Справа № 544/1569/21
Номер рядка звіту 40
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04 жовтня 2021 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого - судді Нагорної Н. В.,

за участю секретаря Киричевської В. М.,

у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Пирятин, розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Смартфінанс», треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, Приватний виконавець виконавчого округу м. Київ Павелків Тетяна Леонідівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого вказав, що між ним та ТОВ «Швидко Гроші» було укладено кредитний договір, згідно якого він отримав кредитні кошти. Позивач повертав отриманий кредит та сплачував відсотки за користування ними в терміналі самообслуговування. У серпні 2021 року він отримав постанову про відкриття виконавчого провадження №66605476, яке було відкрито на підставі виконавчого напису №19131 від 28 липня 2021 року, здійсненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. Однак, згідно документів, стягувачем виступає вже ТОВ «Смартфінанс», а не ТОВ «Швидко Гроші». Позивач уважає, що оспорюваний виконавчий напис не відповідає вимогам закону. Так, нотаріус не пересвідчився у безспірності заборгованості. Окрім цього, виконавчий напис вчинено нотаріусом на договорі, який нотаріально не посвідчений, проте як законодавство дозволяє нотаріусу вчиняти виконавчі написи лише на договорах, які були нотаріально посвідчені. Враховуючи вищевикладене, позивач просить визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. №19031 від 28 липня 2021 року, таким, що не підлягає виконанню.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, направив заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, а також просив слухати справу без його та позивача участі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав відзив в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, вказуючи, що стягувачем був наданий нотаріусу повний пакет необхідних документів для вчинення виконавчого напису, при цьому вказуючи, що нотаріус не перевіряє спірність правовідносин, а лише підтверджує право стягувача на стягнення заборгованості з боржника на користь стягувача за наданими документами. Окрім цього, відповідач просив відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження таких витрат.

Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. у судове засідання не з`явився, надав пояснення щодо позову та просив слухати справу без його участі. Окрім цього, приватним нотаріусом були надані документи, на підставі яких ним був вчинений виконавчий напис №19031 від 28 липня 2021 року. У своїх поясненнях приватний нотаріус зазначив, що під час вчинення виконавчого напису нотаріус не встановлює права та обов`язки учасників провадження, а лише перевіряє наявність необхідних документів; зміни, які були встановлені у постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 про визнання нікчемними та скасування п.1, 2 постанови КМУ №662 від 26.11.2014, не внесені до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 №1172, дані пункти не виключено з офіційної редакції нормативного документу; проаналізована ним судова практика свідчить, що виконавчі написи, вчинені на кредитних договорах, визнаються такими, що підлягають виконанню. Просив у задоволенні позову відмовити.

Третя особа - приватний виконавець виконавчого округу м. Київ Павелків Т.Л. у судове засідання не з`явилася з невідомих для суду причин, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином.

Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши докази, що маються в матеріалах справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Судом установлено, що спірний виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 19031 від 28 липня 2021 року (а.с. 29), яким стягнуто з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ТОВ «Смартфінанс» заборгованість у розмірі 23930,19грн, вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. на підставі, зокрема, кредитного договору № 107861712 від 24.07.2013, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Русский Стандарт» (а.с. 30-31).

Постановою приватного державного виконавця від 25 серпня 2021 року на підставі виконавчого напису № 19031 від 28 липня 2021 року було відкрите виконавче провадження № 66605476 (а.с. 15-16).

Згідно копії Заяви № 107861712 від 24.07.2013 позивач уклав Договір про надання та використання платіжної картки на умовах, викладених у підписаній Заяві № 107861712 від 24.07.2013 та Умовах надання та обслуговування платіжних карток Банку (а.с. 30-31).

Вказаний кредитний договір вчинено в письмовій формі, нотаріально не посвідчено.

Учинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України "Про нотаріат"). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права.

У частині першій статті 88 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Учинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19).

Верховний Суд у постанові від 12 березня 2020 року (справа № 757/24703/18-ц) зазначив, що за загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно частини першої статті 39 Закону України "Про нотаріат" (далі - Закон) порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України.

Відповідно до статті 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до яких нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі - Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, а саме: п. 1. Зміни, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 1-1 такого змісту: «1-1. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу»,

п. 2. Зміни, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин

2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.».

Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 826/20084/14 (провадження № 11-174ас18) відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року.

Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Із доказів, наявних у матеріалах справи, убачається, що Заява № 107861712 від 24.07.2013, на підставі якої вчинений спірний виконавчий напис, не посвідчений нотаріально, а отже не може бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Безпідставними є доводи нотаріуса Бригіди В. в тій частині, що зміни, які були встановлені у постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 про визнання нікчемними та скасування п.1, 2 постанови КМУ №662 від 26.11.2014, не внесені до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 №1172, дані пункти не виключено з офіційної редакції нормативного документу, з огляду на наступне.

У статті 129-1 Конституції України закріплено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Даний принцип також закріплено у ст.14 КАС України, ст.18 ЦПК України, де зазначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Отже, постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 є обов`язковою до виконання, в тому числі, і для приватного нотаріуса.

Крім того в офіційній редакції Постанови КМУвід 29 червня 1999 р. № 1172 "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", що розміщена на сайті https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/1172-99-%D0%BF#Text, зазначено перелік змін, які внесено до вказаної постанови іншими Постановами КМУ, а також вказано, що додатково див. Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва № 826/20084/14 від 20.03.2015, Ухвалу Вищого адміністративного суду України № К/800/24829/15 від 24.11.2015, Постанову Київського апеляційного адміністративного суду № 826/20084/14 від 22.02.2017, Ухвалу Вищого адміністративного суду № К/800/6492/17 від 06.03.2017, Ухвалу Вищого адміністративного суду № К/800/7651/17 від 04.04.2017, Ухвалу Вищого адміністративного суду № К/800/6492/17 від 01.11.2017.

Також доводи нотаріуса Бригіди В.О. про те, що проаналізована ним судова практика свідчить, що виконавчі написи, вчинені на кредитних договорах, визнаються такими, що підлягають виконанню, не заслуговують на увагу, оскільки така практика не має жодного доказового або преюдиційного значення для даної справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У пункті 54 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України", заява № 4241/03 від 28.10.2010, вказано, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення у справі "Ґарсія Руіз проти Іспанії", заява N 30544/96, п. 26, ECHR 1999-I).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Серявін та інші проти України", заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Ураховуючи зазначене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів з точки зору їх достатності, достовірності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що спірний виконавчий напис нотаріуса не відповідає вимогам закону а, відтак, суд визнає його таким, що не підлягає виконанню, і задовольняє позов повністю.

Керуючись ст. 6-13, 76-81, 259, 263-265, 352 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Смартфінанс», треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригід Володимир Олександрович, Приватний виконавець виконавчого округу м. Київ Павелків Тетяна Леонідівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідом Володимиром Олександровичем, 28 липня 2021 року, зареєстрований у реєстрі за №19031, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Смартфінанс» заборгованість в розмірі 23930,19 гривень.

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в порядку, передбаченому ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н. В. Нагорна