КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/941/21
Провадження № 2/552/721/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.10.2021 року м. Полтава

Київський районний суд м. Полтави в складі: судді Миронець О.К., за участі секретаря судового засідання - Винниченко Я.В. представника позивача - ОСОБА_1 , представника відповідача - ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики, інфляційних збитків, 3% річних та моральної шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання договору позики неукладеним

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості. В своїй заяві вказує, що відповідно до договору позики від 17.05.2019 року він надав у борг відповідачу 52900 грн., які він зобов`язувався повернути до 30.09.2019 року. У встановлений строк відповідач взяті на себе боргові зобов`язання не виконав, кошти не повернув, отже у зв`язку з цим позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав, просив стягнути з ОСОБА_4 52900 грн. заборгованості, 3814,09 грн. суму збитку від інфляції 2247,89 грн. 3 % річних, 8000 грн. моральної шкоди, а також сплачений ним при подачі позову судовий збір в сумі 908 грн. та 8000 грн. витрат на правову допомогу.

04.06.2021 року ОСОБА_4 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3 про визнання договору позики неукладеним. Свій позов мотивуючи тим, що дійсно 17.05.2019 року між ними дійсно було укладено договір позики, але разом з тим, у ньому відсутнє посилання про те, що відповідач отримав від позивача грошові кошти. У нього був намір на отримання позики і саме на підтвердження цих намірів було укладено договір, але позивач кошти йому так і не передав, тому в договорі відсутні дані про отримання ним коштів. Отже, позивач за зустрічним позовом просив задовольнити зустрічний позов та визнати договір позики від 17.05.2019 року неукладеним.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив.

Представник позивача за первісним позовом адвокат Дубинка Ю.С. в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та просила суд його задовольнити, в задоволенні зустрічного позову просила відмовити з підстав зазначених у відзиві.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про причину неявки суду не повідомив, його представник адвокат Шаповалов О.О. в судовому засіданні підтримав зустрічний позов, просив суд його задовольнити, первісний позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні.

Відповідно до ухвали суду від 15.03.2021 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою суду від 09.07.2021 року зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання договору позики неукладеним залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 19.07.2021 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання договору позики неукладеним та вирішено розглядати його з первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики, інфляційних збитків, 3% річних та моральної шкоди, здійснено перехід від спрощеного до загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 30.09.2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони встановив наступне.

Згідно договору позики від 17.05.2019 року ОСОБА_3 передав у власність ОСОБА_4 52900 грн. строком до 30.09.2019 року. Позичальник зобов`язувався повернути позикодавцю одержані кошти у порядку та на умовах передбачених договором.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, суд враховуючи те, що фактично взято в борг відповідачем 52900 грн. і це чітко вбачається із договору позики від 17.05.2019 року приходить до висновку, що дані суми і підлягають до стягнення з відповідача.

Згідно розрахунку наданого позивачем за договором позики від 17.05.2019 року 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України становлять 2247,89 грн., сума збитку від інфляції становить 3814,09 грн., які також підлягають стягненню з відповідача.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року за №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема у приниженні честі та гідності, у порушенні права власності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків, інших цивільних прав. Відповідно до п.9 вищевказаної постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Звертаючись до суду вимогами про стягнення моральної шкоди позивач за первісним позовом не обґрунтував факт завдання йому моральної шкоди. Крім того, правовідносини між сторонами врегульовані договором позики, яким не передбачено відшкодування моральної шкоди за не виконання грошового зобов`язання. В даному випадку договором передбачено штрафні санкції.

Отже, у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди слід відмовити.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно постанови Верховного Суду України від 02.07.2014 року справа №6-79цс14 відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 договір позики за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Договір позики від 17.05.2019 року укладений в письмовій формі, в договорі зазначається, що позичальник отримав від позикодавця в позику грошові кошти в сумі 52900 грн. Договір підписаний власноручно ОСОБА_4 .

Укладений 17.05.2019 року договір позики повністю відповідає вимогам чинного законодавства України та містить всі істотні умови, передбачені законом для таких договорів. До моменту звернення ОСОБА_3 до суду, ОСОБА_4 спірний договір позики не оспорював, з позовами про визнання договору позики неукладеним до суду не звертався.

У відповідності до вимог ч.2 ст.1051 ЦК України якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Позивач за зустрічним позовом не надав доказів, підтверджуючих той факт, що не отримував грошових коштів у розмірі, зазначеному у договорі від 17.05.2019 року. Таким чином, позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_4 не надано доказів в обґрунтування позовних вимог про визнання неукладеним договору позики від 17.05.2019 року із зазначених у позовній заяві підстав.

Враховуючи викладене, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання неукладеним договору позики від 17.05.2019 року.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_3 підлягає стягненню понесені останнім і підтверджені документально судові витрати в сумі 908 грн.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_3 підлягають стягненню витрати на правову допомогу в сумі 8000 гривень, які сплачені позивачем.

Керуючись ст.525, 526, 625, 1046, 1049, 1050 ЦК України, ст.137, 141, 263-265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики, інфляційних збитків, 3% річних та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики в сумі 52900 гривень, інфляційні витрати в сумі 3814,09 гривень, 2247,89 гривень 3% річних, 8000 гривень витрати на правову допомогу, 908 гривень судового збору. В іншій частині позову відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано,набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк, з дня його проголошення, апеляційної скарги.

Сторони у справі:

Позивач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення виготовлено та підписано 23.10.2021 року.

Суддя О.К. Миронець