ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/4112/20 Номер провадження 22-ц/814/1893/21Головуючий у 1-й інстанції Хоменко Д. Є. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

представник відповідача адвокат Чабаненко В.О.

переглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 26 травня 2021 року, ухвалене суддею Хоменком Д.Є., повний текст рішення складено дата не вказана

та додаткове рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01 червня 2021 року, ухвалене суддею Хоменком Д.Є., повний текст додаткового рішення складено дата не вказана

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору позики та стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

08 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору позики та стягнення заборгованості, в якому просив суд розірвати договір позики від 03.06.2020 року, укладений між ним та ОСОБА_2 , стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за цим договором позики у сумі 20 000 доларів США, еквівалент 571 166 грн. на день звернення з позовом та заборгованість по сплаті процентів за правомірне користування коштами за 6 місяців в сумі 1635 доларів США, еквівалент 46 692,82 грн. на день звернення з позовом.

Позов мотивовано тим, що що 03.06.2020 р. між ним та ОСОБА_2 укладено договір позики про надання у борг 20 000 доларів США, визначено розмір щомісячних платежів (процентів) за правомірне користування коштами в сумі 300 доларів США, встановлено строк їх сплати - до 05 числа кожного місяця та визначено строк повернення отриманих у борг грошових коштів в іноземній валюті в повному обсязі та своєчасно - до 03.06.2021 р. На підтвердження укладання договору позики відповідачем видано розписку, у якій окремо зазначено, що останню слід вважати договором займу. Укладаючи 03.06.2020 р. договір позики, відповідач повідомила, що необхідність взяти у борг у позивача грошові кошти в іноземній валюті в сумі 20 000 доларів США зумовлена настанням 12.06.2020 р. строку виконання основного зобов`язання за договором кредитної лінії, що укладений між нею та ПАТ «Державний Ощадний банк України» 17.06.2017 р., розмір основного зобов`язання 500 000 грн., виконання договору кредитної лінії забезпечено заставою (іпотекою) її власного магазину. Укладаючи договір позики, відповідач гарантувала своєчасне та належне виконання умов договору позики, посилаючись на те, що використає кошти для погашення зобов`язань перед банком за договором кредитної лінії, а відтак, подальша її підприємницька діяльність нічим не буде обтяжена і дасть можливість отримувати певний дохід, достатній для належного та своєчасного виконання умов договору позики. Однак магазин відповідача все ще перебуває у заставі банку, окрім того, інше майно також перебуває в іпотеці банків, а тому запевнення відповідача, що отримані у борг кошти сприятимуть звільненню від обтяжливих зобов`язань перед банком та гарантовано даватимуть можливість і позичальнику, і позикодавцю отримувати вигоду від відносин позики, вже не відповідають дійсності. На момент укладання договору позики, обставини, пов`язані із запровадженням в Україні карантинних заходів та суворі обмеження щодо здійснення торгівлі непродовольчими товарами безпосередньо у магазинах, вже не діяли, тож відповідач, яка порушила умови договору позики, могла об`єктивно оцінювати і оцінювала усі ризики, що могли призвести до невиконання договору позики, так як мала досвід торгівлі понад 25 років. ОСОБА_2 умови договору позики не виконує. У рахунок плати за користування коштами за спірним договором 02.11.2020р. позивачем прийнято від чоловіка відповідача 100 доларів США та 1850 грн. (загалом еквівалент 165 доларів США), 11.02.2021 року отримано 16 900 грн. (еквівалент 600 доларів США), про що зазначено на зворотному боці розписки від 03.06.2020р., записи скріплено підписами. Розмір процентів за правомірне користування коштами позики за згодою сторін за 6 місяців дії договору становить 1800 доларів США. Відповідачем сплачено значно меншу суму процентів, чим позивачу завдано шкоду (неодержанні доходи), яка завдана невиконанням умов договору позики. Тож, співвідношення завданої шкоди з тим, що міг очікувати позивач від виконання договору, свідчить на користь наявності підстав для розірвання договору позики з підстав ч. 2 ст. 651 ЦК України.

05.03.2021 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог, в якій він просив суд розірвати договір позики від 03.06.2020 р., укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 03.06.2020р. у сумі 20 000 доларів США, еквівалент 571 166,00 грн. на день звернення з позовом до суду та заборгованість по сплаті процентів за правомірне користування коштами за весь період користування коштами 9 місяців, що станом на 04.03.2021 р. становить 1635 доларів США, еквівалент 46 127,35 грн. (а.с. 109).

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 26 травня 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору позики та стягнення заборгованості - задоволено.

Розірвано договір позики від 03 червня 2020 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 03 червня 2020 року у розмірі 20 000 доларів США, що на день подання позовної заяви складає 571 166,00 грн. та заборгованість по сплаті процентів за правомірне користування коштами у розмірі 1 635 доларів США, що на день подання позовної заяви складає 46 127,35 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем правомірно пред`явлено вимогу до ОСОБА_2 про розірвання договору позики від 03.06.2020 року, оскільки в межах даного спору доведено факт порушення з боку відповідача договірних зобов`язань (несплати процентів за майже шість місяців), ці обставини не спростовано відповідачем, отже в цій частині позов підлягає задоволенню. Оскільки позика надавалася на дванадцять місяців, то несплата відповідачем процентів за половину строку користування коштами, є істотним порушенням умов договору. Щодо позовних вимог про стягнення суми позики та процентів користування ними, то відповідач взяті на себе зобов`язання за договором позики від 03.06.2020 року не виконує належним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість, що підтверджується наданими позивачем доказами, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення суми позики та процентів підлягають задоволенню.

Додатковим рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01 червня 2021 року заява ОСОБА_1 про відшкодування судових витрат у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору позики та стягнення заборгованості - задоволена.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840,80 грн, судовий збір у розмірі 6 178,59 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн., а всього стягнути 17 019,39 грн.

Додаткове рішення мотивовано тим, що рішенням суду від 26 травня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені. При подачі позову до суду позивачем ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн. та 6 178,59 грн. Крім цього, згідно квитанції АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 28.05.2021 року ОСОБА_1 сплачено адвокату Зоріній О.В. 10 000,00 грн. за надання професійної правничої допомоги. Надання професійної правничої допомоги позивачеві ОСОБА_3 у розмірі 10 000,00 грн. також підтверджується договором про надання правничої допомоги №03/11/2020 від 03.11.2020 року, протоколом погодження вартості послуг адвоката від 03.11.2020 року, додатковою угодою про внесення змін до договору про надання правничої допомоги №03/11/2020 від 16.04.2021 року, актом здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) від 26.05.2021 року, тому суд визнав за необхідне заяву позивача про відшкодування судових витрат у цивільній справі задовольнити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду та додаткове рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції належним чином не дослідив матеріали справи, оскільки на момент подачі позову ОСОБА_1 04.12.2020 року нею були сплачені проценти по договору позики за червень 2020 року у розмірі 300 доларів США та за листопад 2020 року у розмірі 165 доларів США, тобто на момент подачі позову нею були сплачені проценти за липень, серпень, вересень, жовтень 2020 року, всього за 4 місяці, отже в ході судового розгляду справи були сплачені проценти за липень і серпень 2020 року, про що вказується і у рішенні суду та не заперечується позивачем. При ухваленні рішення суд не взяв до уваги, що датою повернення основного боргу 20 000 доларів США є 03.06.2021 року. Зазначає, що причиною нестабільної сплати нею процентів по борговому зобов`язанню протягом останніх 6 місяців є об`єктивні причини, пов`язані з всесвітньою пандемією та відповідними карантинними обмеженнями. Суд не взяв до уваги, що позивачем визнається існування між ними договірних відносин з 2013 року, про що позивач вказав у заяві про збільшення позовних вимог, в якій погодився зарахувати в рахунок погашення заборгованості по процентах за червень 2020 року, отримані ним від відповідача у сумі 300 доларів США за зобов`язаннями, які існували до відносин позики від 03.06.2020 року. Вважає, що невиплатою процентів на протязі 6 місяців позивачу не була спричинена істотна шкода, оскільки після 03.06.2020 року вона сплатила йому відсотки за користування грошовими коштами за червень, липень, серпень 900 доларів США та 1000 грн., за листопад 2020 року 100 доларів США та 1850 грн., а всього 1000 доларів та 2850 грн.(100 доларів США), що підтверджується відповідними розписками.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить її залишити без задоволення, а судові рішення без змін.

У відповіді на відзив ОСОБА_2 просить врахувати наведені у ньому обставини щодо введення карантинних обмежень, падіння доходів у сфері підприємницької діяльності, існування форсмажорних обставин, системності сплати нею процентів за користування грошовими коштами.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанці повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 03.06.2020 року було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач взяла у борг у позивача 20 000, 00 доларів США (а.с. 10).

За використання вказаних коштів відповідач зобов`язалася сплачувати щомісячно до 05 числа кожного місяця ОСОБА_1 суму в розмірі 300 доларів США.

Кошти в повному обсязі ОСОБА_2 зобов`язалась повернути до 03.06.2021 року, що підтверджується розпискою від 03.06.2020 року.

Факт укладення договору позики від 03.06.2020 року сторонами не заперечується.

На зворотному боці вищевказаної розписки зазначено, що відповідачем ОСОБА_2 сплачено ОСОБА_1 : 02.11.2020 року 100 доларів США та 1850 грн., 11.02.2021 року 16 900 грн., що підтверджується підписами обох сторін (а.с. 111 зворот).

Згідно розписки від 11.02.2021 року ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 кошти за невиплаченими відсотками згідно боргу за: червень 2020 року 300 доларів США, липень 2020 року 300 доларів США, серпень 2020 року 300 доларів США. За дані виплачені відсотки ОСОБА_1 претензій не має (а.с. 103).

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Як вбачається з матеріалів справи, розписка від 03.06.2020 року містить дані щодо отримання грошей ОСОБА_2 із зобов`язанням їх повернення, сплати відсотків та дати отримання коштів, що є беззаперечним доказом отримання відповідачем від позивача грошової суми.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). (ст. 610 ЦК України).

За змістом ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Частиною 1 ст. 652 ЦК України передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Зі змісту ст.652 ЦК України випливає, що укладаючи договір, сторони розраховують на його належне виконання і досягнення поставлених ним цілей, однак в ході виконання договору можуть виникати обставини, які не могли бути враховані сторонами при укладенні договору, але істотно впливають на інтереси однієї чи обох сторін.

При укладенні договору та визначенні його умов сторони повинні розумно оцінювати ті обставини, за яких він буде виконуватися. Інтереси сторін можуть порушуватися будь-якою зміною обставин, що виникають у ході виконання договору, проте лише істотна зміна обставин визнається підставою для пред`явлення вимоги про розірвання договору. Зміна обставин вважається істотною тільки тоді, коли вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не укладали би договору або уклали його на інших умовах.

Зі змісту договору позики вбачається, що він підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договорів, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, сторони на момент укладення цього договору не заявляли додаткових вимог щодо його умов.

Між тим, відповідач ОСОБА_2 умови договору позики від 03.06.2020 року належним чином не виконує, проценти за шість місяців за договором не сплачувала та суму позики до теперішнього часу позивачу не повернула. Зазначене не спростовано належними та допустимими доказами з боку відповідача.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Як вбачається з розписки від 03.06.2020 року за використання грошових коштів в розмірі 20000,00 доларів США відповідач зобов`язалась сплачувати щомісячно до 05 числа кожного місяця ОСОБА_1 суму в розмірі 300 доларів США.

Відповідач ОСОБА_2 умови договору позики від 03.06.2020 року належним чином не виконує, за період з 03.09.2020 року по 03.03.2021 року має заборгованість за договором позики в розмірі 20000 доларів США (еквівалент 571 166,00 грн. на дату подання позову) та заборгованість за щомісячними процентами за користування коштами в розмірі 1635 доларів США (еквівалент 46 127,35 грн. на дату подання позову).

Доводи відповідача ОСОБА_2 щодо наявності договірних стосунків між нею та позивачем з 2013 року не знайшли свого підтвердження, оскільки нею не надано суду жодних доказів на підтвердження даних обставин.

Суд першої інстанції не прийняв в якості допустимого доказу копію розрахунку сплачених грошових коштів (відсотків) згідно розписки ща період з 2013 року по 2021 рік, оскільки вказаний розрахунок складений в односторонньому порядку відповідачем і не підтверджений підписом позивача (а.с. 102).

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом позову є розірвання договору позики від 03.06.2020 р., укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики від 03.06.2020 р. у сумі 20 000 доларів США, еквівалент 571 166,00 грн. на день звернення з позовом до суду та заборгованості по сплаті процентів за правомірне користування коштами за весь період користування коштами 9 місяців, що станом на 04.03.2021 р. становить 1635 доларів США, еквівалент 46 127,35 грн.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обгрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Про справі вбачається, що відповідачем визнається укладення 03.06.2020 року договору позики у розмірі 20 000 доларів США (а.с. 10,111).

На зворотньому боці цієї розписки зазначено, що ОСОБА_1 отримав 02.11.2020 року від ОСОБА_2 100 доларів США та 1850 грн. на погашення процентів за користування позикою. Крім цього, згідно розписки ОСОБА_1 отримав 11.02.2021 року, тобто під час розгляду справи судом, не сплачені проценти за червень, липень, серпень 2020 року (а.с. 103). Зазначене вказує на порушення відповідачем умов договору щодо щомісячної (до 05 числа кожного місяця) сплати ОСОБА_1 процентів у розмірі 300 доларів США.

Доводи апеляційної скарги про те, щосуд першої інстанції належним чином не дослідив матеріали справи, оскільки на момент подачі позову ОСОБА_1 04.12.2020 року нею були сплачені проценти по договору позики за червень 2020 року у розмірі 300 доларів США та за листопад 2020 року у розмірі 165 доларів США, тобто на момент подачі позову нею були сплачені проценти за липень, серпень, вересень, жовтень 2020 року, всього за 4 місяці, отже в ході судового розгляду справи були сплачені проценти за липень і серпень 2020 року, про що вказується і у рішенні суду та не заперечується позивачем, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки отримані позивачем проценти зазначені у наданому розрахунку, позивач визнає їх отримання і судом це взято до уваги при ухваленні рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, щопри ухваленні рішення суд не взяв до уваги, що датою повернення основного боргу 20 000 доларів США є 03.06.2021 року, що причиною нестабільної сплати нею процентів по борговому зобов`язанню протягом останніх 6 місяців є об`єктивні причини, пов`язані з всесвітньою пандемією та відповідними карантинними обмеженнями, то ці доводи також не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, сама відповідач в апеляційній скарзі визнає прострочення сплати процентів за договором позики, укладений між сторонами договір не містить форс-мажорних підстав для його невиконання.

Доводи апеляційної скарги про те, щосуд не взяв до уваги, що позивачем визнається існування між ними договірних відносин з 2013 року, про що позивач вказав у заяві про збільшення позовних вимог, в якій погодився зарахувати в рахунок погашення заборгованості по процентах за червень 2020 року, отримані ним від відповідача у сумі 300 доларів США за зобов`язаннями, які існували до відносин позики від 03.06.2020 року, то ці доводи також не заслуговують на увагу, оскільки, як вбачається із наданого позивачем розрахунку процентів, 300 доларів США сплачено відповідачем за червень 2020 року, тобто за договором від 03.06.2020 року, існування між сторонами договірних правовідносин з 2013 року не є предметом позову та не можуть бути предметом дослідження судом у даній цивільній справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що невиплатою процентів на протязі 6 місяців позивачу не була спричинена істотна шкода, оскільки після 03.06.2020 року вона сплатила йому відсотки за користування грошовими коштами за червень, липень, серпень 900 доларів США та 1000 грн., за листопад 2020 року 100 доларів США та 1850 грн., а всього 1000 доларів та 2850 грн.(100 доларів США), що підтверджується відповідними розписками, то ці доводи також не заслуговують на увагу, оскільки проценти за червень, липень, серпень 2020 року всього у розмірі 900 доларів США були фактично сплачені відповідачем згідно розписки 11.02.2021 року (а.с. 112,), тобто під час розгляду судом даної цивільної справи. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач до відзиву на позов надала ксерокопію розписки ОСОБА_1 від 11.02.2021 року про отримання від неї процентів за червень-серпень 2020 року (а.с. 103).

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 368, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах:

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 26 травня 2021 року та додаткове рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 жовтня 2021 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов