КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 жовтня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Мороз Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою Головного управління Держпраці у Київській області на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 травня 2021 року, ухвалене у складі судді Волошина В.О. в м. Київ у справі за позовом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві до Головного управління Держпраці у Київській області, третя особа ОСОБА_1 про скасування актів,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

В листопаді 2019 року позивач Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві (далі - Управління ФСС) звернувся до суду із позовом про скасування актів, просив скасувати акт проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 22 липня 2010 року о 21 год. 45 хв. на ТОВ «Українська аграрна лізингова компанія» за формою Н-5 та Акт про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, за формою Н-1, затверджені 25 березня 2019 року, щодо ОСОБА_1 .

Заявлені вимоги мотивував тим, що 22 липня 2010 року з ОСОБА_1 , менеджером з питань регіонального розвитку ТОВ «Українська аграрна лізингова компанія» стався нещасний випадок, внаслідок якого ним отримано травми. Наказом Головного управління Держпраці у Київській області (далі - Управління Держпраці) було утворено комісію зі спеціального розслідування нещасного випадку, за результатами роботи комісії складені акт проведення спеціального розслідування нещасного випадку за формою Н-5 та акт про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, за формою Н-1 від 25 березня 2019 року.

Управління ФСС не погоджується з висновками комісії про те, що нещасний випадок пов`язаний з виробництвом. Так, комісія не долучила до матеріалів розслідування жодних письмових доказів чи документів, які б усунули раніше зазначені рішеннями судів недоліки, допущені при попередніх розслідуваннях, які стали причиною скасування актів. Висновки оспорюваних актів стосовно виконання потерпілим своїх посадових обов`язків за режимом роботи не знаходять підтвердження за недостатністю доказів. Позивач вважає акти незаконними та необґрунтованими, такими, що суперечать вже існуючим судовим рішенням, складені комісією з безпідставним посиланням на пункти Порядків 1112, 1232, а тому мають бути скасовані.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 травня 2021 року позов задоволено, скасовано акт проведення спеціального розслідування нещасного випадку за формою Н-5 від 25 березня 2019 року, що стався 22 липня 2010 року о 21:45 на ТОВ «Українська аграрна лізингова компанія» з ОСОБА_1 та акт № 1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, за формою Н-1 від 25 березня 2019 року; стягнуто з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 1921 грн.

Відповідач Управління Держпраці, не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 травня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що на його адресу надійшов лист Державної служби України з питань праці (Держпраці) від 27 березня 2018 року № 1575/3/9.1-зв-18 щодо проведення повторного спеціального розслідування нещасного випадку з ОСОБА_1 .

Зазначав, що на підставі наказу ТОВ «УкрАгроЛіз» від 21 липня 2010 року № 55-П менеджер з питань регіонального розвитку ОСОБА_1 21 липня 2010 року для виконання завдання щодо роботи із залучення потенційних клієнтів до укладання договорів на придбання в лізинг сільгосптехніки, на автомобілі, що належить ТОВ «УкрАгроЛіз», відбув у відрядження тривалістю на 5 днів до м. Харків та с. Гарбузівка Сумської області. Згідно пояснень ОСОБА_1 , 22 липня 2010 року, провівши переговори з потенційними покупцями сільгосптехніки, у другій половині робочого дня він виїхав до селища Лебедин поблизу м. Суми, так як виникла потреба щодо укладання угоди з керуючим СГП «Славгород» ОСОБА_2 на постачання техніки. 22 жовтня 2010 року приблизно о 21:30 ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Шевроле, що належав ТОВ «УкрАгроЛіз», поблизу м. Суми потрапив у дорожньо-транспортну пригоду. зіткнувшись з автомобілем Тойота. Згідно пояснень ОСОБА_2 , який займав посаду СГП «Славгород», відомо, що 22 липня 2010 року у нього була запланована зустріч з ОСОБА_1 щодо придбання сільськогосподарської техніки, яка повинна була відбутися у нічний час. Згідно з довідкою Сумської обласної лікарні від 09 грудня 2010 року № 10287 ОСОБА_1 встановлено діагноз «ЗЧМТ, забій головного мозку, субарахноїдальний крововилив, забійна рана завушної ділянки справа, забої, садни правого плеча, спини, забій м`яких тканин грудної клітини», дані про наявність в організмі потерпілого алкогольних чи отруйних речовин у комісії відсутні.

Вказував, що в матеріалах попередніх розслідувань існують постанова Лутугинського районного суду Луганської області від 03 лютого 2011 року про закриття провадження за адміністративним матеріалом про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , та постанова Лутугинського районного суду Луганської області від 08 квітня 2011 року про скасування адміністративного протоколу відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 , не зміг своєчасно звернутись до суду з адміністративним позовом, перебуваючи на лікуванні.

Зазначав свідків даної події та їх адреси, вказував, що до матеріалів позовної заяви додано копії листа Держпраці та актів за формою Н-5 та Н-1.

Від третьої особи ОСОБА_1 в електронній формі надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому третя особа посилалася на те, що відповідачем в апеляційній скарзі не зазначено, в чому полягають порушення, нібито допущені судом першої інстанції.

Вказував, що його права порушено як відповідачем, так і позивачем. Складання акта та підтвердження фактичних обставин нещасного випадку на виробництві не зачіпає і не порушує прав та інтересів Управління ФСС, яке не є належним позивачем у цій справі.

Управління Держпраці порушило права ОСОБА_1 тим, що оскаржувані акти розслідування підлягають скасуванню в певній частині, заявленій у першій інстанції, де потерпілий подав заяву про незгоду з частиною тексту в актах, а не з актами в цілому. Скасувавши акти розслідування, суд позбавив відшкодування потерпілого за страховим випадком, що настав, адже отримане травмування знаходиться у причинному зв`язку з нещасним випадком.

Наголошував, що позивач Управління ФСС, будучи страховиком третьої особи ОСОБА_1 , жодним чином не знаходячись у правових відносинах з відповідачем Управління Держпраці, подав необґрунтований, безпідставний позов зі скасування матеріалів розслідування, складених комісійно представниками чотирьох установ.

Зазначав, що з вивчених матеріалів розслідування вбачається пов`язаність з виробництвом нещасного випадку з ОСОБА_1 при виконанні ним як потерпілим дорученої роботи в інтересах підприємства, саме перебуваючи у відрядженні, і це знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку з отриманням травмування.

Просив ухвалити рішення про повернення справи на новий розгляд з усуненням недоліків, що порушують права третьої особи на відшкодування за страховим випадком, що передбачено цивільним законом, або прийняти інше рішення у правовому полі.

Так, вимоги відзиву на апеляційну скаргу в частині повернення справи на новий розгляд або прийняття іншого рішення не можуть вирішуватись судом апеляційної інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Строк, порядок і підстави подання апеляційної скарги, її форма та зміст передбачені ст. 352, 354, 355, 356 ЦПК України.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 360 ЦПК України відзив на апеляційну скаргу має містити обґрунтування заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги.

Третьою особою ОСОБА_1 не подавалося апеляційної скарги на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 травня 2021 року, а отже він не може заперечувати проти обставин, встановлених судом першої інстанції, в межах відзиву на апеляційну скаргу, а лише заперечувати чи погоджуватись зі змістом і вимогами апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам закону не відповідає.

Із матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що 22 липня 2010 року з третьою особою в даній справі - ОСОБА_1 , який працював менеджером з питань регіонального розвитку ТОВ «Українська аграрна лізингова компанія», стався нещасний випадок, наслідком якого стали закрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку, субарахноїдальний крововилив, забійна рана завушної ділянки справа, забої, садни правого плеча, спини, забій м`яких тканин грудної клітини.

Розслідування даного нещасного випадку проводилось неодноразово.

Заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 18 червня 2013 року в справі № 2609/6387/13-ц за позовом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Києві до ТОВ «Українська аграрна лізингова компанія», третя особа ОСОБА_1 про скасування акту розслідування нещасного випадку за формою Н-5 та акту про нещасний випадок на виробництві за формою Н-1 (а. с. 30 - 33 т. 1) позов задоволено, скасовано акти за формою Н-5 та Н-1 від 21 липня 2011 року про нещасний випадок на виробництві, що стався з ОСОБА_1 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 02 березня 2016 року в справі № 761/882/15-ц за позовом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Києві до Головного управління Держпраці у Київській області, третя особа ОСОБА_1 про скасування акту спеціального розслідування нещасного випадку форми Н-5, акту про нещасний випадок форми Н-1 щодо ОСОБА_1 (а. с. 34 - 45 т. 2) позов задоволено, скасовано акт від 01 жовтня 2014 року спеціального розслідування нещасного випадку форми Н-5 щодо ОСОБА_1 , скасовано акт від 04 жовтня 2014 року про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, форми Н-1 щодо ОСОБА_1 .

На а. с. 23 т. 1 знаходиться копія листа Державної служби України з питань праці (Держпраці) від 27 березня 2018 року на адресу Управління Держпраці, яким вимагалося терміново надати вичерпні пояснення щодо ненадання інформації Держпраці стосовно скасування актів за формою Н-5 та Н-1 від 01 жовтня 2014 року та притягнути посадових осіб за неналежне виконання службових обов`язків.

На а. с. 25 - 26 т. 1 знаходиться копія наказу Управління Держпраці від 13 квітня 2018 року № 3-ДР про створення комісії із спеціального розслідування нещасного випадку, керуючись вимогами п. 36, 38 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року № 1232 та в зв`язку з надходженням заяви ОСОБА_1 від 16 березня 2018 року на адресу Державної служби України з питань праці, для повторного проведення спеціального розслідування нещасного випадку.

На а. с. 7 - 12 т. 1 знаходиться копія акту від 25 березня 2019 року форми Н-5 проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 22 липня 2010 року о 21 год. 45 хв. в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Українська аграрна лізингова компанія», складеного комісією, утвореною наказом № 3-ДР від 13 квітня 2018 року Головного управління Держпраці в Київській області. Комісією встановлено обставини, за яких стався нещасний випадок, та зроблено висновок, що нещасний випадок, що стався з ОСОБА_1 , який у 2010 році займав посаду менеджера з питань регіонального розвитку ТОВ «УкрАгроЛіз», визнано таким, що пов`язаний з виробництвом згідно з абз. 1 п. 14 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 року № 1112; нещасний випадок стався під час перебування ОСОБА_1 у службовому відрядженні за завданням керівництва ТОВ «УкрАгроЛіз» в інтересах підприємства, що підтверджено наказом ТОВ «УкрАгроЛіз» від 21 липня 2010 року, та поясненням ОСОБА_2 , який у 2010 році займав посаду керуючого СГП «Славгород», що підтверджує заплановану зустріч з ОСОБА_1 щодо придбання сільськогосподарської техніки, яка повинна була відбутися у нічний час, так як вдень він знаходився на виробництві (в полі), займаючись зборкою урожаю; особи, дії або бездіяльність яких призвели до настання нещасного випадку: ОСОБА_1 , який у 2010 році займав посаду менеджера з питань регіонального розвитку ТОВ «УкрАгроЛіз», як водій легкового автомобіля Шевролет «Авео», номерний знак НОМЕР_1 , порушив вимоги п. 12.1, п. 14.2 «в» Правил дорожнього руху України, (згідно листа Управління ДАІ УМВС України в Сумській області від 26 серпня 2014 року № 10/3688).

На а. с. 13 - 18 т. 1 знаходиться копія акту від 25 березня 2019 року форми Н-1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, відносно ОСОБА_1 , який стався 22 липня 2010 року о 21 год. 45 хв.

На а. с. 27 - 28 т. 1 знаходиться копія наказу Управління Держпраці від 09 вересня 2019 року № 4384, прийнятого на підставі п. 36 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 року № 337, та відповідно до звернення, отриманого від ОСОБА_1 , про виявлені ним недоліки в оформленні акту. Викладено у новій редакції п. 4 Акта за формою Н-5, а саме: «Основна причина настання нещасного випадку: порушення правил безпеки руху, а саме: вимог п. 12.1, п. 14.2 «в» ПДР України (згідно з постановою Лутугинського районного суду Луганської області від 03 лютого 2011 року № 3-152/11); п. 6 Акта за формою Н-5, а саме: «Особи, дії або бездіяльність яких призвели до настання нещасного випадку: ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Шевролет Авео», номерний знак НОМЕР_1 , при обгоні маршрутного транспортного засобу не впевнився, що це буде безпечним для інших учасників дорожнього руху, внаслідок чого допустив зустрічне зіткнення з Тойота «Авалон», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , в результаті зіткнення автомобілі зазнали механічних пошкоджень, чим порушив вимоги п. 12.1, п. 14.2 «в» ПДР України (згідно з Лутугинського районного суду Луганської області від 03 лютого 2011 року № 3-152/11)».

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про охорону праці» роботодавець повинен організовувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнськими об`єднаннями профспілок.

За підсумками розслідування нещасного випадку, професійного захворювання або аварії роботодавець складає акт за встановленою формою, один примірник якого він зобов`язаний видати потерпілому або іншій заінтересованій особі не пізніше трьох днів з моменту закінчення розслідування.

У разі відмови роботодавця скласти акт про нещасний випадок чи незгоди потерпілого з його змістом питання вирішуються посадовою особою органу державного нагляду за охороною праці, рішення якої є обов`язковим для роботодавця.

Рішення посадової особи органу державного нагляду за охороною праці може бути оскаржене у судовому порядку.

Апеляційний суд враховує, що не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції та вважаючи його таким, що підлягає скасуванню, відповідач Управління праці в своїй апеляційній скарзі всупереч вимог ст. 356 ЦПК України взагалі не зазначив, в чому, на його думку, полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення або ухвали (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин тощо).

Разом із тим, відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Скасовуючи акти проведення спеціального розслідування нещасного випадку за формою Н-5 від 25 березня 2019 року, та акт про нещасний випадок за формою Н-1 від 25 березня 2019 року, суд першої інстанції керувався положеннями Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 року № 1112.

Поза увагою суду першої інстанції залишилась та обставина, що даний Порядок втратив чинність 01 січня 2012 року і не може застосовуватися до правовідносин, які існували на час проведення розслідування та складання оспорюваних актів від 25 березня 2019 року.

Таким чином, судом першої інстанції безпідставно застосовано закон, що не підлягав застосуванню.

Станом на час розслідування нещасного випадку в даній справі, за результатами якої складено оскаржувані акти за формою Н-1 та Н-5 від 25 березня 2019 року, був чинним Порядок проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року № 1232 (далі - Порядок № 1232), який судом першої інстанції застосований не був.

Крім того, згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

У частині першій та другій статті 2 ЦПК України закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

У частині першій статті 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Схожий за змістом висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За змістом пункту 34 Порядку № 1232, що діяв на час складання оспорюваних актів, посадова особа органу Держпраці в разі відмови роботодавця скласти або затвердити акт за формою Н-5 або Н-1 чи незгоди потерпілого або уповноваженої ним особи, яка представляє його інтереси, із змістом зазначеного акта, надходження скарги або незгоди з висновками про обставини і причини настання нещасного випадку чи приховування факту настання нещасного випадку має право видавати обов`язкові для виконання роботодавцем або робочим органом виконавчої дирекції Фонду (у разі, коли нещасний випадок стався з фізичною особою-підприємцем чи особою, що забезпечує себе роботою самостійно) приписи за формою Н-9 згідно з додатком 10 щодо необхідності проведення розслідування (повторного розслідування) нещасного випадку, затвердження чи перегляду затвердженого акта за формою Н-5 або Н-1, визнання чи невизнання нещасного випадку таким, що пов`язаний з виробництвом, складення акта за формою Н-5 або Н-1. Рішення посадової особи органу Держпраці може бути оскаржено у судовому порядку.

Відповідно до пункту 54 Порядку в разі надходження від роботодавця, робочого органу Фонду, представника профспілки, потерпілого або члена його сім`ї чи уповноваженої ним особи, яка представляє його інтереси, скарги або їх незгоди з висновками спеціальної комісії щодо обставин і причин настання нещасного випадку керівник Державної служби України з питань праці або його територіального органу з метою забезпечення об`єктивності проведення спеціального розслідування має право призначити повторне (додаткове) розслідування нещасного випадку спеціальною комісією в іншому складі, за результатами її роботи скасувати акти за формою Н-5 і Н-1, притягти до відповідальності посадових осіб підприємства та органів Держпраці, які порушили вимоги Порядку.

Рішення спеціальної комісії в іншому складі щодо результатів повторного (додаткового) спеціального розслідування обставин і причин настання нещасного випадку може бути оскаржено лише у судовому порядку.

У постанові Верховного Суду України від 31 травня 2017 року у справі № 6-1767цс16 зроблено висновок, що «перелік осіб, яким надано право на оскарження рішення спеціальної комісії, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Фонд та його робочі органи не належать до переліку осіб, яким надано право оспорювати зміст актів форми Н-5, форми Н-1 (або форми НПВ), оскільки складання акта та підтвердження фактичних обставин нещасного випадку на виробництві не зачіпає і не порушує прав та інтересів Фонду».

Виходячи з вищезазначеного Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві не відноситься до осіб, яким надано право оспорювати зміст вищезазначених актів, оскільки оспорювані акти не зачіпають і не порушують прав та інтересів позивача.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 582/481/18 (провадження № 61-8565св19), від 05 червня 2020 року у справі № 522/7777/15-ц (провадження № 61-3615св18), від 22 липня 2020 року у справі № 758/11685/16-ц (провадження № 61-13634св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 686/19538/18 (провадження № 61-9333св19), від 22 квітня 2021 року у справі № 212/1636/17-ц (провадження № 61-1366св19), а отже судова практика з даного питання є усталеною.

На зазначені обставини неодноразово вказувала в своїх запереченнях і поясненнях на позов третя особа ОСОБА_1 , які залишилися поза увагою суду і яким безпідставно не було надано оцінки судом першої інстанції.

Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Виходячи із наведеного, оскільки позивач не відноситься до осіб, яким надано право оспорювати акти форми Н-5, форми Н-1, апеляційним судом не встановлено порушення прав Управління ФСС, а отже вони не підлягають захисту, відтак позов є необґрунтованим і судом першої інстанції задоволений безпідставно.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування із прийняттям нової постанови про відмову в позові.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з позивача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги 2881,50 грн., від сплати якого відповідач звільнений на підставі п. 20 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Київській області задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 травня 2021 року скасувати та прийняти нову постанову.

Відмовити Управлінню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві в позові до Головного управління Держпраці у Київській області, третя особа ОСОБА_1 про скасування актів.

Стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві (м. Київ проспект Перемоги 92/2 ) в дохід держави судовий збір в розмірі 2881,50 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 22 жовтня 2021 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.