12.10.2021 Єдиний унікальний номер 2-3929/10
Провадження № 4-с/205/37/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2021 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Терещенко Т.П., за участю секретаря судового засідання Кривозуб О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) щодо не зняття арешту з нерухомого майна боржника,

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаною скаргою, мотивуючи свої вимоги тим, що Ленінським районним судом м. Дніпропетровська 29 липня 2011 року було видано виконавчий лист по справі № 2-3929/10 на виконання рішення суду про стягнення заборгованості. На примусовому виконанні Ленінського ВДВС ДМУЮ у Дніпропетровської області перебувало виконавче провадження № 30345027 відносно боржника ОСОБА_1 , в межах якого виконавчою службою було накладено арешт на все нерухоме майно боржника. Особа в інтересах якої встановлено обтяження ПАТ «Укрсиббанк». 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір цесії, згідно умов якого ПАТ «УкрСиббанк» відступило права вимоги ПАТ «Дельта Банк» за кредитним договором, за яким було стягнуто заборгованість, а з 25.02.2021 року - новий кредитор (стягувач) ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» згідно договору про відступлення права вимоги. Відповідно до нотаріально посвідченої заяви ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» від 25.02.2021 року, новий кредитор повідомив скаржника, що всі фінансові та майнові зобов`язання за кредитним договором - відсутні, будь-які претензії майнового або фінансового характеру також відсутні. З вказаного вбачається наявність підстав для зняття арешту з нерухомого майна, які були накладені Ленінським ВДВС ДМУЮ. 07.06.2021 року вона засобами поштового зв`язку направила на адресу виконавчої служби заяву щодо вчинення всіх необхідних дій та зняття арешту з нерухомого майна боржника накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження в межах виконавчого провадження № 30345027, однак до теперішнього часу відповіді не було отримано. 20 серпня 2021 року вона отримала інформаційну довідку з якої вбачається, що жодних дій, після звернення скаржника до органів виконавчої служби, щодо зняття арешту виконавчою службою не було вчинено, тому у скаржника з 20 серпня 2021 року виникло право на оскарження дії державного виконавця. Виходячи з того, що арешт був накладений саме в порядку виконання рішень щодо стягнення з боржника заборгованості, то на теперішній час відсутні будь-які правові підстави для продовження існування арештів та обмеження щодо розпорядження нерухомим майном скаржником, оскільки ця заборгованість погашена в повному обсязі, у зв`язку із чим просить визнати неправомірною бездіяльність Новокодацького ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) щодо не зняття арешту та заборони його відчуження нерухомого майна, яке їй належить на праві власності і зобов`язати зняти арешт та заборону його відчуження, з усього її нерухомого майна накладеного на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 30345027, виданий 13.12.2011 року, видавник: державний виконавець Ленінського ДМУЮ Пономаренко О.О.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 вересня 2021 року відкрито провадження за скаргою та призначено розгляд скарги у судовому засіданні за участю сторін, які були належним чином повідомлені про розгляд скарги.

03 вересня 2021 року в.о. начальника відділу Новокодацького ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) надала суду відзив на скаргу в якому зазначила, що перевіркою Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що на виконанні у відділі у період з 13.12.2011 р. по 21.08.2012 р. перебувало виконавче провадження №30345027 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3929, виданого 29.07.2011 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» суми боргу в розмірі 1815955,07 грн., державним виконавцем на підставі п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» 21.08.2012 року винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачу. Згідно із п. 2 Розділу XI Правил строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік. Враховуючи вищевикладене, виконавчі провадження, які було завершено по 2017 рік включно, були знищені на підставі Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, згідно яких строк зберігання переданих до архіву виконавчих проваджень становить 3 роки від дати завершення виконавчого провадження, які після закінчення зберігання підлягають знищенню. Таким чином, виконавче провадження №30345027 знищене та надати його копію Новокодацький ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) не має можливості. Також, перевіркою Автоматизованої системи виконавчого проваджена встановлено, що станом на теперішній час на примусовому виконанні у Новокодацькому ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) виконавчі провадження щодо ОСОБА_1 не перебувають. Також зазначає, що повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діяла на момент перебування виконавчого документу на примусовому виконанні у відділі, не передбачає зняття арешту з майна боржника. Отже, у державного виконавця відсутні підставі для зняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 . Таким чином, відповідно до положень чинного законодавства, в разі завершення виконавчого провадження на підставі п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», що діяв на момент виникнення спірних правовідносин, заходи примусового виконання вжиті державним виконавцем не скасовуються. Станом на теперішній час ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби не надані будь-які документи, які відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» є підставою для зняття арешту з майна боржника. Наголошує, що скаржник ОСОБА_1 не довела свої вимоги, що є її процесуальним обов`язком, не вірно визначилась з колом заінтересованих осіб та підставами скарги, отже, відділ державної виконавчої служби вважає заявлені вимоги ОСОБА_1 незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, у зв`язку із чим просить в задоволенні скарги відмовити в повному обсязі.

29 вересня 2021 року в.о. начальника відділу Новокодацького ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) надіслав на адресу суду додаткові пояснення до відзиву на скаргу, які надійшли до суду 04 жовтня 2021 року, у яких зазначила, що на адресу Новокодацького ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 08.06.2021 року надійшла заява ОСОБА_1 від 03.06.2021 року, і 18.06.2021 року на її адресу направлена відповідь від 18.06.2021 вих. № 42179, також наголошує, що скаржник ОСОБА_1 не довела свої вимоги, що є її процесуальним обов`язком, не вірно визначилась з колом заінтересованих осіб та підставами скарги, отже, відділ державної виконавчої служби вважає заявлені вимоги ОСОБА_1 незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, у зв`язку із чим просить в задоволенні скарги відмовити в повному обсязі, а також просить розглянути скаргу буз участі представника відділу.

Представник скаржника ОСОБА_2 письмово скаргу підтримала і просила задовольнити, та розглядати справу без участі скаржника і її представника, також зазначила, що обраний спосіб захисту скаржника відповідає висновку Верховного суду, який викладено у постанові від 24.05.2021 року у справі №712/12136/18, і зазначила, що скаржник відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» має статус боржника. Крім того, скаржником не пропущено строку звернення до суду з відповідною скаргою, оскільки саме 20.08.2021 року ОСОБА_1 стало відомо про те, що ВДВС не було знято арешт з майна на її письмову вимогу. Також зазначила, що кредитні зобов`язання припинені у зв`язку із повним їх виконанням, що підтверджено заявою правонаступника стягувача, у зв`язку із чим просила відзив відхилити, як безпідставний.

Дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що 29 липня 2011 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська видано виконавчий лист № 2-3929 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» боргу в розмірі 1815955,07 грн. (а. с. 37).

Матеріалами справи підтверджено, що 13 грудня 2011 року державним виконавцем Пономаренком О.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на майно боржника (ВП № 30345027) (а. с. 37-38).

21 серпня 2012 року державним виконавцем Пономаренком О.О. винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 47 ст.Закону України «Про виконавче провадження» (а. с. 38).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, постановою державного виконавця від 13.12.2011 року у виконавчому провадженні №30345027 накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_1 . Об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно (а. с. 3).

При розгляді скарги на дії державного виконавця суд має перевірити чи діяв державний виконавець в межах своїх повноважень та у спосіб, визначений законом при винесенні оскаржуваної постанови.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV (в редакції що діяла на момент вчинення виконавчих дій) арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, в тому числі, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

На цей час матеріали виконавчого провадження №30345027 знищені згідно листа Новокодацького ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 18.06.2021 року №42179.

Відповідно до п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов`язковість судових рішень.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (ст. 18 ЦПК України).

Вимогами статті 60 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року N 606-XIV передбачено, що у разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV (в редакції що діяла на момент вчинення виконавчих дій) сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Відповідно до ст. 446 розділу VI ЦПК України процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

За вимогами розділу VIІ ЦПК України щодо судового контролю за виконанням судових рішень, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Між сторонами склались правовідносини, які регулюються в першу чергу спеціальним Законом - Законом України «Про виконавче провадження» в редакції до 29.12.2015 року (в редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 47 зазначеного Закону виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо, стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа.

За приписами ч. 5 ст. 47 вказаного Закону повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Відповідно до ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у передбачених ч. 1 цієї статті випадках. При цьому, даною нормою не передбачено такого випадку закінчення виконавчого провадження, якщо виконавчий лист повернуто стягувачу у зв`язку з не здійсненням авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 50 наведеного Закону, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

У відповідності до частин третьої - п`ятої статті 60 Закону України "Про виконавче провадження" з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

Аналіз наведених положень приводить до висновку, що у разі повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі пункту 4 частини першої статті 47 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження не є закінченим. До того ж, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій державному виконавцю не надано право на зняття арешту з майна боржника,

Таким чином, у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 4 ч. 1 ст. 47 закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження не є закінченим, після якого могли б наступити правові наслідки, передбачені ч. 2 ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" (зняття арешту, накладеного на майно боржника).

Матеріали справи не містять відомостей про те, що державний виконавець виносив постанову про закінчення виконавчого провадження по зазначеній справі, внаслідок чого у нього не було правових підстав для скасування примусових заходів, прийнятих під час примусового виконання рішення. Також матеріали не містять відомостей про те, що скаржник оскаржував дії державного виконавця з приводу невинесення ним вищезазначеної постанови.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 березня 2020 року в справі № 137/1649/17 (провадження № 61-26969св18) зазначено, що згідно зі статтею 49 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для закінчення провадження. Отже, зняття арешту з майна боржника пов`язується із закінченням виконавчого провадження, а не з поверненням виконавчого документа стягувачу.

Таким чином, при поверненні виконавчого документа у державного виконавця були відсутні підстави для зняття арешту, не має для цього підстав і на цей час, оскільки повернення виконавчого документа стягувачу без виконання не є підставою для закінчення виконавчого провадження та зняття арешту.

При цьому, державний виконавець, який виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, або інша посадова особа державної виконавчої служби вже позбавлені права вчиняти будь-які виконавчі дії у цьому виконавчому провадженні без повторного пред`явлення стягувачем виконавчого документу до виконання та за обставин, коли стягувачем виконавчий лист повторно не пред`являвся, а при зверненні до суду боржником не порушувалося питання щодо визнання незаконними або скасування постанов державного виконавця.

Разом з тим, необхідно зауважити, що наразі підстави для зняття арешту з майна боржника визначені ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII, зокрема, підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника.

ОСОБА_1 надано нотаріально посвідчену заяву від 25.02.2021 року про відсутність фінансових та майнових зобов`язань перед новим кредитором ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» (а. с. 5), однак відомості про сплату виконавчого збору в матеріалах справи відсутні.

Відтак, повернення виконавчого документа стягувачу не є закінченням виконавчого провадження, оскільки це різні стадії виконавчого провадження, які мають різні підстави виникнення та наслідки. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом, а повернення виконавчого документа не позбавляє стягувача права на повторне звернення виконавчого документу до примусового виконання. Та, як зазначалося вище, стягувач, який пропустив строк звернення виконавчого документу до виконання не позбавлений можливості звернутися до суду в порядку виконання рішення суду з заявою про поновлення пропущеного строку.

Тим більше, розділом VI ЦПК України «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб) не передбачено зняття арешту, накладеного державним виконавцем під час примусового виконання рішення суду.

З наведеного йдеться, що питання зняття арешту з майна в цьому випадку має вирішуватися в порядку позовного провадження, тобто шляхом подання позову до стягувача про зняття арешту з майна.

Таким чином, враховуючи, що у разі закінчення виконавчого провадження з підстав, встановлених п. 4 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» у державного виконавця був відсутній обов`язок знімати такий арешт самостійно, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання неправомірною бездіяльність державного виконавця Новокодацького ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

Так, заявник вимагає зобов`язати Новокодацького ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) зняти арешт та заборону його відчуження, з усього її нерухомого майна накладеного на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 30345027, виданий 13.12.2011 року, видавник: державний виконавець Ленінського ДМУЮ Пономаренко О.О.

Суд зазначає, що вчинити такі дії Новокодацьким ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) буде неможливо, оскільки матеріали виконавчого провадження є знищеними, що унеможливлює проведення будь-яких виконавчих дій по ним, в тому числі винесення постанови про зняття арешту з нерухомого майна боржника.

За таких умов, коли виконавче провадження не існує, а державний виконавець не може винести будь-яку постанову поза межами виконавчого провадження, суд позбавлений можливості задовольнити скаргу і зобов`язати державного виконавця вчинити дії щодо зняття арешту з майна після 9 років припинення виконавчого провадження, яке є знищеним.

Належним способом захисту в цьому випадку є скасування арешту майна боржника в судовому порядку через неможливість захисту прав особи в позасудовому порядку.

В силу ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

В порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

З урахуванням встановлених обставин, з огляду на те, що оскаржувані дії та рішення державного виконавця вчинені та прийняті відповідно до закону, у межах його повноважень, права боржника у цьому виконавчому провадженні не було порушено, суд дійшов висновку про необґрунтованість скарги, у задоволенні якої слід відмовити.

Суд не приймає до уваги посилання представника скаржника на висновки Верховного Суду, які викладені у постанові від 24.05.2021 року у справі №712/12136/18, оскільки фактичні обставини у цих справах різні та виконавче провадження №30345027, в межах якого подана скарга, вже знищено.

Керуючись ст. ст. 258, 260, 261, 447-453 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) щодо не зняття арешту з нерухомого майна боржника - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя: Т.П. Терещенко