АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2021 року

м. Чернівці

справа № 724/1257/20

провадження 822/877/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянди М.І.,

суддів: Половінкіної Н.Ю., Перепелюк І.Б.,

за участю секретаря Паучек І.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа: ОСОБА_3 ,

апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_4 , на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 15 червня 2021 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Єфтеньєв О.Г.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації вартості автомобіля.

Позов мотивовано тим, що 27 лютого 2014 року рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який було зареєстровано 10 листопаді 2006 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Хотинського районного управління юстиції в Чернівецькій області, за актовим записом № 111 розірвано. Після розірвання шлюбу прізвище відповідачки ОСОБА_1 змінено на дошлюбне « ОСОБА_1 ». 26 червня 2018 року вона уклала шлюб з ОСОБА_7 , після одруження змінила прізвище на « ОСОБА_1 ».

Вказує, що в період шлюбу з відповідачем за спільні кошти придбали автомобіль марки «MERSEDES-BENZ 110» 2003 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 . Зазначений автомобіль з 10 листопада 2006 року по 27 лютого 2014 року було зареєстровано за ОСОБА_2

23 січня 2014 року вказаний автомобіль було знято з обліку для реалізації, на підставі довідки-рахунку, без відома позивачки. Згідно договору купівлі-продажу автомобіль марки «MERSEDES-BENZ 110» 2003 року випуску, д/н НОМЕР_2 перейшов у власність ОСОБА_3 , на підставі довідки-рахунку.

Враховуючи, що даний правочин купівлі-продажу автомобіля виходить за межі дрібного побутового та укладений ОСОБА_2 без письмової згоди позивачки, остання у грудні 2015 року звернулася до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу, скасування свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, визнання транспортного засобу спільною сумісною власністю та визнання права власності на 1/2 частину транспортного засобу.

Постановою Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2018 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

На підставі вищевикладеного просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості відчуженого, без згоди позивачки, автомобіля Mersedes-Benz 110, реєстраційний номер НОМЕР_3 , у розмірі 84 902 гривень 90 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 15 червня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації вартості автомобіля відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спірний автомобіль було придбано сторонами у справі за час шлюбу, а тому відповідно до ч.1 ст.61 СК України є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Позивачем ОСОБА_1 пропущено встановлений законом трирічний строк позовної давності для звернення до суду з указаним позовом, про застосування якого заявлено відповідачем, що є підставою для відмови у позові.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_4 , просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_4 , у своїй апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про сплив строку позовної давності, оскільки строк позовної давності перервався подачею позову у грудні 2015 році про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу, скасування свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, визнання транспортного засобу спільною сумісною власністю та визнання права власності на 1/2 частину транспортного засобу та почався заново 10 жовтня 2018 року з моменту винесення кінцевого рішення Верховним Судом.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_2 подала до суду відзив на апеляційну скаргу. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції -без змін.

Посилається на те, що аргументи ОСОБА_1 , викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом першої та апеляційної інстанції

27 лютого 2014 року рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області розглянуто справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, яким шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - розірвано. Після розірвання шлюбу прізвище ОСОБА_1 змінено на дошлюбне - « ОСОБА_1 ».

Згідно з копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 від 26 червня 2018 року позивачка ОСОБА_1 після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_1 ».

В період шлюбу сторони придбали автомобіль марки «MERSEDES-BENZ VITO CDI 110», номер кузова НОМЕР_1 , д/н НОМЕР_5 , який був придбаний за спільні кошти, та зареєстрований за відповідачем в справі ОСОБА_2

17 грудня 2015 року позивач звернулася до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу, скасування свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, визнання транспортного засобу спільною сумісною власністю та визнання права власності на 1/2 частину транспортного засобу.

Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 18 серпня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 08 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову частково. Визнано за ОСОБА_1 право на 1/2 частину автомобіля Mersrdes-Benz 110 як на частку в майні подружжя. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2018 року рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 18 серпня 2016 року та рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 08 листопада 2016 року скасовано, ухвалено нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу, скасування свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, визнання транспортного засобу спільною сумісною власністю та визнання права власності на 1/2 частину транспортного засобу відмовлено.

Із матеріалів цивільної справи № 724/1971/15-ц встановлено, що 28 лютого 2014 року відповідач ОСОБА_2 уклав договір купівлі-продажу автомобіля марки «MERSEDES-BENZ VITO CDI 110», номер кузова НОМЕР_1 , д/н НОМЕР_5 та зазначений автомобіль перейшов у власність ОСОБА_3 , який є відповідачем в справі, що підтверджується копією договору купівлі-продажу транспортного засобу.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з такого.

Згідно з ч.3 ст.65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України (ст.65 СК України).

Згідно з ч.4 ст.203 ЦК України правочин має вчинятись у формі, встановленій законом.

Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана в письмовій формі.

Відповідно до висновку № 24-03-15 експертизи з оцінки транспортного засобу від 31 березня 2015 року визначено вартість спірного автомобіля в розмірі 169805 гривень 80 коп., що можна вважати цінним майном у розумінні ст.65 СК України.

Відповідач ОСОБА_2 при відчуженні спірного автомобіля не отримав письмової згоди колишньої дружини, що сторонами не заперечується.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до ч.2,3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

У пункті 30 (абз.2) постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного майна подружжя буде встановлено, що один з них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Отже, враховуючи, що ОСОБА_2 28 лютого 2014 року відчужив спірний автомобіль, який є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , без згоди дружини, суд дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 в порядку поділу майна подружжя має право на стягнення з ОСОБА_2 грошової компенсації вартості 1/2 частини спірного автомобіля.

Тобто, право позивача, за захистом якого він звернувся до суду, є порушеним.

Разом з тим, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 з підстав спливу строку позовної давності, виходячи з такого.

Згідно зі ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальним правилом, закріпленим у ч.1 ст.261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на позивача.

У ч.2 ст.72 СК України та пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Отже, початком перебігу позовної давності встановлено день, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права.

Подібні висновки застосування норм матеріального права викладено у постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 203/304/17 (провадження № 61-5400св19)

За змістом ст. 76 ЦК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема: письмовими, речовими і електронними доказами.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 17 грудня 2015 року звернулася до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу, скасування свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, визнання транспортного засобу спільною сумісною власністю та визнання права власності на 1/2 частину транспортного засобу, що підтверджується матеріалами цивільної справи №724/1971/15.

Тобто, позивачка з 17 грудня 2015 року достеменно знала, що відповідач відчужив спірний автомобіль марки «MERSEDES-BENZ VITO CDI 110», номер кузова НОМЕР_1 , д/н НОМЕР_5 .

Звернувшись до суду 21 серпня 2020 року з вказаним позовом, тобто після спливу трирічного терміну позовної давності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що право на стягнення з відповідача грошової компенсації вартості 1/2 частини спірного автомобіля у позивача ОСОБА_1 виникло 17 грудня 2015 року і саме з цього часу розпочався відлік строку позовної давності, який сплив 18 грудня 2018 року.

Отже, оцінивши наведені вище докази у їх сукупності судом першої інстанції зроблено правильний висновок про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 з підстав спливу строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги про те, що строк позовної давності потрібно рахувати з 10 жовтня 2018 року з моменту винесення кінцевого рішення Верховним Судом є безпідставним, виходячи з такого.

За приписами ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Системний аналіз змісту зазначеної норми дозволяє дійти висновку, що позовна давність переривається пред`явленням особою позову, а не постановленням судом судового рішення. У разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач, перебіг позовної давності переривається саме в день пред`явлення такого позову і перебіг позовної давності починається заново з наступного за ним дня.

Такі висновки апеляційного суду узгоджуються з висновками Верховного Суду у постанові від 16 грудня 2020 року у справі № 715/1200/17.

Будь-яких інших доводів та доказів на їх підтвердження, що є правовою підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції апелянтом надано не було, у зв`язку з чим, апеляційний суд не вбачає правових підстав для зміни або скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права.

Враховуючи наведене вище, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_4 , залишити без задоволення.

Рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 15 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови - 22 жовтня 2021 року.

Головуючий М.І. Кулянда

Судді: Н.Ю. Половінкіна

І.Б. Перепелюк