ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/2758/21 Головуючий у 1-й інстанції: Котляр А.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А.В.,

секретар Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», ОСОБА_3 про визнання угоди недійсною,

із апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Вишняков Дмитро Олександровича, на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19 травня 2021 року,-

В С Т А Н О В И В:

У грудня 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», ОСОБА_3 про визнання угоди недійсною, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 09.10.2012 року ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №К-4254927. Того ж дня між Банком та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір, предметом якого була квартира під АДРЕСА_1 . 22.10.2019 між Банком та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги №2042/К, згідно п. 1.1 якого продавець передає у власність покупцеві, а Покупець приймає у власність права вимоги, які виникли та/або можуть виникнути у майбутньому та які включають: право вимоги до позичальників, заставодавців, майнових поручителів та фінансових поручителів, які виникли за укладеними договорами та/або на інших підставах наведених в додатку №1 до цього договору. Позивачі вважають договір купівлі-продажу прав вимоги за своєю природою договором факторингу, який укладено з порушенням норм законодавства. Покупець ОСОБА_3 не може бути стороною договору факторингу, оскільки не є юридичною особою, яка здійснює банківську діяльність. Станом на день укладення відповідачами оспорюваного договору заборгованість за кредитом зросла з 78 000 грн до 1 037 440,08 грн. При цьому ціна, за якою була викуплена заборгованість складає 52 000 грн.

Просять визнати недійсним договір купівлі-продажу прав вимоги №2042/К від 22.10.2019 , укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3 , з підстав передбачених ст.ст.203, 215 ЦК України.

Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 19 травня 2021 року у задоволені позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 в особі свого представника адвоката Вишнякова Д.О. подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані фактичні обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, і ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що при вирішені спору суд першої інстанції не звернув уваги на те, що у Цивільному Кодексі України проведено розмежування правочинів, предметом яких є відступлення права вимоги, а саме: правочини з відступлення права вимоги (цесія) та договори факторингу, де за договором цесії учасниками можуть бути і фізичні і юридичні особи, а за договором факторингу фактором може бути лише установа з виключним видом діяльності надання фінансових послуг. При цьому надання фінансових послуг потребує ліцензування. Окрім того, апелянт вказав на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги доводи позивачів про відсутність у вказаних правовідносин ознак договору факторингу, оскільки спірна квартира була придбана ОСОБА_3 без додаткової плати, тобто за номінальною вартістю, отже в даному випадку суд першої інстанції помилився із визначенням норм ЦК України, які підлягають застосуванню в даному випадку. На підставі викладеного, скаржник вважає, що суд першої інстанції не дав належної оцінки його доводам та прийшов до помилкових висновків, які призвели до ухвалення незаконного рішення.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 зазначила, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскілки її доводи не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Інші учасники справи, своїм правом, передбаченим статтею 360 ЦПК України не скористались, відзив на позов не надали, проте це не заважає її розгляду за наявними матеріалами справи.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на такі обставини.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За вимогами п. п.1, 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі посилалися на те, що договір купівлі-продажу прав вимоги від 22.10.2019, укладений із ОСОБА_3 є договором факторингу. В свою чергу ОСОБА_3 як фізична особа не може бути стороною такого договору, а тому оспорюваний правочин суперечить приписам цивільного законодавства України, а тому на підставі ст.215 ЦК України має бути визнаний недійсним.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив із того, що за своєю правовою природою спірний договір є договором купівлі-продажу майнового права, укладеним банком під час розпродажу активів у процедурі ліквідації з метою розрахунку з кредиторами, тому не може бути віднесений до договорів факторингу, фізична особа ОСОБА_3 мала право брати участь у проведенні електронних торгів з придбання прав вимоги за кредитним договором, будь-яких ознак недійсності договору встановлено не було.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг.

Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом(частина третя статті 656 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги.

Договір відступлення права вимоги має такі ознаки: 1) предметом є відступлення права вимоги щодо виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) таке зобов`язання може бути як грошовим, так і не грошовим (передання товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним або безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, за яким виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункти 37, 38)).

Договір факторингу має такі ознаки: 1) предметом є надання фінансової послуги за плату; 2) мета полягає у наданні фактором й отриманні клієнтом фінансової послуги; 3) зобов`язання, в якому клієнт відступає право вимоги, може бути тільки грошовим; 4) такий договір має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, але й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 5) укладається тільки у письмовій формі та має містити визначені Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» умови (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункт 48)).

Встановлено, що 09.10.2012 між AT «Дельта Банк» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № К-4254927 про надання кредиту у розмірі 70 000 грн. із строком повернення його до 08.10. 2019.

09.10.2012 на забезпечення належного виконання умов Кредитного договору між AT «Дельта Банк» та ОСОБА_2 укладено Іпотечний договір, посвідчений Гармашовим Г.М., приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу за реєстраційним номером 3933 від 09.10.2012.

Відповідно п. 2.1. Іпотечного договору визначено, що: «Іпотекодавець з метою забезпечення належного виконання Позичальником зобов`язання, що випливає з Кредитного договору, передає, а Іпотекодержатель приймає в іпотеку в порядку та на умовах, визначених цим Договором, належне йому на праві приватної власності нерухоме майно, а саме квартиру під номером АДРЕСА_1 .

02.03.2015 Правління Національного банку України відповідно до вимог статті 76 Закону № 2121-111 прийняло Постанову № 150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних».

На підставі Постанови Правління НБУ від 02.03.2015 № 150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», згідно з яким з 03.03.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк».

02.10.2015 НБУ за пропозицією Фонду гарантування ухвалив рішення №664 про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта банк».

08.10.2019 Фондом гарантування вкладів фізичних осіб було продано право вимоги АТ «Дельта Банк» за Кредитним договором № К-4254927 від 09.10.2012 шляхом проведення відкритих торгів з продажу активів банку переможцю аукціону ОСОБА_3 за 52 000,00 грн.

08.10.2019 було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги № 2042/К, посвідчений Антиповою І.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстраційним номером № 880 від 22.10.2019.

Відповідно п. 1.1. Договору № 2042/К , за цим Договором в порядку та на умовах, визначених цим Договором, продавець передає у власність Покупцеві, а Покупець приймає у власність право вимоги, які виникли та/або можуть виникнуть у майбутньому».

Згідно додатку № 1 до Договору № 2042/К передано право вимоги за договорами: кредитним договором № К-4254927 від 09.10.2012, укладеним з ОСОБА_1 , із загальною заборгованістю на дату купівлі-продажу складається: 1 037 440,08 (один мільйон тридцять сім тисяч чотириста сорок гривень 08 копійок), заборгованість по тілу кредиту - 57 041,35 (п`ятдесят сім тисяч сорок одна гривня 35 копійок), заборгованість по відсоткам -25 103,94 (двадцять п`ять тисяч сто три гривні 94 копійки), пеня, штрафи, та комісії - 955 294,79 (дев`ятсот п`ятдесят п`ять тисяч двісті дев`яносто чотири гривні 79 копійок); іпотечним договором,укладеним з ОСОБА_4 , посвідченого Гармашовим Г.М., приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу за реєстраційним номером 3933 від 09.10.2012; договором поруки, укладеним з ОСОБА_2 ; договором поруки, укладеним з ОСОБА_5 .

Якщо предметом і метою договору є відступлення права вимоги, а інші суттєві умови договору притаманні як договорам відступлення права вимоги, так і договорам факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору, у суду немає підстав вважати такий договір відступлення права вимоги договором факторингу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 (пункт 51).

Якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторони у відповідному договорі мають визначити ціну продажу цього майнового права. Можлива різниця між вартістю права вимоги та ціною його продажу може бути зумовлена ліквідністю цього майнового права та сама по собі (за відсутності інших ознак) не означає наявність фінансової послуги, яку новий кредитор надає попередньому (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункт 57).

Договори купівлі-продажу майнових прав і відступлення права вимоги за іпотечним договором за їхніми ознаками є договорами, за якими банк у зобов`язаннях за кредитним договором-1 і договором іпотеки замінений на позивачку як нового кредитора.

У процедурі ліквідації ПАТ «Дельта банк» відбулись електронні торги з продажу його майна. За результатами торгів, переможцем яких стала ОСОБА_3 , вона на підставі договору купівлі-продажу майнових прав та договору відступлення права вимоги за іпотечним договором отримала майнове право вимоги виконання кредитного договору-1 і договору іпотеки.

Здійснювати фінансові операції відносно боржника ОСОБА_3 прав не набувала.

Отже, такі договори не можна кваліфікувати як договори факторингу. Вони є змішаними, бо містять елементи різних договорів (частина друга статті 628 ЦК України), зокрема ознаки договору купівлі-продажу права вимоги (за умовами якого продавець продав, а покупець придбав право вимоги на публічних торгах) і договору відступлення права вимоги (цесії) (за умовами якого первісний кредитор передав право вимоги новому кредитору). Тому помилковими є висновки судів попередніх інстанцій про те, що договір купівлі-продажу майнових прав містить ознаки договору факторингу.

Суб`єктний склад правочинів з відступлення права вимоги законом не обмежений, на відміну від договорів факторингу, однією зі сторін якого обов`язково має бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (пункти 51-52).

Крім того, положення нормативно-правових актів, які врегулювали процедуру ліквідації банку, допускають продаж на конкурсних засадах майна банку, що перебуває у стадії виведення з ринку (ліквідації), шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та за договорами забезпечення виконання зобов`язання будь-яким суб`єктам правовідносин, зокрема і без статусу банку або іншої фінансової установи (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 грудня 2020 року у справі № 640/14873/19).

З огляду на вказане продаж і відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання у процедурі ліквідації банку може відбутися на конкурсних засадах на користь будь-якої особи.

Тому висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_3 як фізична особа в силу вимог закону могла бути стороною договору купівлі-продажу майнових прав та договору відступлення права вимоги за іпотечним договором є правильними.

Установивши, що спірний договір був укладений сторонами у процедурі ліквідації банку на конкурсних засадах із дотриманням вимог законодавства, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання договору недійсним.

Незгода позивачів із розміром заборгованості за кредитним договором, яка була визначена Банком при укладенні спірного правочину, не є підставою для визнання правочину недійсним.

Обґрунтованість розміру заборгованості підлягає встановленню і доведенню при пред`явленні новим кредитором вимог до позичальника і майнового поручителя про стягнення заборгованості.

Доводи апеляційної скарги не спростовують законних та обґрунтованих висновків суду, а свідчать лише про незгоду апелянта із рішенням суду.

Керуючись ст.ст. 268, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 інтереси якого представляє адвокат Вишняков Дмитро Олександровича залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 19 травня 2021 рокуу цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 20 жовтня 2021 року.

Головуючий: І.В. Кочеткова

А.В. Дашковська

О.М. Кримська