Справа № 303/6946/21
Провадження № 2/303/1851/21
ряд. стат. звіту - 65
РІШЕННЯ

Іменем України

/заочне/

19 жовтня 2021 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі: головуючого - судді Морозова Н.Л.

секретар судового засідання Ленд`єл П.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в місті Мукачево цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Бедринець Мирослава Юріївна до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням ,-

в с т а н о в и в:

Позивач - ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Бедринець Мирослава Юріївна звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, в якій просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належить йому на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 22 вересня 2020 року. На даний час в даній квартирі зареєстрований відповідач, який з 2019 року у ній не проживає та не є членом його сім`ї. Де відповідач наразі проживає не відомо.

Нормативно - правовою підставою для задоволення позовних вимог вказані приписи ст.ст. 321, 391 Цивільного кодексу України та ст. 156 Житлового кодексу.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився.

Представник позивача ОСОБА_3 до суду не з`явилася, натомість подала до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримує, просить задоволити, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи відповідач відзив на позовну заяву не подав та заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження не висловив, тому суд ухвалює рішення при заочному розгляд справи.

Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири за АДРЕСА_2 , що стверджується Договором купівлі-продажу квартири від 22 вересня 2020 року та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №225099550 від 22.09.2021 року (а.с.7-8, 9).

З Акту за №1 посвідченого уповноваженою особою ОСББ "Верді 6" від 16 серпня 2021 року вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 не проживає з 2019 року, про що своїми підписами засвідчили : ОСОБА_4 , яка проживає за адресою : АДРЕСА_3 ; ОСОБА_5 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_4 та ОСОБА_6 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_5 (а.с.10).

Конституція України у статті 47проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Відповідно до частиною першою ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у ст. 16 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено в частині 3 статті 13 Конституції України, власність зобов`язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону.

Так, статтями 317, 319 Цивільного кодексу України встановлено, що власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно частини 1 статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Права власника житлового будинку, квартири визначені статті 383 Цивільного кодексу України та статті 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

В пункті 1 статті 8 Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод, гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Так, Пленум Верховного Суду України у постанові "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12 квітня 1985 року № 2 підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_1 , являється власником квартири АДРЕСА_2 . Також, за вищевказаною адресою зареєстрований : ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який у свою чергу за вищевказаною адресою не проживає з 2019 року, що позивачем доведено, а відповідачами не спростовано.

Таким чином, волевиявлення власника майна за предметом позовних вимог спрямоване на визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Такі вимоги слід вважати правомірними, оскільки вони в повній мірі узгоджується з тими правомочностями, які передбачається цивільно-правовим інститутом права приватної власності (ст.ст. 316, 318 Цивільного кодексу України).

Поряд з цим, будь - яких фактичних даних, які б свідчили про позбавлення позивача права власності на Квартиру, чи наявності у відповідача права на користування ним, матеріали справи не містять. У позивача виникають незручності щодо вільного володіння своїм майном через те, що у Квартирі зареєстрована відповідач.

З урахуванням наведеного, всебічного, об`єктивного та безпосереднього дослідження доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - підлягають до задоволення.

Згідно статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати стягнути з відповідача на користь позивача.

Керуючись: ст. 4, 12, 13, 77, 81, 89, 141, 250, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, ст. 9, 71, 72 Житлового кодексу України, суд

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою за АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 накористь ОСОБА_1 -908 (дев`ятсот вісім) гривень сплаченого судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Представник позивача: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_7 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_8 ).

Головуючий Н. Л. Морозова