчі потреби.

Процентна ставка в межах пільгового періоду складає 0, 00001 %, поза межами пільгового періоду 43,2 або 42 % річних. Порядок повернення кредиту визначений до 25 числа поточного місяця 5% від заборгованості на кінець попереднього місяця, але не менше 100 грн.

Посилання відповідачки на те, що у довідці про умови кредитування не її підпис не знайшли свого підтвердження, оскільки клопотання про призначення почеркознавчої експертизи ОСОБА_1 не заявляла.

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У день підписання довідки про умови кредитування позичальниця отримала картку з кредитним лімітом 700 грн (а.с. 9).

З виписки за договором вбачається, що починаючи з 14 серпня 2018 року на картку ОСОБА_1 надходили кошти від ОСОБА_3 , якими вона користувалась (а.с. 50-54).

Також з наданих банком розрахунку заборгованості та виписки за договором вбачається, що дійсно до 11 листопада 2018 року ОСОБА_1 користувалась власними коштами, які зараховувались на картку. Проте, 12 листопада 2018 року ОСОБА_1 вийшла за межі суми наявних на картці власних коштів та зняла з картки 637, 61 грн кредитних коштів. 15 листопада 2018 року ці кошти були повернуті на картку переказом від ОСОБА_3 (а.с. 53).

Вдруге ОСОБА_1 вийшла за межі суми власних коштів 09 січня 2019 року, знявши з картки 140 58 грн. кредитних коштів.

Грошові кошти, які у подальшому зараховувались на картку, кредитної заборгованості у повному обсязі не покривали, проте позичальниця продовжувала користуватись кредитною карткою.

Таким чином станом на 01 грудня 2020 року утворилась заборгованість за тілом кредиту у розмірі 10 417, 04 грн.

Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

При застосуванні мінімального розміру процентної ставки, передбаченої довідкою про умови кредитування 42% (3,5 % на місяць), сума процентів, нарахованих за період з 09 січня 2019 року по 01 грудня 2020 року, складає 4 452, 09 грн.

Саме таку суму банк просить стягнути з відповідачки.

Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті шостому частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю, повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Згідно з частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, письмових та речових доказів, висновків експертів (стаття 76 ЦПК України ).

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає доведеним укладення між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредитного договору, отримання позичальницею з карткового рахунку 10 417, 04 грн кредитних коштів, та правомірним нарахування банком відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 4 452, 09 грн.

Таким чином рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення 10 417, 04 грн заборгованості за тілом кредиту та 4 452, 09 грн за відсотками.

За правилами статті 141 ЦПК України перерозподілу підлягають і судові витрати позивача. З урахуванням часткового задоволення позовних вимог відшкодуванню банку підлягають 1 767, 16 грн (2 270 + 3 405 х 14 869,13 : 47 750,19).

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376 , 381, 382, 383, 384, ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 серпня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНКОПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (юридична адреса: вул. Грушевського, 1-Д, м. Київ, , МФО 305299, р/р НОМЕР_2 ) заборгованість за кредитним договором № б/н від 28.11.2012 року станом на 14.12.2020 року у розмірі 14 869 (чотирнадцять тисяч вісімсот шістдесят дев`ять) грн. 13 коп., з яких - 10 417 (десяти тисяч чотирьохсот сімнадцяти) грн 04 коп заборгованості за тілом кредиту та 4 452 (чотири тисячі чотириста п`ятдесят дві) грн 09 коп. за відсотками.

Стягнути Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНКОПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь АТ КБ «Приватбанк» (юридична адреса: вул. Грушевського, 1-Д, м. Київ, , МФО 305299, р/р НОМЕР_2 ) судовий збір в сумі 1 238 (одну тисячу двісті тридцять вісім) грн. 04 коп.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.О.Тищук

Судді: Т.Б.Кушнірова

І.В.Лівінський

---------------------------------

Повну постанову складено 22 жовтня 2021 року