Рішення

Іменем України

Справа № 712/1622/21

Провадження 2/712/1353/21

19 жовтня 2021 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого/судді - Марцішевської О.М.

за участю секретаря судового засідання - Вдовенко О.В.

позивача ОСОБА_1

позивачки ОСОБА_2

представника позивачів адвоката Заїки В.Г.

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Черкаси в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод користування власністю (квартирою), -

ВСТАНОВИВ:

17 лютого 2021 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) третя особа: відділ у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Соснівського району м. Черкаси УМВС України в Черкаській області (м. Черкаси, вул. Смілянська, 116) про усунення перешкод користування власністю (квартирою), обґрунтовуючи свої вимоги тим, що позивач ОСОБА_1 являється власником частки 1/3 квартири АДРЕСА_1 на підставі: свідоцтва про право власності на житло від 09.04.1997 року, яке видано органом приватизації Соснівського райвиконкому м. Черкаси відповідно до наказу №136 від 19.03.1997 року. Позивач ОСОБА_2 являється власником частки 1/3 квартири АДРЕСА_1 на підставі: свідоцтва про право власності на житло від 09.04.1997 року, яке видано органом приватизації Соснівського райвиконкому м. Черкаси відповідно до наказу №136 від 19.03.1997 року. Після смерті матері - ОСОБА_5 її дочка ОСОБА_2 прийняла в спадок частку 1/3 квартири АДРЕСА_1 на підставі: свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.01.2014 року, яке видано приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу м. Черкаси Сопільняк А.О., яке зареєстровано в реєстрі за №504. З 02.09.2017 року позивач ОСОБА_2 почала спільно в цивільному шлюбі проживати з ОСОБА_3 однією сім`єю. Від спільного подружнього життя у них народився син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У зв`язку з чим позивачем ОСОБА_1 та позивачем ОСОБА_2 було вирішено зареєструвати в квартирі цивільного чоловіка відповідача ОСОБА_3 спільно з малолітнім внуком ОСОБА_6 . З червня 2020 року позивач ОСОБА_2 не проживає спільно однією сім`єю як чоловік і дружина з відповідачем. Відповідач не є власником квартири, не є родичем та членом сім`ї він зовсім стороння людина, яка проживає в квартирі без згоди, добровільно виїхати та знятись з місця реєстрації не бажає. Участі в оплаті комунальних послуг та ремонті квартири не приймає, а навпаки руйнує власність та вчиняє сварки в їхньому житлі, тим самим спричиняє дискомфорт та неповноцінне життя для власників квартири.

Просять суд усунути перешкоду у користуванні квартирою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 шляхом визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 та зняття ОСОБА_3 з реєстраційного обліку.

16.03.2021 р. органом реєстрації надана інформація про зареєстроване місце проживання відповідача на запит суду, що є підставою для вирішення питання про відкриття провадження у справі за умови відповідності позовної заяви вимогам цивільного процесуального закону.

17 березня 2021 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси позовну заяву залишено без руху.

09 квітня 2021 року позивачі скерували до суду заяву про усунення недоліків.

15 квітня 2021 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

14 липня 2021 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду.

Позивачі та їх представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Вказали, що після припинення шлюбних стосунків з позивачкою відповідач добровільно виселився з спірної квартири, однак не знявся з реєстрації, чим створені перешкоди у користуванні квартирою.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти зняття з реєстрації, яка існує формально у зв`язку з добровільним виселенням у березні 2021 року. Заперечував, що ним створюються перешкоди щодо оплати комунальних послуг, які на нього не нараховуються, оскільки він має інвалідність, також вказував, що в ремонті квартири брав участь. Має у власності інше житло.

Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VІІІ «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку учасників процесу, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 січня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Сопільняк А.О., зареєстровано в реєстрі за № 504 та свідоцтва про право власності на житло видане 09.04.1997 року, виданого органом приватизації Соснівського райвиконкому на квартиру АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 є власником 1/3 частини вказаної квартири на підставі вищевказаного свідоцтва про право власності на житло.

Відповідно до довідки Управління з питань державної реєстрації від 16.03.2021 в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_3 з 12.08.2019 року.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 є інвалідом 2 групи.

Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 19.10.2021 року ОСОБА_3 має у власності Ѕ частини квартири АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі-продажу виданого 25.12.2012 року приватним нотаріусом Новоукраїнського районного нотаріального округу Українська Н.М., серія та номер 3050.

У відповідності до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно статті 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

За положеннями статті 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. При цьому припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Частиною першою статті 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Згідно ч. 1 ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо).

За положеннями ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі, зокрема, відмови від нього особи, в інтересах якої встановлений сервітут,а також внаслідок припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.

Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом.

Положення статті 406 ЦК України у спорі між власником та колишнім членом його сім`ї з приводу захисту права власності на житлове приміщення, можуть бути застосовані за умови наявності таких підстав - якщо сервітут був встановлений, але потім припинився. Однак встановлення такого сервітуту презюмується на підставі статті 402, частини першої статті 405 ЦК України.

У постанові від 16.12.2020 року у справі № 182/7347/18 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення, Верховний Суд сформував позицію, згідно з якою застосуванню у таких справах підлягають положення статей 391, та глави 32 «Право користування чужим майном» ЦК, оскільки застосування до регулювання житлових відносин положень ЖК, прийнятого 30 червня 1983 року не відповідає реаліям сьогодення та змісту нинішніх суспільних відносин. Натомість ЦК України є кодифікованим актом законодавства, який прийнято пізніше, а тому темпоральна колізія норм права має вирішуватися саме на користь норм ЦК України.

Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Судом встановлено, що підставою для реєстрації відповідача у спірній квартирі були шлюбні стосунки з позивачкою. У зв`язку з припиненням сторонами вказаних стосунків фактично припинилась обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.

Крім того, поведінка відповідача у спірних правовідносинах, а саме добровільне виселення у березні 2021 року, свідчить про фактичну відмову відповідача від сервітуту на право користування ним спірною квартирою, яка є однокімнатною і в зв`язку з цим спільне користування нею сторонами за відсутності між ними шлюбних стосунків не прийнятне.

Також суд враховує, що в даній справі припинення права користування відповідача спірним житлом відповідає пропорційності в розумінні положень ст. 8 Конвенції, з огляду на те, що він має у власності інше житлове приміщення.

Необхідно дотримуватися балансу захисту права власності позивача ОСОБА_2 , з якою після припинення відносин, тому відповідач як колишній член її сім`ї втратив право на користування будинком, оскільки він вже не є членом її сім`ї, однак продовжує бути формально зареєстрований у спірному житловому приміщення, чим позбавляє позивачів можливості реалізовувати в повній мірі права власників.

Разом із тим, встановивши, що права позивачів порушені у контексті статті 8 Конвенції, необхідно зазначити, що порушено і їх права, як власників житлового приміщення, гарантовані також статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

Таким чином, у справі, що переглядається, інтереси позивачів, як власників житла та користувачів цим житлом, перевищують інтереси колишнього члена сім`ї, у якого припинилися правові підстави користування чужим майном та який забезпечений іншим житловим приміщенням, крі того в судовому засідання пояснив, що з березня 2021 року добровільно залишив житлове приміщення і тривалий час ним не користується.

Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України компенсувати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за рахунок коштів державного бюджету України судові витрати у виді судового збору в розмірі по 908 грн. кожному в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у зв`язку з тим, що відповідач у відповідності до ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

Керуючись п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-УІІІ «Про судоустрій та статус суддів», ст.ст. 4, 7, 10, 81, 141, 263-266, 354 ЦПК України, ст.406 ЦК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задоволити в повному обсязі.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 з зняттям з реєстрації.

Компенсувати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за рахунок коштів державного бюджету України судові витрати у виді судового збору в розмірі по 908 грн. кожному в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку до Черкаського апеляційного суду через місцевий суд (з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до Черкаського апеляційного суду) протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

Повний текст рішення виготовлено 22 жовтня 2021 року.

Веб-адреса рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 )

Позивач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 )

Відповідач: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4