КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 359/4932/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 жовтня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Мороз Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області в складі судді Борця Є.О., ухвалене в м. Бориспіль 11 червня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

В червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису.

Заяву мотивувала тим, що в неї з ОСОБА_2 є спільний син ОСОБА_3 , 2018 року народження, який на сьогоднішній день проживає з нею. З 2017 року вона є власником садового будинку та земельної ділянки в АДРЕСА_1 , також вона є власником квартири за адресою АДРЕСА_2 . ОСОБА_2 певний час користувався її довірою, в подальшому після народження дитини став агресивним, не бажаючи утримувати її фінансово, почав застосовувати образи та фізичне насильство. З кінця 2019 року ОСОБА_2 з метою відмови її від власного майна в свою користь почав створювати нестерпні умови для проживання, зловживати спиртними напоями, демонструвати зброю, що в лютому 2020 року змусило її тимчасово залишити вказаний будинок, в якому він потім змінив вхідні замки. За заявою ОСОБА_2 ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 вересня 2020 року було забезпечено його позов шляхом накладення арешту на будинок і квартиру за вказаною адресою.

Вказувала, що малолітню дитину вона утримує самостійно, перебуваючи в декретній відпустці, за рахунок надання в оренду квартири у АДРЕСА_2 . ОСОБА_2 позбавив її можливості проживати в будинку, що в свою чергу змушує її витрачати додаткові заощадження та грошові кошти її батьків. Після отримання ухвали суду про забезпечення позову ОСОБА_2 виселив з квартири орендарів, після чого постійно стежить за квартирою та перешкоджає передачі її в оренду, чим завдає економічного насилля.

В червні, липні, серпні 2020 року нею робилися спроби потрапити до свого будинку, однак ОСОБА_2 застосував до неї фізичну силу та не допустив до подвір`я. В зв`язку з погіршенням фінансового становища та відсутності грошових коштів в черговий раз 03 березня 2021 року вона була змушена вмовляти ОСОБА_2 допустити її до будинку з метою забрати документи для працевлаштування, в чому їй було відмовлено, в зв`язку з чим вона була вимушена потрапити до будинку, розбивши вікно, однак сама зазнала при цьому різаної рани, що потребувала хірургічного втручання та унеможливила повернення на роботу.

16 березня 2021 року ОСОБА_2 забрав з будинку її речі та речі компанії, в якій вона працює, в тому числі ті, які вона просила віддати, та відправив поштою до ПрАТ «МАУ», де наразі вирішується питання, що з ними робити.

Зазначала, що з боку ОСОБА_2 наявне психологічне насильство відносно ОСОБА_1 , яке полягає у залякуванні, погрозах, приниженні, нецензурних висловлюваннях в її бік, постійній демонстрації вогнепальної зброї, погрози нацькувати собаку бійцівської породи; на зберігання в будинку зброї та проживання собаки нею не надавались дозволи та прохання прибрати їх з будинку успіху не мали.

Зазначала, що 18 травня 2021 року рішенням Бориспільського міського суду Київської області видано обмежувальний припис строком на 6 місяців відносно ОСОБА_2 , заборонивши йому чинити ОСОБА_1 перешкоди у користуванні будинком, цим же рішенням ОСОБА_2 був визнаний кривдником. Однак 25 травня 2021 року ОСОБА_2 продовжив перешкоджання в користуванні будинком ОСОБА_1 шляхом зміни замків, і лише після виклику та прибуття працівників поліції він надав їй ключі. Крім цього, ОСОБА_2 було вчинено повторно домашнє насильство шляхом заборони пропуску до домоволодіння її адвокатів.

Крім неправомірних дій 25 травня 2021 року, прибувши до будинку 30 травня 2021 року вона знову не змогла потрапити в будинок, оскільки кривдник ОСОБА_2 віддав розпорядження своєму батькові про не допуск її та поліцейських, що прибули на виклик до будинку, в результаті чого вона залишається позбавлена можливості користуватись своїм житлом.

Вказувала, що в сукупності всі дії ОСОБА_2 є проявами економічного, фізичного та психологічного насильства, завдають їй страждань, крім того, вона побоюється за своє здоров`я та здоров`я матері і сина, оскільки поведінка ОСОБА_2 зумовлена бажанням отримати від неї відмову від майна.

На підставі вищевикладеного просила видати обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 , поклавши на нього строком 6 місяців такий обов`язок: заборонити ОСОБА_2 наближатись на відстань 300 м. до місця проживання (перебування) ОСОБА_1 , адреси садовий будинок та земельна ділянка АДРЕСА_1 , квартира за адресою АДРЕСА_2 ; заборонити ОСОБА_2 чинити перешкоди у користуванні майном (здачі в оренду третім особам), а саме житлового будинку та квартири за вказаними адресами; заборонити ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборони ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори, смс-та іншу переписку шляхом стільникового зв`язку з ОСОБА_1 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; заборонити ОСОБА_2 використання та розповсюдження особистих даних ОСОБА_1 до ПрАТ «МАУ»; заборонити ОСОБА_2 звертатись до ПрАТ «МАУ» з метою психологічного та економічного тиску та з будь-яких приводів, що стосується ОСОБА_1 ; заборонити/зобов`язати ОСОБА_2 утримувати в квартирі та будинку за вказаними адресами собаку породи «Фила бразилейро» (або іншу собаку бійцівської породи), вогнепальної зброї, а саме рушниць та револьверу; зобов`язати ОСОБА_2 повернути речі та документи, що належить ОСОБА_1 , та протиправно надіслані ним на адресу ПрАТ «МАУ», до будинку, що розташований за вказаною адресою.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису відмовлено.

Заявник ОСОБА_1 не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його необґрунтованість, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її заяву.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, повторно викладала обставини, зазначені в заяві про видачі обмежувального припису, та посилалася на п. 3, 4, 14, 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Зазначала, що судом першої інстанції проігноровано викладені нею факти, не досліджено і не надано оцінки подіям, що мали місце 03 березня 2021 року, 25 травня 2021 року та 30 травня 2021 року біля будинку ОСОБА_1 , з яких вбачається, що заінтересованою особою не виконується обмежувальний припис та продовжує вчинятись домашнє насильство. Отже, судом першої інстанції проігноровано факт позбавлення ОСОБА_1 житла, перешкоджання їй у вільному користуванні своїм майном ОСОБА_2 , не з`ясовано підстави проживання останнього в будинку, власником якого є ОСОБА_1 , проігноровано застосування економічного та психологічного насилля відносно останньої, не взято до уваги стан її здоров`я.

Вважала, що визначальним у цій справі є не сама конфліктна ситуація, що виникла між сторонами, і не сам існуючий між сторонами майновий спір, а виключно поведінка однієї людини відносно іншої, яка має ознаки домашнього насильства у формі, передбаченій Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», і аналогічна позиція міститься в постанові Верховного Суду від 12 травня 2021 року в справі № 522/19426/20.

Врахувавши вкрай неприязні стосунки, які склалися між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , яка до вирішення спору щодо майна має намір проживати у власному будинку з сином, з одного боку, та батьком свого сина, стосунків з яким давно немає, з іншого боку, який самочинно зайняв житло ОСОБА_1 , суд першої інстанції повинен був оцінити ризик продовження чи повторного вчинення домашнього психологічного насильства, однак таких висновків зроблено не було і ризики не оцінені.

Наголошувала, що з наявних в матеріалах справи відеофайлів вбачається, що ОСОБА_2 навмисно затискав ОСОБА_1 , хвірткою, наносив нею удари, коли ОСОБА_1 намагалася потрапити на подвір`я будинку, відштовхував її від проходу, в результаті чого заявник отримала тілесні ушкодження, які описані в експертному висновку та чітко видно на відео, чим підтверджуються обставини щодо завдання фізичного та психологічного насильства ОСОБА_1 .

Не погоджувалася з висновками суду першої інстанції, що поданням цієї заяви про видачу обмежувального припису вона намагається переглянути рішення від 18 травня 2021 року, вважала, що така позиція суду є позбавленням права на доступ до правосуддя та вирішення справи цивільного характеру в суді. Рішення, на яке посилається суд, на момент звернення з заявою не набрало законної сили, а повторне вчинення домашнього насилля має самостійний характер та утворює відповідний склад правопорушення. Крім того, факт продовження вчинення домашнього насилля (наказ батьку не допускати ОСОБА_1 до будинку) взагалі залишився судом поза увагою та не було оцінено.

Від заінтересованої особи ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому заінтересована особа просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на те, що заявником не надано будь-яких доказів, якими вона обґрунтовує доводи поданої скарги.

Вказував, що 18 травня 2021 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області видано обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 , яким йому заборонено чинити ОСОБА_1 перешкоди у користуванні садовим будинком № НОМЕР_1 в СТ «Парус» та земельною ділянкою за цією ж адресою. На думку заявниці, ОСОБА_2 було допущено порушення виданого обмежувального припису, що стало причиною для звернення до суду з цією заявою. При цьому ОСОБА_1 просить повторно винести обмежувальний припис ОСОБА_2 і застосувати до нього заходи обмеження, які вже були заявлені, але заявник не надала суду жодних доказів та причин обрання подібного способу захисту своїх прав і доказів на підтвердження реального перешкоджання користування спірним майном. Допитаний свідок показав, що в травні 2021 року на території садового будинку за вказаною адресою вона бачила, як ОСОБА_1 безперешкодно потрапила на територію домоволодіння та в приміщення садового будинку, в її присутності ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 ключі від хвіртки та вхідних дверей садового будинку. Показання свідка узгоджуються з відеозаписами, з яких вбачається, що ОСОБА_1 вільно пересувається по території домоволодіння та має можливість користуватись садовим будинком.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Залишаючи без задоволення заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, суд першої інстанції виходив із того, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2021 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково, видано обмежувальний припис щодо ОСОБА_2 строком на 6 місяців та вжито до нього заходи тимчасового обмеження його прав у виді заборони ОСОБА_2 чинити ОСОБА_1 перешкоди у користуванні садовим будинком № НОМЕР_1 в СТ «Парус» на території Головурівської сільської ради Бориспільського району та земельною ділянкою за цією адресою; заборони ОСОБА_2 спілкуватись з ОСОБА_1 , вести з нею листування, телефонні переговори або контактувати з нею через інші засоби зв`язку; у задоволенні заяви в частині інших вимог відмовлено. Крім того, постановою Київського апеляційного суду від 27 травня 2021 року також було заборонено ОСОБА_2 чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні зазначеним садовим будинком. Заявник, звертаючись до суду з ідентичною заявою про видачу обмежувального припису, прагне переглянути рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2021 року, яким їй було відмовлено в задоволенні заяви в частині вимог про вжиття до ОСОБА_2 інших заходів тимчасового обмеження.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 13).

На а. с. 14 - 16 знаходиться копія договору купівлі-продажу земельної ділянки від 15 серпня 2017 року, на підставі якого ОСОБА_1 придбано земельну ділянку за адресою Київська область, Бориспільський район, Головурівська сільська рада, СТ «Парус»; разом з продажем земельної ділянки сторонами здійснився одночасно продаж розташованого на ній садового будинку з господарчими, побутовими будівлями та спорудами за № НОМЕР_1 , який знаходиться в СТ «Парус», Головурівська сільська рада, Бориспільський район Київської області.

На а. с. 17 - 21 знаходиться копія постанови Київського апеляційного суду від 27 травня 2021 року в справі № 753/5130/21 за заявою ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, заінтересована особа ОСОБА_2 , яким рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 березня 2021 року в частині відмови у задоволенні вимог щодо заборони ОСОБА_2 чинити перешкоди у користуванні будинком скасовано з ухваленням рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 в цій частині; заборонено ОСОБА_2 чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні будинком за адресою АДРЕСА_1 .

Постановою встановлено, що садовий будинок за вказаною адресою та квартира за адресою АДРЕСА_2 , є предметом спору у суді між сторонами щодо поділу майна; в даний час у будинку проживає ОСОБА_2 , і доводи ОСОБА_1 , що вона позбавлена можливості вільно користуватися будинком, підтверджуються наданими нею доказами та частково поясненнями самого ОСОБА_2 ; враховуючи, що матеріали справи містять достатньо доказів щодо обмеженого користування ОСОБА_1 будинком і це пов`язано із знаходженням у будинку ОСОБА_2 , а також що вказаний будинок в даний час є предметом спору між сторонами, суд вважав за можливе застосувати до ОСОБА_2 заходи щодо протидії домашньому насильству у вигляді усунення перешкод ОСОБА_1 у користуванні будинком за адресою АДРЕСА_1 ; інших доказів психологічного, фізичного, економічного насильства щодо заявника та її дитини матеріали заяви не містять.

На а. с. 22 - 25 знаходиться копія рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису, яким заяву задоволено частково, видано обмежувальний припис щодо ОСОБА_2 строком на 6 місяців та вжито до нього заходи тимчасового обмеження його прав у виді заборони ОСОБА_2 чинити ОСОБА_1 перешкоди у користуванні садовим будинком № НОМЕР_1 в СТ «Парус» на території Головурівської сільської ради Бориспільського району та земельною ділянкою за цією адресою; заборони ОСОБА_2 спілкуватись з ОСОБА_1 , вести з нею листування, телефонні переговори або контактувати з нею через інші засоби зв`язку; у задоволенні заяви в частині інших вимог відмовлено.

На а. с. 46 - 49 знаходиться копія рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 травня 2021 року у справі № 359/4313/21 за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, яким заяву ОСОБА_2 задоволено частково, видано обмежувальний припис щодо ОСОБА_1 строком на 6 місяців та вжито що неї заходи тимчасового обмеження її прав у виді заборони ОСОБА_1 спілкуватись з ОСОБА_2 вести з ним листування, телефонні переговори або контактувати з ним через інші засоби зв`язку особисто, в задоволенні інших вимог відмовлено.

На а. с. 4 - 10 знаходяться роздруковані стопкадри з відеозапису від 03 березня 2021 року, із яких вбачається, що ОСОБА_1 намагається увійти до подвір`я будинку № НОМЕР_1 в присутності співробітників поліції, а ОСОБА_2 , стоячи у хвіртці, не допускає її.

На а. с. 11 - 12 знаходиться копія висновку експертного дослідження № 043-172-2021, складеного Київським міським клінічним бюро судово-медичної експертизи 09 березня 2021 року за заявою ОСОБА_1 , згідно якого при проведенні судово-медичного обстеження виявлені тілесні ушкодження у вигляді синців; характер та морфологічні властивості виявлених ушкоджень свідчать про те, що вони утворилися від травмуючої дії тупого (тупих) предмету (предметів), характерні властивості якого (яких) в ушкодженнях не відобразились, за давністю може відповідати терміну (03 березня 2021 року) та обставинам, вказаним освідуваною особою, не були небезпечними для життя та відносяться до легких тілесних ушкоджень.

На а. с. 39 у конверті знаходиться оптичний диск із відеозаписами за 03 березня 2021 року, 10 березня 2021 року, 13 квітня 2021 року, 30 травня 2021 року, 25 червня 2021 року, з яких вбачається, що 03 березня 2021 року та 10 березня 2021 року ОСОБА_1 намагається увійти до подвір`я будинку № НОМЕР_1 в присутності співробітників поліції та інших осіб, а ОСОБА_2 , стоячи у хвіртці, не допускає її; 13 квітня 2021 року ОСОБА_1 у присутності поліцейських та інших осіб ходить по подвір`ю будинку, стукаючи у вікна, однак будинок ніхто не відчиняє; 30 травня 2021 року батько ОСОБА_2 спілкується з ним по телефону і ОСОБА_2 надає йому вказівку не допускати ОСОБА_1 до будинку; 25 червня 2021 року ОСОБА_1 з вулиці через паркан просить ОСОБА_2 , який ходить по подвір`ю, прибрати собаку, після чого ОСОБА_2 через деякий час відчиняє хвіртку і надає ОСОБА_1 можливість увійти на подвір`я, однак не допускає інших осіб (представників), які її супроводжували.

На а. с. 50 у конверті знаходиться оптичний диск та флеш-накопичувач з відеозаписами від 28 травня 2021 року та 29 травня 2021 року, на яких ОСОБА_1 безперешкодно пересувається по подвір`ю будинку та заходить у будинок.

На а. с. 58 у конверті знаходиться оптичний диск з відеозаписами від 25 травня 2021 року, на якому ОСОБА_1 допущена ОСОБА_2 до подвір`я будинку і до самого будинку його батьком; від 30 травня 2021 року, на якому ОСОБА_1 намагається відімкнути ключем хвіртку, яка не відмикається, ОСОБА_1 коментує це вголос «замок был сменён»; від 30 травня 2021 року, на якому зафіксовано вид з вулиці на подвір`я без людей на ньому і на якому знаходиться собака; від 25 червня 2021 року, на якому ОСОБА_2 , стоячи у хвіртці, у присутності працівника поліції повідомляє, що увійти до подвір`я та будинку може тільки ОСОБА_1 , оскільки рішення суду поширюється тільки на неї; адвокатів ОСОБА_1 він до подвір`я не допускає.

Також судом першої інстанції була допитана як свідок ОСОБА_5 , яка показала, що в травні 2021 року на території садового будинку № НОМЕР_1 в СТ «Парус» вона бачила, як ОСОБА_1 безперешкодно потрапила на територію домоволодіння та в приміщення садового будинку, крім того, в її присутності ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 ключі від хвіртки та вхідних дверей садового будинку.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, оскільки постановою Київського апеляційного суду від 27 травня 2021 року встановлено, що між сторонами існує тривалий конфлікт щодо користування майном, зокрема будинком, а також що матеріали справи містять достатньо доказів щодо обмеженого користування ОСОБА_1 будинком, що пов`язане зі знаходженням у будинку ОСОБА_2 , а також що будинок є предметом спору між сторонами, в зв`язку з чим апеляційний суд вважав за можливе застосувати до ОСОБА_2 заходи щодо протидії домашньому насильству, визначені законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» у вигляді усунення ОСОБА_1 перешкод у користуванні будинком, зазначені обставини вважаються преюдиційними до цієї справи і повторному доказуванню не підлягають.

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18).

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного та обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення ЄСПЛ у справі «Рябих проти Росії»).

Встановивши, що в березні 2021 року та в квітні 2021 року ОСОБА_1 вже зверталася з аналогічних підстав до суду з заявами про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_2 , які були частково задоволені, суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, принцип res judicata та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками, виходячи з наступного.

Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису в березні 2021 року, ОСОБА_1 посилалася на вчинення ОСОБА_2 фізичного, психологічного та економічного насильства щодо неї, посилаючись на ті ж самі обставини, а саме, що вона з ОСОБА_2 має спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з нею; вона є власником нерухомого майна, а саме будинку за адресою АДРЕСА_3 , та квартири за адресою АДРЕСА_2 ; після народження дитини ОСОБА_2 став агресивним по відношенню до неї, не бажав утримувати її з дитиною та постійно застосовував фізичне насильство; при цьому в провадженні Бориспільського міськрайонного суду Київської області перебуває справа про поділ квартири та будинку між сторонами, по якій остаточного рішення судом не прийнято; заінтересована особа ОСОБА_2 самовільно захопив будинок, у якому проживає, та не допускає заявника до майна; при цьому квартира АДРЕСА_4 здається заявником в оренду. Натомість ОСОБА_2 чинить постійні перешкод у користуванні майном.

ОСОБА_1 у заяві про видачу обмежувального припису, поданої в березні 2021 року, просила вжити заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 , поклавши на нього строком на шість місяців такі обов`язки: заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань 300 метрів до місць проживання (перебування) ОСОБА_1 , адреси: садовий будинок з господарчими, побутовими будівлями та спорудами загальною площею 153,5 кв.м. та земельну ділянку (кадастровий номер земельної ділянки :03:038:0058) площею 777 га, що розташовані за адресою - АДРЕСА_1 , право власності зареєстровано за ОСОБА_1 ; квартира, загальною площею - 53,7 кв.м що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , право власності зареєстровано за ОСОБА_1 ; заборонити ОСОБА_2 чинити перешкоди у користуванні майном (здачі в оренду третім особам), а саме житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , право власності зареєстровано за ОСОБА_1 на садовий будинок з господарчими, побутовими будівлями, та спорудами загальною площею 153,5 кв.м. та земельну ділянку (кадастровий номер земельної ділянки :03:038:0058) площею 777 га, що розташовані за адресою; квартира, загальною площею - 53,7 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , право власності за ОСОБА_1 ; заборонити ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори, смс - та іншу переписку шляхом стільникового зв`язку з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; заборонити ОСОБА_2 використання та розповсюдження особистих даних ОСОБА_1 (фото, відео, телефонні контакти);заборонити/зобов`язати ОСОБА_2 утримувати в квартирі/будинку (за адресами: садовий будинок з господарчими, побутовими будівлями та спорудами загальною площею 153,5 кв.м. та земельній ділянці (кадастровий номер земельної ділянки :03:038:0058) площею 777 га, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 , право власності за ОСОБА_1 , та квартира загальною площею - 53,7 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , право власності за ОСОБА_1 , собаку породи «Фила бразилейро» (або іншу собаку бійцівської породи, вогнепальної зброї, а саме рушниць «Remington 870», «BenelliM4 Super 90» та револьвер «RG88».

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 в частині заборони ОСОБА_2 чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні будинком за адресою АДРЕСА_1 , апеляційний суд в постанові від 27 травня 2021 року у справі № 753/5130/21 дійшов висновку, що інших доказів психологічного, фізичного, економічного насильства щодо заявника та її дитини матеріали заяви не містять (а. с. 21).

В силу вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України дані обставини вважаються встановленими та повторному доказуванню не підлягають.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. ст. 77 - 80 ЦПК України).

Так, до заяви про видачу обмежувального припису ОСОБА_1 надано в тому числі копію висновку експертного дослідження № 043-172-2021, складеного Київським міським клінічним бюро судово-медичної експертизи 09 березня 2021 року за заявою ОСОБА_1 .

Вказаний доказ разом з іншими був предметом оцінки Дарницького районного суду м. Києва в рішенні від 17 березня 2021 року та Київського апеляційного суду від 27 травня 2021 року і апеляційним судом зроблено висновок, що з даного висновку зафіксовано факт легких тілесних ушкоджень, при цьому доказів їх заподіяння саме ОСОБА_2 суду не надано (а. с. 20).

Апеляційний суд враховує, що в заяві про видачу обмежувального припису, поданою в червні 2021 року, ОСОБА_1 зазначено нові обставини, якими вона не обґрунтовувала вимоги попередніх заяв, поданих в березні та в квітні 2021 року, а саме те, що 16 березня 2021 року ОСОБА_2 зібрав частково її особисті речі та речі компанії, в якій вона працює, та разом з листом з описом неправдивих даних направив їх засобами поштового зв`язку до ПрАТ «МАУ», та в зв`язку з цим заявлено нові вимоги про заборону ОСОБА_2 використання та розповсюдження особистих даних ОСОБА_1 (фото, відео, телефонні контакти, речі та документи) до ПрАТ «МАУ», заборону ОСОБА_2 звертатись до ПрАТ «МАУ», з метою психологічного та економічного тиску (та з будь-яких приводів), що стосується ОСОБА_1 (листи, фото, відео, телефонні контакти, речі та документи).

Разом із тим, з матеріалів справи вбачається, що позов у цій частині ґрунтується виключно на поясненнях позивача, не підтверджених будь-якими доказами, відтак у суду першої інстанції не було підстав для його задоволення в цій частині.

Інші обставини, якими ОСОБА_1 обґрунтовувала свої вимоги, а також самі ці вимоги, вже були предметом розгляду судів та їм було надано належної оцінки.

Повно та всебічно дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, заслухавши пояснення сторін та покази свідка ОСОБА_5 , суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, з яким погоджується апеляційний суд, що заявником не доведено факту чинення перешкод ОСОБА_2 заявнику ОСОБА_1 в користуванні будинком у діях, які проявляються в недопуску адвокатів Янковської М.О. до будинку, а також не надано жодного доказу на підтвердження того, що ОСОБА_2 нацьковує собаку на заявника.

Апеляційний суд не погоджується з доводами апеляційної скарги, що судом першої інстанції проігноровано факт позбавлення ОСОБА_1 житла, перешкоджання їй у вільному користуванні своїм майном, оскільки судом першої інстанції з даного приводу зроблено обґрунтований висновок, з яким погоджується апеляційний суд, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2021 року та постановою Київського апеляційного суду від 27 травня 2021 року відносно ОСОБА_2 видано обмежувальний припис, яким заінтересовану особу зобов`язано не чинити ОСОБА_1 перешкод у користуванні будинком за адресою АДРЕСА_1 , заборонено спілкуватися з ОСОБА_1 , вести з нею листування, телефонні переговори або контактувати з нею через інші засоби зв`язку, і у випадку ухилення ОСОБА_2 від виконання цього рішення ОСОБА_1 має право звернути вказане судове рішення до примусового виконання в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», однак зазначені обставини не є підставою для звернення до суду з ідентичною заявою про видачу обмежувального припису.

Апеляційний суд вважає такі висновки суду першої інстанції правильними, оскільки судом першої інстанції та апеляційним судом вже були захищені порушені права заявника в межах вимог, які суди визнали доведеними та обґрунтованими, і завершальною стадією судового провадження є саме виконавче провадження і відповідно до ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання. Разом із тим, з матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_1 звертала судові рішення до примусового виконання у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», а надані заявником та заінтересованою особою відеозаписи дають підстави лише для висновку, що ОСОБА_1 намагалася вирішити питання усунення перешкод в користуванні будинком як до, так і після ухвалення зазначених судових рішень виключно в позасудовому порядку за допомогою органів поліції, що не є належним способом виконання рішення, передбаченим законом.

За наведених обставин у суду першої інстанції не було підстав повторно встановлювати ознаки домашнього насильства за аналогічними доводами заявника, оскільки такі обставини вже були встановлені рішеннями судів двох інстанцій, відтак доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 з посиланням на правові висновки Верховного Суду в постанові від 12 травня 2021 року в справі № 522/19426/20 та докази у вигляді відеофайлів в цій частині є необґрунтованими та відхиляються апеляційним судом.

Дійсно, із відеофайлу від 03 березня 2021 року та роздрукованих з цього відео скріншотів вбачається, що ОСОБА_2 , не допускаючи ОСОБА_1 до подвір`я будинку, притискає її хвірткою. Разом із тим, хронологічно дані події відбулися до ухвалення постанови Київського апеляційного суду від 27 травня 2021 року та рішення Бориспілького міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2021 року про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_2 , цим доказам вже надавалася оцінка судами першої та апеляційної інстанцій, а отже докази, з яких встановлюються обставини подій 03 березня 2021 року, не можуть бути оцінені судом при розгляді нової заяви про видачу обмежувального припису як докази продовження вчинення домашнього насильства.

Доводи апеляційної скарги, що на момент звернення до суду з новою заявою про видачу обмежувального припису попередні судові рішення не набрали законної сили, спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи, оскільки самим заявником ОСОБА_1 до заяви про видачу обмежувального припису додана постанова Київського апеляційного суду від 27 травня 2021 року, яка набрала законної сили з моменту її проголошення.

Не ґрунтуються на вимогах закону та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги, що судові рішення з таких підстав не можуть бути предметом примусового виконання судового рішення, з огляду на те, що ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» регулюється порядок виконання судових рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

З урахуванням вищевикладеного є неспроможними та відхиляються доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не надав оцінки факту продовження вчинення домашнього насильства (наказ ОСОБА_2 своєму батьку не допускати ОСОБА_1 до будинку).

Посилання заявника в апеляційній скарзі на положення п.п. 3, 4, 14, 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», без зазначення, яким чином судом першої інстанції неправильно застосовано наведені норми матеріального права, самі по собі не спростовують правильні по суті висновки суду першої інстанції та не є підставою для скасування законного та обґрунтованого судового рішення.

Таким чином, судом першої інстанції обґрунтовано не встановлено випадків домашнього насильства відносно заявника, зазначені нею в заяві, а також, враховуючи, що вчинення домашнього насильства у вигляді фізичного, психологічного та економічного насильства не встановлено - також і ризиків настання насильства у майбутньому.

Натомість із обставин справи вбачається наявність між сторонами неприязних відносин та спору щодо поділу майна, що не може саме по собі розцінюватись як насильство в сім`ї, і розглядається в порядку позовного провадження. Під час розгляду апеляційної скарги учасниками справи не заперечувалось, що в провадженні суду першої інстанції розглядається спір щодо поділу майна, а саме будинку та квартири за вказаними адресами.

Апеляційний суд враховує, що спір між сторонами про поділ майна подружжя не може бути вирішений шляхом застосування заходів обмежувального припису. До такого правового висновку прийшов Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи 06 лютого 2020 року у справі № 753/8626/19 (провадження № 61-15016св19), аналогічний правовий висновок зроблено в постанові Верховного Суду від 29 серпня 2019 року у справі № 640/23804/18 (провадження № 61-3848св19).

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в рішенні суду першої інстанції, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних по суті висновків суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 22 жовтня 2021 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.