Справа № 303/2780/19
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Бисага Т.Ю.

суддів: Фазикош Г.В., Куштана Б.П.,

за участі секретаря: Кекерчень М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністюКредитні ініціативи- Дорош І.І. на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 22 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 інтереси якого представляє ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю Кредитні ініціативи, Державний реєстратор Велятинської сільської ради Горщак Михайло Васильович про скасування реєстрації права власності,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 інтереси якого представляє ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом про скасування реєстрації права власності.

Позовні вимоги мотивує тим, що 25.01.2006 року між позивачем та ЗАТ АКПІБ було укладено кредитний договір №08/8-06 на забезпечення якого було укладено також 25.01.2006 року договір іпотеки, відповідно до якого було передано в іпотеку домоволодіння за адресою : АДРЕСА_1 . В даному договорі іпотеки було включено розділ 5, який визначає можливий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізації, в тому числі в позасудовому порядку. Позивач отримав від відповідача ТзОВ Кредитні ініціативи (правонаступник ЗАТ АКПІБ) документ під назвою Повідомлення, в якому ставилося питання про необхідність проведення проплати коштів в іноземній валюті за відповідним кредитним договором в сумі 735 938,82 доларів США, в тому числі щодо необхідності сплати пені яка в рази перевищує суму заборгованості по кредиту. Також, в протилежному випадку ставилося питання про звернення стягнення на відповідний предмет іпотеки, а саме, домоволодіння за адресою : АДРЕСА_1 . В подальшому, державним реєстратором Велятинської сільської ради Хустського району Горщак Михайлом Васильовичем 12.02.2019 року проведено реєстрацію права власності за №30316405, як зазначено на підставі рішення про державну реєстрацію прав індексний номер 45551248 щодо відповідного житлового будинку в АДРЕСА_1 , а також за №30320637 як зазначено на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень, індексний номер 45555558, щодо земельної ділянки, кадастровий номер :00:001:2360 на якій розташований відповідний будинок за адресою : АДРЕСА_1 . Позивач як власник будинку проживає в ньому, іншого нерухомого майна не має, а тому, відповідно доЗакону України Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті відчуження без згоди позивача у період мораторію суперечить вимога даного закону. Також, під час перереєстрації права власності на спірний обєкт згідно Закону України Про іпотеку відповідач ОСОБА_3 не звернув увагу, що оцінка на момент набуття права власності на предмет іпотеки не проведена, що є порушенням вимог ч.5 ст.37 Закону України Про іпотеку. Тому, просить визнати незаконними та скасувати рішення державного реєстратора Велятинської сільської ради, ОСОБА_3 від 15 лютого 2019 року про державну реєстрацію прав, індексні номери : 45551248 та 45555558, згідно яких право власності на домоволодіння (будинок) за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку кадастровий номер :00:001:2360 за адресою : АДРЕСА_1 було зареєстровано за відповідачем товариством з обмеженою відповідальністю Кредитні ініціативи, та виключити з державного реєстру прав на нерухоме майно записи про право власності №30316405 та №30320637 від 12.02.2019 року.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 22 серпня 2019 року в позовні вимоги задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення державного реєстратора Велятинської сільської ради, ОСОБА_3 від 15 лютого 2019 року про державну реєстрацію прав, індексні номери : 45551248 та 45555558, згідно яких право власності на домоволодіння (будинок) за адресою : АДРЕСА_1 та земельну ділянку кадастровий номер :00:001:2360 за адресою : АДРЕСА_1 було зареєстровано за відповідачем товариством з обмеженою відповідальністю Кредитні ініціативи, та виключено з державного реєстру прав на нерухоме майно записи про право власності №30316405 та №30320637 від 12.02.2019 року.

Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду ТОВ «Кредитні ініціативи» подало апеляційну скаргу в якій просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено.

У відзиві та у доповненні до відзиву на апеляційну скаргу, позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія приходить до наступного висновку.

Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, не робить висновків щодо відповідача державного реєстратора Горщара М.В. по суті і бере до уваги відповідні пов`язані факти і обставини, оскільки це необхідно для розгляду апеляції, водночас апеляційний суд не зв`язаний доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права (ст. 367 ч.ч. 1, 4 ЦПК України).

Спірні правовідносини регулюються нормами закону щодо кредитних зобов`язань, їх забезпечення, в тому числі, іпотекою, щодо права власності та державної реєстрації речових прав на нерухоме майно в редакції, що була чинною на час виникнення відповідних юридичних фактів.

Судом встановлено, що 25 січня 2006 року між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк (правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю Кредитні ініціативи) було укладено кредитний договір №08/8-06 на забезпечення якого 25.01.2006 року також був укладений договір іпотеки, відповідно до якого було передано в іпотеку домоволодіння за адресою : АДРЕСА_1 (а.с.7-12).

Відповідно до повідомлення отриманого позивачем вбачається, що відповідачем товариством з обмеженою відповідальністю Кредитні ініціативи до позивача ОСОБА_1 ставилася вимога про необхідність проведення проплати коштів в іноземній валюті за відповідним кредитним договором в сумі 735 938,82 доларів США, окрім цього, в протилженому випадку ставилося питання про звернення стягнення на відповідний предмет іпотеки, а саме, домоволодіння за адресою : АДРЕСА_1 (а.с.24-25).

Державним реєстратором Велятинської сільської ради Хустського району Горщак Михайлом Васильовичем 12.02.2019 року проведено реєстрацію права власності за №30316405, як зазначено на підставі рішення про державну реєстрацію прав індексний номер 45551248 щодо відповідного житлового будинку в АДРЕСА_1 , а також за №30320637 як зазначено на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень, індексний номер 45555558, щодо земельної ділянки, кадастровий номер :00:001:2360 на якій розташований відповідний будинок за адресою : АДРЕСА_1 (а.с.14-23).

Згідно довідки виданої виконкомом Зняцівської сільської ради 02 квітня 2019 року за №359/02-23 в дворогосподарстві, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , згідно даних погосподарської книги Зняцівської сільської ради зареєстровані : голова дворогосподарства позивач по справі ОСОБА_1 та члени його родини в кількості шести осіб (а.с.26).

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 08 травня 2019 року про витребування доказів, було прийнято рішення про витребування від державного реєстратора Велятинської сільської ради Горщак Михайла Васильовича копії документів, що стали підставою для прийняття ним рішень від 15.02.2019 року про державну реєстрацію прав, індексний номер : 45555558 та 45551248 згідно яких право власності на будинок та земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 , яке до того часу належало ОСОБА_1 , було зареєстровано за ТзОВ Кредитні ініціативи , та вчинення відповідних записів про право власності №30320637 та 30316405 від 12.02.2019 року.

На виконання ухвали суду про витребування доказів від 08 травня 2019 року Державним реєстратором Велятинської сільської ради Горщак Михайлом Васильовичем надано суду копії наступних документів : повідомлення, загальні відомості про земельну ділянку, іпотечний договір, договори про внесення змін до іпотечного договору, рекомендовані повідомлення, жоговір про передачу прав за договорами забезпечення, довіреність, інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, рішення та витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власностіі (а.с.48-92).

В матеріалах поданих доказів відповідачем Державним реєстратором Велятинської сільської ради Горщак Михайлом Васильовичем відсутній кредитний договір, а є в наявності лише іпотечний договір, з якого не вбачається чи був кредит споживчим і за таких обставин Державний реєстратор не мав законних підстав для перереєстрації майна за адресою : АДРЕСА_1 .

Згідно з положеннями ст. 41 Конституції України, ст.ст. 11, 316, 317, 319, 321, 328, Глави 29 ЦК України, право власності на нерухоме майно набувається в порядку, визначеному законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом; право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тож набуте в законний спосіб право власності підлягає захисту.

Відповідно до ст.ст. 11-16, 202, 509, 525, 526, 572, 589, 590, 611, 614, 623-626, 629, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 3, 7, 33 Закону України «Про іпотеку» (Закон № 898-IV) цивільні права та обов`язки, що виникають з договорів, повинні належно виконуватися; позичальник зобов`язаний повернути кредитору заборговане, а той управі вимагати борг, в т.ч., вимагати виконання порушеного зобов`язання, в тому числі, за рахунок предмета іпотеки; особа здійснює свої права та виконує цивільні обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства, зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, зловживання правом не допускається.

Закон № 898-IV в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин, установлював правила, за якими:

звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (ст. 33 ч. 3);

у разі порушення основного зобов`язання … іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення; в цьому документі зазначається … вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги; якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону (ст. 35 ч. 1);

сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору; позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки;

договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону; визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки;

договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону (ст. 36 ч.ч. 1, 2, 3);

іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки; договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки;

рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді;

іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності; у разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя (ст. 37 ч.ч. 1, 2, 3).

Ці ж правила діяли на час проведення державної реєстрації права власності ТОВ «Кредитні ініціативи» на предмет іпотеки та на цей час були доповнені положеннями про те, що:

договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі (ст. 37 ч.ч. 2, 3 Закону № 898-IV).

Такі самі правила діяли (діють) на час пред`явлення позову і розгляду його судами першої та апеляційної інстанцій.

З огляду на викладене та зважаючи на зміст іпотечного договору, твердження сторони позивача про відсутність у іпотекодержателя правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки через відсутність укладеного сторонами окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя безпідставні, суперечать нормам закону та порядку врегулювання спірних правовідносин. Іпотечне застереження, відповідні умови, зафіксовані в іпотечному договорі, рівнозначні окремому договору про задоволення вимог іпотекодержателя, сторони вправі врегулювати свої відносини як шляхом формулювання іпотечного застереження, так і шляхом укладення окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя. В даному випадку вимоги закону про врегулювання сторонами відносин щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі, шляхом набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в порядку позасудового врегулювання, дотримані.

Право кредитора-іпотекодержателя отримати задоволення своїх вимог за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки передбачене законом, договором і не може заперечуватися як таке.

Поряд із цим, 07.06.2014 набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (Закон № 1304-VII), який у редакції, що була чинною на день здійснення державної реєстрації права власності ТОВ «Кредитні ініціативи» на предмет іпотеки, передбачав, що:

протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається … предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя … за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

загальна площа такого нерухомого житлового майна … не перевищує … 250 кв. метрів для житлового будинку (ст. 1 п. 1);

Закон розрахований на тимчасову дію в часі, до законодавчого врегулювання відповідних питань, протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм (ст.ст. 3, 4).

Верховний Суд України у постановах, прийнятих за результатами розгляду справ № 6-44цс15 (постанова від 25.03.2015), № 6-46цс15 (постанова від 15.04.2015), № 6-57цс15 (постанова від 27.05.2015), № 6-58цс15 (постанова від 27.05.2015), висловив правові позиції, за змістом яких, зокрема:

мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (ст. 263 ч. 1 п. 2 ЦК України), тому в юридичному розумінні не звільняє від виконання зобов`язання, а має значення відстрочки виконання певних обов`язків, відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта;

встановлений Законом № 1304-VII мораторій на стягнення нерухомого житлового майна громадян України, наданого як забезпечення зобов`язань за кредитами в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника);

протягом дії Закону № 1304-VII інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм;

оскільки Закон № 1304-VII не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, то не є й підставою для відмови в захисті порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів кредиторів, не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону;

чинність Закону № 1304-VII на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в захисті порушеного права;

рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону № 1304-VII.

Суть цих правових позицій була підтверджена в подальшому Верховним Судом у постанові Великої Палати від 20.11.2019 у справі № 802/1340/18-а, у постановах Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 199/4062/17, від 22.01.2020 у справі № 201/6233/17-ц та в інших, де розвиваючи раніше сформульовані правові позиції в контексті питань, пов`язаних із державною реєстрацією права власності на житлове нерухоме майно у зв`язку зі зверненням стягнення на нього як на предмет іпотеки, Верховний Суд виходив, серед іншого, з того, що:

Закон № 898-IV прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним із шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки;

підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель;

стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог; при цьому до прийняття Закону № 1304-VII право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому способі) не залежало від наявності згоди іпотекодавця, а залежало від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору;

водночас Закон № 1304-VII ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на таке відчуження;

таким чином (зважаючи на фактичні обставини справи), у державного реєстратора були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на нерухоме майно за іпотекодержателем;

на державного реєстратора під час вчинення реєстраційної дії законом покладено обов`язок не тільки формально перевірити наявність поданих документів за переліком, передбаченим п. 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМ України від 25.12.2015 № 1127, необхідних для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, а й, передусім, встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства; такий обов`язок покладено на державного реєстратора згідно з правилом ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»;

у наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у ст.ст. 10, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та ст. 37 Закону України «Про іпотеку» порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення, ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Оскільки вказані вище правові позиції були сформульовані та підтверджені Верховним Судом пізніше від тих, якими вказувалося, зокрема, на те, що положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», які розповсюджуються на примусову реалізацію майна, не є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку у відповідності до умов іпотечного застереження, добровільно погодженого сторонами при укладенні іпотечного договору, за згодою на іпотекодавця на перехід права власності на предмет іпотеки, висловленою в іпотечному застереженні (постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 13.06.2018 у справі № 645/5280/16-ц, від 12.08.2018 у справі № 372/977/16-ц та ін.), врахуванню в спорі підлягають саме ці останні за часом правові позиції.

Безвідносно до того, в який спосіб (судовий, позасудовий) відбувається перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя, йдеться про певний спосіб звернення стягнення на таке майно як на предмет іпотеки, про його відчуження в порядку звернення стягнення, тому якщо наявні перешкоди для відчуження житлового нерухомого майна, що випливають із положень Закону № 1304-VII, таке відчуження не може мати місця без згоди іпотекодавця, оскільки законні підстави для цього відсутні. Саме по собі формулювання сторонами в договорі іпотечного застереження щодо підстав і можливості в майбутньому за настання відповідних умов звернення стягнення на предмет іпотеки, переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя не може розглядатися як надана іпотекодавцем безумовна згода на примусове відчуження належного йому житла у невизначений момент в майбутньому. Відповідні умови для примусового звернення стягнення на предмет іпотеки (відчуження предмета іпотеки), в тому числі, згода іпотекодавця, якщо така вимагається, повинні існувати та перевірятися безпосередньо на момент такого стягнення (відчуження).

За приписами законодавства щодо оформлення права власності на нерухоме майно, яке було чинним станом на 01.04.2019:

право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, порядок проведення якої встановлюється законом (ст. 186 ч.ч. 1, 4 ЦК України);

Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (Закон № 1952-IV):

державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; державна реєстрація прав, зокрема, права власності на житловий будинок, є обов`язковою; речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (ст. 1 ч. 1, ст. 2 ч, 1 п. 1, ст. 3 ч.ч. 1, 2, ст. 4 ч. 1 п. 1, ст. 5 ч. 1);

державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, зокрема, наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення (ст. 10 ч. 3 п.п. 1, 2);

державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав (ст. 11 ч. 1);

датою і часом державної реєстрації прав вважається дата і час реєстрації відповідної заяви, за результатом розгляду якої державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію прав (ст. 18 ч. 9);

записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав; у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав … до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав (ст. 26 ч.ч. 1, 2);

Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений Постановою КМ України від 25.12.2015 № 1277 (Порядок державної реєстрації прав):

за результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації (п. 18);

державний реєстратор за результатом прийнятого рішення щодо державної реєстрації прав відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав (п. 19);

для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину (п. 57);

для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу) (п. 61).

Державна реєстрація права власності іпотекодержателя ТОВ «Кредитні ініціативи» на предмет іпотеки житлового будинку в АДРЕСА_1 , а також земельної ділянки на якій розташований відповідний будинок за адресою : АДРЕСА_1 , що належав іпотекодавцю ОСОБА_1 , була проведена без дотримання вимог законодавства.

Передусім не була врахована відсутність згоди іпотекодавця ОСОБА_1 на відчуження єдиного належного їй житла, наявність якої є обов`язковою умовою такого відчуження, позаяк житло та інші обставини відповідали параметрам, визначеним Законом № 1304-VII. Тож право власності на майно іпотекодержатель набув у порядку примусового відчуження цього майна без згоди іпотекодавця у період дії встановленого законом мораторію на таке звернення стягнення на майно. Вже лиш ця обставина виключає законність рішення про державну реєстрацію права власності, запису в державному реєстрі прав щодо набутого в такий спосіб права власності та, відповідно, законність набуття ТОВ «Кредитні ініціативи» права власності на це нерухоме майно.

Пункт 61 Порядку державної реєстрації прав не вимагає подання державному реєстратору даних про оцінку предмета іпотеки, на який звертається стягнення позасудовим порядком шляхом набуття іпотекодержателем права власності на нього. Однак, слід враховувати, що в силу положень ст.ст. 179, 181, 190, 316, 328, 509, 524, 533, 590, 632, 1054 ЦК України, прямої вказівки ст. 37 Закону № № 898-IV, умов п.п. 5.2.1., 5.2.3. іпотечного договору, беручи до уваги, що за рахунок предмета іпотеки повинні проводитися розрахунки за кредитним договором, перехід права власності на нерухоме майно може відбуватися лише з належним визначенням вартості (ціни) такого майна, яка є істотною умовою при відчуженні майна, має істотне значення для іпотекодавця (боржника), предмет іпотеки не може набуватися іпотекодержателем без установлення його вартості (ціни).

Дані щодо вартості предмета іпотеки, за якою він набувається у власність іпотекодержателем (оцінка предмета іпотеки), повинні були бути надані державному реєстратору, а останній, своєю чергою, зобов`язаний був встановити відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, що відповідає й правовій позиції, висловленій із цього приводу Верховним Судом.

У справі міститься висновок про вартість майна, складений суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Бізнес-Ассіст» станом на 18.02.2019 без огляду об`єкта, де ринкова вартість домоволодіння АДРЕСА_1 визначена в сумі 943778,00 грн (718953,00 грн вартість будинку, 224825,00 грн вартість земельної ділянки) (а.с. 107-108). Проте, такий висновок не доводився ані до відома державного реєстратора, ані до відома іпотекодавця і будь-яких даних про те, яким чином вказана вартість домоволодіння була врахована в розрахунках за кредитним договором і чи враховувалася взагалі у справі немає.

Виходячи з наведеного, доводи і вимоги позову щодо незаконності позбавлення позивача ОСОБА_1 права власності на житловий будинок, незаконності набуття права власності на нього відповідачем ТОВ «Кредитні ініціативи», незаконності оспорених рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності та запису в державному реєстрі прав слід визнати обґрунтованими та доведеними по суті. Суд першої інстанції правильно виходив із необхідності захисту порушеного права власності позивачки на житлове нерухоме майно. Доводи апеляції цього не спростовують.

Водночас апеляційний суд зобов`язаний врахувати зміни в законодавстві, якими регулюються спірні правовідносини, та маючи на увазі необхідність визначити ефективний спосіб захисту порушеного права, забезпечити правову визначеність за результатом вирішення спору, повинен застосувати норми права, що мають імперативний характер.

Конституцією України встановлено, що:

держава відповідає перед людиною за свою діяльність (ст. 3);

в Україні визнається і діє принцип верховенства права (ст. 8);

держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності (ст. 13);

органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19);

права і свободи людини і громадянина захищаються судом; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб; кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ст. 55).

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (ст. 16 ч. 2 п. 10 ЦК України);

суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (ст. 16 ч. 2 абз. 2 ЦК України);

суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (ст. 21 ч. 1 ЦК України).

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді (Закон № 898-IV, ст. 37 ч. 2 у редакції, чинній станом на 25.01.2006, ст. 37 ч. 4 у редакції, чинній станом на 01.04.2019).

У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав … до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав (Закон № 1952-IV, ст. 26 ч. 2 у редакції, чинній станом на 01.04.2019).

Відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню;

у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення …, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України … проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону;

ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав) (Закон № 1952-IV, ст. 26 ч. 3 у редакції, чинній з 16.01.2020).

Отже, скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав є прямо передбаченим законом способом захисту цивільних прав. Держава відповідальна за свою діяльність і зобов`язана врегулювати її в спосіб, що забезпечує чіткість, ясність і правову визначеність відповідних правовідносин, не допускає множинності, суперечливості тлумачень, зокрема, стосовно способів захисту прав, що може перешкоджати особі в реалізації права на захист.

Особа не може бути позбавлена права звернутися до суду по захист у спосіб та з вимогами, прямо передбаченими чинними як загальними, так і спеціальними актами законодавства. Таке звернення до суду є конституційним правом особи. Вичерпання певним індивідуальним актом своєї дії реалізацією акта виключає можливість скасування такого акта органом державної влади, органом місцевого самоврядування, службовою особою, які видати цей акт, проте, не перешкоджає оспорюванню, оскарженню такого акта судовим порядком, оскільки відповідний акт індивідуальної дії може породжувати для особи конкретні негативні наслідки, пов`язані з реалізацією акта, видачею похідних від нього правовстановлюючих документів тощо. Судовий порядок оскарження такого акта, судова перевірка його законності є класичним і передбаченим законом предметом судового розгляду, способом захисту права, який, утім за загальним правилом повинен реалізуватися особою у взаємозв`язку та одночасно з судовою перевіркою похідних від такого акта рішень, документів тощо. Рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав може бути скасоване судовим рішенням і може бути скасоване на підставі судового рішення.

Таким чином, міркування про те, що оскарження рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно є неналежним у цій справі способом захисту права позивачки не можуть бути враховані.

Позивач ОСОБА_4 пред`явив позов 03.05.2019 і поряд із визнанням незаконним і скасуванням рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав просив виключити з Державного реєстру прав на нерухоме майно відповідний запис про право власності.

З 16.01.2020 набрала чинності редакція Закону № 1952-IV, частина 3 статті 26 якого імперативно:

заборонила вилучення внесених до Державного реєстру прав відомостей про речові права та обтяження речових прав;

установила, що ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Тому вирішуючи справу за апеляцією суд враховує, що:

вимога позову про виключення з Державного реєстру прав на нерухоме майно запису про право власності за своїми фактичними підставами та дійсним змістом є вимогою про скасування державної реєстрації права за відповідним указаним у формулюванні вимоги записом про право власності, а вилучення запису з указаного реєстру в усякому разі не належить до компетенції суду;

одночасно зі скасуванням рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав і скасуванням державної реєстрації прав суд у силу вимоги закону зобов`язаний припинити речове право, що було раніше зареєстроване.

Суд першої інстанції вказаних імперативних вимог закону залишив поза увагою.

Відтак, з урахуванням ст. 367 ч.ч. 1, 4 ЦПК України та на підставі ст. 376 ч. 1 п. 4 цього Кодексу апеляційну скаргу ТОВ «Кредитні ініціативи» слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції змінити, виклавши відповідно до встановленого під час апеляційного розгляду справи його резолютивну частину по суті спору в редакції, яка передбачає скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав щодо державної реєстрації права власності відповідача на спірний житловий будинок та державної реєстрації права власності відповідача на це нерухоме майно за відповідним записом про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з припиненням права власності відповідача на цей житловий будинок, та відмову в інших вимогах позову.

Керуючись ст. 367 ч.ч. 1, 4, ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п. 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністюКредитні ініціативи- ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 22 серпня 2019 року змінити, виклавши його резолютивну частину по суті спору в такій редакції:

«Позов ОСОБА_1 інтереси якого представляє ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю Кредитні ініціативи, Державний реєстратор Велятинської сільської ради Горщак Михайло Васильович про визнання незаконним і скасування рішення державного реєстратора та скасування реєстрації права власності задовольнити частково, скасувати:

рішення державного реєстратора Велятинської сільської ради Хустського району Закарпатської області Горщара М.В. від 15.02.2019, індексні номери 45551248 та 45555558, про державну реєстрацію прав (з відкриттям розділу) щодо державної реєстрації права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», , на домоволодіння (будинок) АДРЕСА_1 та земельну ділянку кадастровий номер :00:001:2360 за адресою АДРЕСА_1 та державну реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», , на домоволодіння (будинок) АДРЕСА_1 та земельну ділянку кадастровий номер :00:001:2360 за адресою АДРЕСА_1 за записами про право власності № 30316405 та №30320637 від 12.02.2019 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з припиненням права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на домоволодіння (будинок) АДРЕСА_1 та земельну ділянку кадастровий номер :00:001:2360 за адресою АДРЕСА_1 .

В інших вимогах позову відмовити.»

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 13 жовтня 2021 року.

Головуючий

Судді