КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи:755/7702/17-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/8124/2021
Головуючий у суді першої інстанції: Гончарук В.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючий - Немировська О.В.,

судді - Махлай Л.Д., Ящук Т.І.

секретарі - Лащевська Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2020 року,

встановив:

у травні 2017 року позивач - АТ «УкрСиббанк» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість в сумі 1 108 934 грн. 28 коп. за Кредитним договором, укладеним 21.03.2016 між ним та ОСОБА_1 , посилаючись на те, що відповідачі не виконують взятих на себе зобов`язань.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2020 року позов було задоволено - стягнуто з відповідачів солідарно на користь позивача заборгованість в сумі 1 108 934 грн. 28 коп. та судовий збір в сумі 8 317 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідачі звернулися до суду з апеляційною скаргою, в якій просять рішення суду першої інстанції скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального і процесуального права, або витребувати висновок експертизи

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представника позивача - Дуднік М.А. , відповідача ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказував, що між ним та ОСОБА_1 21.03.2016 було укладено Договір про надання споживчого кредиту №0 згідно з яким позичальнику було надано кредит в сумі 949 656 грн. 26 коп. на строк до 21.01.2032. На забезпечення виконання основного зобов`язання з ОСОБА_2 того ж дня було укладено Договір поруки №264726 (основний борг) та Договір поруки №264726 (проценти та інші платежі).

Погашення кредиту було погоджено з позичальником шляхом внесення щомісячних ануітетних платежів в сумі 17 186 грн. 09 коп. Також при укладенні договору позичальник погодився з викладеним у Правилах споживчого кредитування, опублікованих у газеті «Голос України» №85 13 травня 2011 року із усіма змінами та доповненнями.

Оскільки позичальник не виконував належним чином взятих на себе зобов`язань по сплаті основного боргу та процентів за користування кредитом, позивач просив стягнути з позичальника та поручителя ОСОБА_2 солідарно заборгованість в сумі 1 108 934 грн. 28 коп., яка складається з тіла кредиту - 945 719 грн. 76 коп., процентів - 151 311 грн. 93 коп., 455 грн. 94 коп. - пеня за прострочення сплати кредиту, 11 446 грн. 65 коп. - пеня за прострочення сплати процентів.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2020 року позов було задоволено - стягнуто з відповідачів солідарно на користь позивача заборгованість в сумі 1 108 934 грн. 28 коп. та судовий збір в сумі 8 317 грн. з кожного з відповідачів.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами не виконано зобов`язань, визначених Договором, чим порушено умови щодо погашення кредиту та нарахованих відсотків за його користування, що підтверджується довідкою-розрахунком.

Застосовуючи норми матеріального права, суд першої інстанції посилався на положення стст. 509, 525, 526, 530, 553, 554, 559, 610, 611, 612, 1048, 1054-1055 ЦК України.

Як видно з матеріалів справи, 21.03.2016 між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту (з Правилами) №0 згідно з яким позичальнику було надано кредит в сумі 949 656 грн. 26 коп. на строк до 21.01.2032 зі сплатою процентів за ставкою 20,90% річних якщо не буде встановлена інша процентна ставка за умовами договору. На забезпечення виконання основного зобов`язання з ОСОБА_2 того ж дня було укладено Договір поруки №264726 (основний борг) та Договір поруки №264726 (проценти та інші платежі).

Частина 2 ст. 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з п. 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з чч. 1-3 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В ст. 76 ЦПК України закріплено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з ч.1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

В Рішенні Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003, зроблено висновок, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Суд може визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, однак зобов`язаний встановити обставини, які підлягають доказуванню і зобов`язаний вжити всіх необхідних заходів з метою встановлення істини. Принцип змагальності не виключає необхідності всебічного та повного дослідження всіх обставин справи задля встановлення об`єктивної істини та об`єктивного вирішення справи.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У разі недостатності доказів, наявності сумнівів щодо їх достовірності, суд вправі запропонувати представити докази тій стороні, яка несе обов`язок по їх доказуванню.

За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до чч. 1-3 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

В чч. 1, 2 ст. 554 ЦК України закріплено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Загальний висновок суду першої інстанції щодо покладення на відповідачів солідарної відповідальності за невиконання належним чином позичальником ОСОБА_1 своїх зобов`язань за Договором про надання споживчого кредиту від 21.03.2016 є вірним.

Доводи, викладені апелянтом в апеляційній скарзі, щодо допущених судом першої інстанції порушень норм процесуального права, яке полягало в тому, що суд не витребував висновок експертизи, яка була проведена Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України, є безпідставними.

Судом першої інстанції за клопотанням представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 ухвалою від 18 квітня 2018 року було призначено судову економічну експертизу, на вирішення якої було питання: який розмір заборгованості на момент звернення позивача до суду за Договором про надання споживчого кредиту (з Правилами) №0 від 21.03.2016, чи здійснив позивач розрахунок позовних вимог із застосуванням подвійної відсоткової ставки, що складає 41,8%, який розмір заборгованості за процентами відповідно до п. 2.7. Договору про надання споживчого кредиту (з Правилами) №0 від 21.03.2016. Попередню оплату за проведення експертизи було покладено на ОСОБА_1 .

Однак вказану експертизу проведено не було, оскільки ОСОБА_1 не здійснив оплату. В суді апеляційної інстанції апелянт визнав, що доказів про оплату експертизи у нього немає. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11 січня 2019 року було поновлено провадження по справі. Тому посилання апелянта на те, що суд першої інстанції розглянув справу, не дочекавшись результатів експертного дослідження, є безпідставним та не ґрунтується на матеріалах справи.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 також заявляв клопотання про призначення по справі економічної експертизи, на вирішення якої просив поставити питання, які є аналогічними заявленим в суді першої інстанції. В задоволенні вказаного клопотання колегією суддів було відмовлено виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 102 ЦПК України предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Згідно ч. 1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

В даному випадку позивачем при зверненні до суду було надано копію повного тексту Договору про надання споживчого кредиту (з Правилами) №0 від 21.03.2016, текст Правил (договірні умови) споживчого кредитування позичальників АТ «УкрСиббанк», які були надруковані в газету «Голос України» №85 від 13.05.2011, повні тексти копій Договору поруки №264726 (основний борг) та Договір поруки №264726 (проценти та інші платежі), розрахунок заборгованості, Довідку-розрахунок заборгованості за кредитом, Довідку-розрахунок заборгованості по процентам за користування кредитом, Довідку-розрахунок пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, Довідку-розрахунок пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за користування кредитом, які були сформовані станом на 17.05.2017.

Відповідно до матеріалів справи 04.04.2017 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позивачем були направлені вимоги про дострокове погашення заборгованості протягом 31 календарного дня з дати одержання цього повідомлення. Повідомлення були отримані відповідачами 09.04.2017, а 22.05.2017 позивач поштою направив до суду позовну заяву.

Зазначені докази не спростовані апелянтом, суд першої інстанції обґрунтовано розглянув справу на підставі наявних в матеріалах справи доказах. В розрахунках заборгованості було зазначено суми, які були сплачені відповідачем ОСОБА_1 , та дати їх сплати. Також було зазначено суми та періоди нарахування процентів, періоди нарахування за збільшеною процентною ставкою, періоди нарахування пені, а тому незгода апелянта з наведеним розрахунком заборгованості не може свідчити про неналежність наданих позивачем доказів. Доказів про сплату апелянтом інших сум, ніж зазначено в розрахунках, ним також не надавалось.

За положеннями статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Разом з тим, задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції не надав оцінки обґрунтованості нарахованої позивачем суми заборгованості за процентами та пені.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Положенням статті 611 Цивільного кодексу України визначено правові наслідки порушення зобов`язання. Так, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Заявляючи вимоги про стягнення процентів, позивач провів розрахунок за процентною ставкою, яка була визначена сторонами в п. 2.7 Договору про надання споживчого кредиту (з Правилами) №0 від 21.03.2016. У вказаному пункті також було зазначено, що за користування кредитним коштами понад встановлений договором термін встановлюється процентна ставка у підвищеному розмірі, що визначений Правилами споживчого кредитування. Порядок нарахування та сплати процентів на прострочену суму основного боргу встановлений Правилами споживчого кредитування.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 грудня 2020 року міститься висновок, відповідно до якого матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Правила розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи договір кредиту, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, щодо сплати процентів у подвійному розмірі за час наявності прострочення виконання кредитного договору, а також неустойки (пені, штрафів), зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Правила (умови) банківських послуг, відсутність у кредитному договорі умов про сплату процентів у подвійному розмірі за час наявності прострочення виконання кредитного договору та пені за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Правила не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Надані позивачем Правила, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в кредитному договорі, який безпосередньо підписаний останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовій формі можливість підвищення процентної ставки за кредитним договором, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. У вказаній постанові Великої Палати Верховного Суду вказується, що в такому випадку застосовувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, неможливо.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Правила (договірні умови) споживчого кредитування позичальників АТ «УкрСиббанк», відсутність у тексті Договору про надання споживчого кредиту домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами за ставкою у підвищеному розмірі, пені за несвоєчасне погашення кредиту та за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам, надані банком при зверненні до суду з позовом Правила (договірні умови) споживчого кредитування позичальників АТ «УкрСиббанк», опубліковані в газеті «Голос України», не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2020 року змінити в частині розміру заборгованості, в зв`язку з чим викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції.

Позовні вимоги Акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково та стягнути на його користь з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно заборгованість за договором про надання споживчого кредиту в розмірі 1 076 650 грн. 35 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк» судовий збір в сумі по 8 317 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 13 жовтня 2021 року.

Головуючий

Судді