Справа № 465/1313/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Марків Ю.С.
Провадження № 22-ц/811/2073/21 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

за участі секретаря: Іванової О.О.,

без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 20 травня 2021 року у справі за заявою Державної іпотечної установи про заміну сторони (стягувача) у виконавчому провадженні та рішенні суду, у справі № 465/1313/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2020 року заявник звернувся до суду із заявою про заміну сторони (стягувача) у виконавчому провадженні та рішенні суду, у справі № 465/1313/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заяву мотивували тим, що 26 грудня 2014 року Франківським районним судом м. Львова ухвалено рішення по цивільній справі №465/1313/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, згідно якого вирішено солідарно стягнути з відповідачів на користь Банку заборгованість за кредитним договором на загальну суму 408168,27 та судових витрат в розмірі 3654,00 грн.

11 лютого 2015 року між ДІУ та банком укладено договір відступлення права вимоги №17/4-В, відповідно до умов якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває всі права вимоги за договорами, вказаних у додатках до цього договору.

Згідно інформації, яка міститься під порядковим номером 667 Додатком №1 до Договору відступлення права вимоги №17/4-В від 11 лютого 2015 року ОСОБА_3 є боржником за кредитним договором №170-4.4 від 29 квітня 2005 року, а згідно договору поруки №б/н від 29 квітня 2005 року поручителем боржника є ОСОБА_1 .

Франківським ВДВС було відкрите виконавче провадження №46576320 від 12 лютого 2015 року щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" заборгованості за кредитом, а також виконавче провадження №46575945 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" заборгованості за кредитом.

Вважали, що Державна іпотечна установа, як правонаступник банку за договором має право на заміну сторони у судовій справі та виконавчому провадженні, тому просили замінити стягувача у виконавчих провадженнях по справі № 465/1313/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором з Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" на Державну іпотечну установу.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 20 травня 2021 року заяву Державної іпотечної інспекції про заміну сторони (стягувача) у виконавчому провадженні та рішенні суду, у справі № 465/1313/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено.

Замінено сторону (стягувача) у виконавчих провадженнях у справі №465/1313/14-ц з ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" на Державну іпотечну установу.

Ухвалу суду оскаржив представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 .

Вважає, що до матеріалів справи не було додано належних та допустимих доказів правонаступництва, оскільки надані суду документи належним чином не посвідчені.

Звертає увагу на те, що стягувач пропустив строк пред`явлення виконавчих листів до виконання та в заяві не ставилось питання про поновлення такого.

Зазначає, що питання заміни стягувача можливе у випадку наявного виконавчого провадження або в межах строків пред`явлення виконавчого документу до виконання..

Стверджує, що суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не мотивував чому поза межами строку пред`явлення виконавчого листа до виконання замінив стягувача.

Просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити.

Сторони у судове засідання не з`явилась, однак про дату, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Статтею 371 ЦПК України передбачено, що апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Недотримання строків розгляду цивільних справ порушує конституційне право на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Зважаючи на практику Європейського суду з прав людини та, з огляду на положення Конвенції, цікавитися рухом справи є обов`язком сторони та не є порушенням права особи на доступ до правосуддя.

Рішеннями Європейського суду визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними правами.

У рішенні «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року Європейський суд з прав людини нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Враховуючи вищенаведене, вимоги законодавства щодо строків розгляд апеляційної скарги на рішення суду та зважаючи на те, що неявка належно повідомленої особи не перешкоджає розгляду справи за її відсутності, керуючись принципами ефективності судового процесу, спрямованому на недопущення затягування розгляду справи та ст. 372 ЦПК України, колегія суддів ухвалила розглядати справу за відсутності сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 442 ЦК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Згідно ч. 5 ст. 15 Закону України "Про виконавче провадження" у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, рішенням Франківського районного суду м. Львова від 26 грудня 2014 року в справі №465/1313/14-ц позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Банк» Фінанси та кредит» задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк» Фінанси та Кредит» заборгованість за Кредитним договором № 170-4.4 від 29 квітня 2005 року, яка станом на 22 серпня 2014 року становить 408 168, 27 грн., стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства « Банк» Фінанси та Кредит» судовий збір у розмірі 3 654, 00 грн.

11 лютого 2015 року між Державною іпотечною установою та ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" укладено договір про відступлення права вимоги №17/4-В, згідно з умовами якого, а також додатку №1 до даного договору право вимоги до позичальника - ОСОБА_3 та зобов`язання передбаченими кредитним договором №170-4.4 від 01 грудня 2005 року перейшло до Державної іпотечної установи.

Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 170-4.4 між ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3 , ОСОБА_1 було укладено договір поруки від 29 квітня 2005 року, згідно п.1.1 якого ОСОБА_1 взяла на себе зобов`язання солідарно відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання ОСОБА_3 зобов`язань за кредитним договором.

Як вбачається з інформації про виконавче провадження №46575945, сформованої 02 квітня 2021 року, державним виконавцем Кручок А.М. 24 травня 2017 року повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження" у зв`язку з відсутністю у боржника майна.

Також, відповідно до інформації про виконавче провадження №46576320, сформованої 02 квітня 2021 року, державним виконавцем Кручок А.М. 24 травня 2017 року повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження" у зв`язку з відсутністю у боржника майна.

Законом передбачена можливість відновлення виконавчого провадження.

Так, згідно із частиною першою статті 41 Закону № 1404-VIII у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Водночас після закінчення виконавчого провадження не виключається можливість подальшого руху справи як в межах перегляду рішення суду (апеляційний, касаційний перегляд, перегляд за нововиявленими або виключними обставинами), так і в межах виконання рішення суду (поворот виконання, оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження, повторне пред`явлення виконавчого документу до виконання, оскарження постанови про повернення виконавчого документу та ін.), а також у зв`язку із судовим контролем за виконанням рішення суду.

Тож навіть після повернення виконавчого документу чи закінчення виконавчого провадження у учасника справи може виникати ряд процесуальних питань, пов`язаних із захистом його прав та охоронюваних інтересів.

З аналізу наведеного можна зробити висновок про те, що оскільки виконавче провадження є самостійною стадією судового процесу, сторони виконавчого провадження належать до учасників справи, а отже, якщо процесуальне правонаступництво має місце на стадії виконавчого провадження, заміна сторони виконавчого провадження означає й заміну учасника справи. Відтак заміна у разі вибуття сторони виконавчого провадження правонаступником має відбуватись з одночасною заміною правонаступником відповідного учасника справи. Відповідний висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду також у постанові від 3 листопада 2020 року у справі № 916/16/17 (пункт 73).

Окрім цього, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини виконання судових рішень розглядається як невід`ємна частина судового розгляду в розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Європейський суд неодноразово робив висновок, що це право стало б ілюзорним у разі, коли б правова система держави допускала, аби остаточне, обов`язкове судове рішення залишилося невиконаним («Шмалько проти України», № 60750/00, пункт 43, рішення від 20 липня 2004 року; «Ромашов проти України», № 67534/01, пункт 42, рішення від 27 липня 2004 року та інші).

Відповідно до ч. 1 ст.512 ЦПК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою.

Отже, внаслідок відступлення права вимоги за основним зобов`язанням новим кредитором (стягувачем) є Державна іпотечна установа.

Відповідно до ухвали колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 15 жовтня 2008 року, під правонаступництвом у виконавчому провадженні розуміють заміну однієї зі сторін (стягувача або боржника) з переходом прав його попередника до іншої особи, що раніше не брала участь у виконавчому провадженні.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки у правовідносинах, що виникли на підставі вищевказаного договору відбулась заміна стягувача з Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" на Державну іпотечну установу, а закінчення виконавчого провадження, у тому числі й у випадку повернення виконавчого документу стягувачу, не виключає подальшого існування процесуальних правомочностей учасника справи в межах судового провадження, тож не має наслідком заборону здійснення процесуального правонаступництва щодо них.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Також, відповідно до практики ЄСПЛ, зокрема у справі «Гарсіа Руіз проти Іспанії (Garcia Ruiz v. Spain) від 21.01.1999 року (заява 30544/96), п. 26: «…при відхиленні скарги апеляційний суд може в принципі просто схвалити обґрунтування рішення суду нижчого суду…».

Зважаючи на вказане колегія суддів вважає за можливе в цілому схвалити мотиви суду першої інстанції щодо розгляду усіх позовних вимог, викладені в оскаржуваному рішенні із викладеним вище своїм додатковим обґрунтуванням, вважаючи такі належними та відповідними до встановлених обставин, що мають значення та вимог закону, без додаткового дублювання.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 20 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 11 жовтня 2021 року

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.