Провадження № 2-з/643/234/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.10.2021 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова в складі головуючого судді Крівцова Д.А., за участю секретаря Гюлалієвої Ф.Р. кизи, представника позивача ОСОБА_1 адвоката Соляник О.О., розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Харкова заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом адвоката Соляник Олени Олександрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 , до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», ОСОБА_3 , державного реєстратора Комунального підприємства «Регістр Сервіс» Первомайської міської ради Харківської області Малишева Віталія Валерійовича, третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Антипова Ія Володимирівна, про визнання недійсними договору купівліпродажу прав вимоги, договору відступлення права вимоги за іпотечним договором, скасування рішень, припинення та поновлення права власності, -

ВСТАНОВИВ:

27.12.2019 року ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , звернулася до суду з позовом, у якому з урахуванням наступних уточнень просить: визнати недійсним Договір № 1563/К купівлі продажу прав вимоги від 12.07.2019 року, укладений між ПАТ «Дельта Банк», від імені якого діяв представник до Довіреністю ОСОБА_5 , та фізичною особою підприємцем ОСОБА_3 , від імені якої діяв представник за довіреністю ОСОБА_6 ; визнати недійсним договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором № 444/06-КВ/Z, укладений 12.07.2019 року між ПАТ «Дельта Банк», від імені якого діяв представник за Довіреністю Сорокін М.В., та фізичною особою підприємцем ОСОБА_3 , від імені якої діяв представник за довіреністю ОСОБА_6 , посвідчений ПН КМНО Антиповою І.В. (реєстраційний номер 527); скасувати рішення приватного нотаріуса КМНО Антипова І.Я. щодо зміни іпотекодержателя ПАТ «Дельта-Банк» на ОСОБА_3 та припинити обтяження; скасувати рішення державного реєстратора Малишева В.В. про державну реєстрацію за ОСОБА_3 прав та обтяжень щодо реєстрації права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (далі Квартира), припинити право власності ОСОБА_3 на вказану Квартиру та поновити право власності на Квартиру за позивачем.

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_2 був власником Квартири. 05.07.2006 року між ОСОБА_7 та ТОВ «Український промисловий банк» укладено кредитний договір № 444/06-КВ, згідно з умовами якого Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 38600,00 доларів США з розрахунку 13,5 % річних строком до 04.07.2012 року. 05.07.2006 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Український промисловий банк» з метою забезпечення вказаного кредитного договору був укладений іпотечний договір, за яким передана в іпотеку Квартира. 30.06.2012 року між ТОВ «Український промисловий банк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України укладено договір про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Український промисловий банк» на користь ПАТ «Дельта Банк», згідно якого ПАТ «Дельта Банк» набув право вимоги за кредитними та іпотечними договорами. Після того, як строк кредитного договору № 444/06-КВ від 05.07.2006 року закінчився, ПАТ «Дельта Банк» 30.04.2013 року звернулося із позовом до суду до ОСОБА_7 (основного боржника) та ОСОБА_8 (поручителя) про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка станом на 11.04.2013 року склала 125180,45 грн. 02.08.2013 року Московським районним судом м. Харкова прийнято заочне рішення про задоволення позовних вимог та стягнення солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 125180,45 грн. Вказане рішення скасоване 15.03.2019 року за заявою ОСОБА_8 про перегляд заочного рішення. 31.05.2019 року Московським районним судом м. Харкова було прийнято нове рішення про часткове задоволення позовних вимог: стягнуто заборгованість із ОСОБА_7 в сумі 125180,45 грн., а в частині стягнення сум із ОСОБА_8 відмовлено через те, що порука припинилася. Постановою Харківського апеляційного суду від 12.11.2019 року рішення суду першої інстанції фактично залишено без змін. Таким чином, сума заборгованості ОСОБА_7 за кредитним договором № 444/06-Кв від 05.07.2006 року після закінчення строку дії цього договору була зафіксована в розмірі 125180,45 грн. В березні 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося із позовом до суду до позивача про стягнення боргу та звернення стягнення на предмет іпотеки. В позові було зазначено, що загальна сума заборгованості ОСОБА_2 перед банком складає 155122,63 грн. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17.10.2016 року позов задоволено повністю, але постановою Харківського апеляційного суду від 20.12.2018 року рішення суду скасовано та в задоволенні позову відмовлено. Таким чином, станом на дату укладення Договору № 1563/К купівлі продажу права вимоги від 12.07.2019 року, набрало законної сили рішення суду, яким банку відмовлено у зверненні стягнення на предмет іпотеки Квартиру. Крім того, Банком 12.07.2019 року передано ОСОБА_3 право вимоги за іпотечним договором, за яким вже минув строк позовної давності для звернення стягнення на предмет іпотеки. Позивач вважає, що Договір купівлі продажу прав вимоги від 12.07.2019 року № 1563/К, укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3 , є недійсним та не створює юридичних наслідків, оскільки станом на дату укладення Договору ПАТ «Дельта Банк» вже скористалося своїм правом на отримання суми боргу в судовому порядку. Банк, відступаючи права вимоги по кредитному договору № 444/06-КВ ОСОБА_3 , безпідставно збільшив розмір реально існуючої заборгованості: по тілу кредиту, по відсоткам та додав заборгованість з пені та штрафів. ПАТ «Дельта Банк» відступлено недійсні вимоги до основного боржника на суму 927816,63 грн. На дату укладення Договору № 1563/К купівліпродажу права вимоги від 12.07.2019 року, не існували права вимоги ПАТ «Дельта Банк» до поручителя по кредитному договору № 444/06-КВ ОСОБА_8 , з яким 05.07.2006 року банк уклав Договір поруки № 444/06-КВ-П. Строк виконання зобов`язання за кредитним договором від 05.07.2006 року минув 04.07.2012 року. На дату укладення Договору купівлі продажу прав вимоги № 1563/К від 12.07.2019 року, рішенням Харківського апеляційного суду від 20.12.2018 року Банку було відмовлено у позові до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки Квартиру. Дії державного реєстратора ОСОБА_9 щодо перереєстрації права власності на Квартиру на ОСОБА_3 є протиправними, реєстрація права власності здійснена з порушенням законодавства України, а саме. Іпотечний договір не містить умов переходу прав власності на Квартиру до іншої особи. Ураховуючи відсутність укладеного між сторонами договору про задоволення вимог іпотекодержателя, а також що позивач не надавав свої згоди на передачу предмета іпотеки у власність ОСОБА_3 , дії реєстратора щодо реєстрації за ОСОБА_3 права власності на Квартиру є незаконними. Також позивач не отримував від іпотекодавця письмової вимоги про усунення порушень. На момент реєстрації права власності на Квартиру не проводилась оцінка предмету іпотеки. Крім того, на момент реєстрації права власності був наявний невирішений судовий спір. При реєстрації права власності на Квартиру за ОСОБА_3 був відсутній дозвіл органу опіки та піклування попри ту обставину, що у Квартирі зареєстрована та проживає дитина. Також державним реєстратором порушено Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки Квартира підпадала під дію вказаного мораторію.

05.10.2021 року позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій він просить заборонити органам та суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, які утворені та діють відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вчинення дій, пов`язаних з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та державну реєстрацію обтяжень речових прав на спірне нерухоме майно Квартиру.

В обґрунтування заяви позивач посилається на обставини, викладені в позові, а також на положення законодавства України та судову практику Європейського суду з прав людини і Верховного Суду. Зазначає, що існує реальна загроза відчуження Квартири, яка є предметом спору, що може утруднити або зробити неможливим подальший ефективний захист та поновлення прав позивача, оскільки останній буде вимушений заявляти нові позовні вимоги із залученням нових власників.

Представник позивача в судовому засідання 11.10.2021 року заяву про забезпечення позову та викладені в ній доводи підтримала в повному обсязі.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до ч. 3 ст. 153 ЦПК України суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням.

Види заходів забезпечення позову визначені ч. 1 ст. 150 ЦПК України. До них в тому числі відноситься заборона вчиняти певні дії.

Згідно ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 22.02.2005 року у справі «Новоселецький проти України» зазначив, що стаття 1 Протоколу N 1, яка спрямована в основному на захист особи від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу приймати деякі необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (див. рішення "Броньовський проти Польщі" [GC], N 31443/96, п. 143, CEDH 2004-...). У кожній справі, в якій іде мова про порушення вищезгаданого права, Суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар (див. рішення "Спорронг та Лонрот проти Швеції" ( 980_098 ), від 23 вересня 1982 року, серія А, N 52, стор. 26, п.69).

В рішенні від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що втручання у право особи, захищене статтею 1 Першого протоколу, має бути виправданим. У цьому зв`язку Суд знову наголошує на необхідності підтримання "справедливої рівноваги" між загальним інтересом суспільства та захистом основних прав конкретної особи. Необхідну рівновагу не буде забезпечено, якщо відповідна особа несе "особистий і надмірний тягар" (див. рішення у справі Брумареску, п. 78).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12.02.2020 по справі № 381/4019/18 висловила висновки щодо застосування норм права, згідно яких співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При цьому наявність чи відсутність фактів, якими обґрунтовуються позовні вимоги, суд установлює під час ухвалення рішення по суті спору, в зв`язку з чим відсутні підстави для відмови у вжитті заходів забезпечення позову з огляду на недоведеність або необґрунтованість заявлених позовних вимог. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову. При цьому забезпечення позову у вигляді арешту нерухомого майна не призведе до невиправданого обмеження майнових прав власника, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним. Вказаний вид забезпечення позову не впливає на матеріальний стан власника майна та не призводить до понесення додаткових витрат унаслідок його застосування.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Верховного Суду від 25.09.2019 року по справі № 20/3560/18, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу. Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Дослідивши доводи заяви про забезпечення позову, позовної заяви та матеріали справи, суд приходить до висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення заяви з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.07.2006 року між позивачем та ТОВ «Український промисловий банк» укладений Іпотечний договір 444/06-КВ/Z, згідно умов якого позивач передав банку в іпотеку Квартиру з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 444/06-КВ, укладеним між банком та ОСОБА_7 .

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 236140361 від 09.12.2020 року вбачається, що власником Квартири з 25.09.2019 року є ОСОБА_3 . Підставою для реєстрації зазначено вимогу ОСОБА_3 , іпотечний договір № 444/06-КВ/Z від 05.07.2006 року, договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором.

Таким чином, з доводів заяви про забезпечення позову, позовної заяви, вказаних вище доказів та інших матеріалів справи вбачається, що між сторонами дійсно виник спір в тому числі щодо правомірності набуття ОСОБА_3 права власності на Квартиру та правомірності вибуття Квартири з власності позивача.

Згідно чинного законодавства України та висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 по справі № 381/4019/18, на даній стадії розгляду справи суд позбавлений можливості надавати по суті оцінку доведеності або обґрунтованості заявлених позовних вимог.

Суд приходить до висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до відчуження спірної Квартири на користь інших осіб, які не є учасниками справи, а відтак істотно ускладнити або унеможливити виконання можливого рішення суду, а також ефективний захист і поновлення прав та інтересів позивача, які згідно доводів позовної заяви порушені відповідачем.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Верховного Суду від 19.02.2021 року в справі № 643/12369/19, предметом позову в якій є в тому числі скасування рішення державного реєстратора, скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно, належним заходом забезпечення позову в такій категорії справ є саме заборона відчуження спірного нерухомого майна.

В цій же постанові Верховним Судом зазначено, що відсутність доказів на підтвердження дійсного наміру відповідача відчужити квартиру не можуть бути підставою для відмови в задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки забезпечення позову у цьому спорі, який має майновий характер, спрямоване на виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

За таких обставин суд приходить до висновку, що накладення заборони відчуження Квартири є співмірним, необхідним, ефективним та достатнім заходом забезпечення позову, який гарантуватиме ефективний захист і поновлення прав та інтересів позивача в разі задоволення позову і одночасно не становитиме надмірний тягар для власника Квартири, оскільки Квартира фактично перебуватиме у володінні власника та обмежується лише можливість розпоряджатися нею. Вказаний вид забезпечення позову не впливатиме на матеріальний стан власника Квартири та не призведе до понесення додаткових витрат унаслідок його застосування.

У вимогах позивача щодо заборони органам та суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, які утворені та діють відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вчинення дій, пов`язаних з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та державну реєстрацію обтяжень речових прав на спірне нерухоме майно Квартиру, суд відмовляє з наступних підстав.

Позивачем не обґрунтовано та не доведено, яким чином дії щодо можливої реєстрації обтяжень можуть ускладнити або унеможливити виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, які стосуються вирішення спору щодо права власності на Квартиру.

З урахуванням наведеного та висновків щодо застосування норм права Верховного Суду, накладення заборони відчуження Квартири є співмірним, ефективним, необхідним та достатнім видом забезпечення позову, який гарантуватиме неможливість відчуження Квартири у власність інших осіб та забезпечуватиме можливість виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Суд роз`яснює учасникам справи, що вони не позбавлені права в порядку, визначеному ст. 156, 158 ЦПК України, звернутись до суду з заявою про заміну одного заходу забезпечення позову іншим або з заявою про скасування заходів забезпечення позову.

Керуючись ст. 149-153, 258-261, 353-354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом адвоката Соляник Олени Олександрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», ОСОБА_3 , державного реєстратора Комунального підприємства «Регістр Сервіс» Первомайської міської ради Харківської області Малишева Віталія Валерійовича, третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Антипова Ія Володимирівна, про визнання недійсними договору купівліпродажу прав вимоги, договору відступлення права вимоги за іпотечним договором, скасування рішень, припинення та поновлення права власності - задовольнити частково.

Заборонити відчуження квартири АДРЕСА_2 , що зареєстрована на праві власності за ОСОБА_3 .

В іншій частині заяви - відмовити.

Ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом та підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали. Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Крівцов Д.А.