Справа №705/1393/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2021 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Піньковського Р.В.

при секретарі Романовій О.М.

за участю представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Умань в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Уманського комунального підприємства «Уманьтеплокомуненерго» про скасування нарахованої плати за послуги з централізованого опалення та припинення нарахування плати за послуги з централізованого опалення, -

В С Т А Н О В И В:

До Уманського міськрайонного суду Черкаської області звернулася ОСОБА_1 з позовною заявою до Уманського комунального підприємства «Уманьтеплокомуненерго» про скасування нарахованої плати за послуги з централізованого опалення та припинення нарахування плати за послуги з централізованого опалення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до договору купівлі-продажу магазину промислових товарів від 17.09.2019, посвідченого приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Карайкоза Г.І., реєстр №4040, вона є власником магазину промислових товарів загальною площею 47,5 кв.м, розташованого на першому поверсі будинку АДРЕСА_1 . Право власності на зазначену частку в нерухомому майні за нею зареєстровано в установленому законом порядку, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.09.2019 № 181373582.

Приміщення магазину було придбано нею з метою переобладнання його в майбутньому для використання як квартиру - для подальшого проживання.

В січні 2020 року УКП «Уманьтеплокомуненерго» їй було надано для ознайомлення та підписання два екземпляри Договору №69 купівлі-продажу теплової енергії для потреб опалення. Від підписання вказаного договору вона відмовилась, оскільки не погодилась з деякими його пунктами, а при усних перемовинах з представником відповідача, отримала відповідь, що ніяких змін в договір вноситись не буде і вона повинна його підписати в тій редакції, яка надана.

08.01.2020 вона звернулась до відповідача з письмовою заявою про небажання укладати договір №69 та з проханням відключити приміщення магазину від централізованого опалення, при цьому повідомила, що таке відключення не завдасть шкоди іншим власникам приміщення будинку.

На свою заяву вона отримала від відповідача відмову у відключенні від системи централізованого опалення магазину.

У вересні 2020 року в приміщенні магазину стався прорив труби опалення у зв`язку з чим вона була змушена відключити магазин від централізованого постачання теплоенергії, про що було повідомлено по телефону відповідача. Відключення проводилось працівниками КП «Уманське РЕУ №3», яке 14.09.2020 видало їй довідку про відключення магазину промислових товарів в будинку АДРЕСА_1 від центральної системи опалення без порушень загальної системи опалення будинку.

Вважає, що оскільки в непідписаному договорі не містилось посилань, яким чином вона повинна повідомити відповідача, про виникнення втрат теплоносія, то телефонний дзвінок є належним повідомленням.

Зауважує, що перекриття постачання теплоенергії в приміщення магазину жодним чином не створює перешкод для її подачі в інші приміщення магазину, жодним чином не створює перешкоди для її подачі в інші приміщення будинку, що підтверджується фактом відсутності скарг мешканців будинку та довідкою КП «Уманське РЕУ №3» від 14.09.2020 №28.

Підкреслює, що ремонт системи опалення нею не проводився, опалення в приміщенні магазину не було поновлено оскільки вона мала намір отримати дозвільні документи та переобладнати це приміщення під квартиру, а тому вирішила, що проведення ремонту системи опалення на даному етапі є недоцільним.

Незважаючи на ненадання їй послуг централізованого опалення магазину промислових товарів по АДРЕСА_1 , незважаючи на її відмову укладати Договір №69, відповідач продовжував нараховувати їй плату за неіснуючі послуги.

Вважає, що її попередження про небажання укладати договір, яке можна розцінювати як попередження про розірвання договору відповідно пункту 9.5 Договору №69 є законною підставою для припинення нарахування коштів за надання послуг теплопостачання починаючи з 07.03.2020.

Просить визнати неукладеним Договір №69 купівлі-продажу теплової енергії для потреб опалення від 17 січня 2020 року про надання теплової енергії на опалення нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 , скасувати нараховану Уманським комунальним підприємством «Уманьтеплокомуненерго» плату за послуги централізованого опалення нежитлового приміщення в будинку АДРЕСА_1 починаючи з 14.09.2020 та припинити нарахування плати за послуги з централізованого опалення вказаного нежитлового приміщення.

Ухвалою судді від 02.04.2021 року, відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, а також роз`яснено відповідачу його право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі. Також суддею визначено строки для подання позивачем відповіді на відзив та подання відповідачем заперечень.

22.04.2021 на адресу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від Уманського комунального підприємства «Уманьтеплокомуненерго» надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому просили в задоволенні позову відмовити, оскільки вважають позовні вимоги, а також обставини, які викладені в позовній заяві неправомірними, необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства України.

Зазначають, що позивач є споживачем послуг теплопостачання, а саме послуг з постачання теплової енергії, які надає Уманське комунальне підприємство «Уманьтеплокомуненерго» та є власником нежитлового приміщення, а саме магазину промислових товарів, розташованого за адресою АДРЕСА_1 та відповідно несе відповідальність за несплату наданих послуг по теплопостачанню відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Закону України «Про теплопостачання».

В січня 2020 року УКП «Уманьтеплокомуненерго» було зроблено пропозицію позивачу щодо укладення договору купівлі-продажу теплової енергії для потреб опалення відповідно до ст.641 ЦК України, ст.181 ГК України, однак позивачем проект Договору Купівлі-продажу теплової енергії для потреб опалення №69 не було підписано, будь-яких заперечень та відповідного протоколу розбіжностей до Договору №69 відповідачем на адресу позивача не направлялось.

Отже, між сторонами виникли фактичні правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються Законом України «Про теплопостачання», Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, Постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 року №869 «Про затвердження порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води», Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 року №1198 «Про затвердження Правил користування тепловою енергією».

Відповідач надав позивачу послуги з постачання теплової енергії відповідно до чинного законодавства України та встановлених тарифів, що підтверджується матеріалами справи, а саме лист відповідача від 12.03.2020 р. №355 про необхідність позивача провести оплату за фактично отриману теплову енергію відповідно до рахунку-фактури №814/0220/1 від 29.02.2020, лист відповідача від 10.03.2021 №412 про направлення на адресу позивача рахунків, актів за отриману теплову енергію, актів звірки розрахунків та необхідність позивача протягом 10 днів з дня отримання актів оформити їх належним чином та по одному примірнику актів повернути на адресу відповідача, а також провести оплату за отриману теплову енергію, які позивачем було проігноровано та постачання теплової енергії оплачено не було. Встановлені та затверджені тарифи з теплопостачання діяли та діють на момент спірних правовідносин, є чинними та ніким оскаржені не були, тобто є правомірними, а тому підлягають до застосування відповідно до вимог чинного законодавства України.

Твердження позивача на те, що 08.01.2020 вона зверталася до відповідача з письмовою заявою про небажання укласти Договір №69 та з проханням відключити приміщення магазину від централізованого опалення не відповідає дійсності так як дане звернення було адресоване не відповідачу, а на адресу Уманської міської Ради, що підтверджується матеріалами справи, а саме наданою позивачу відповіддю відділу житлово-комунального господарства Уманської міської ради від 06.02.2020 р за вих.№08/06. Дана відповідь містила чіткий алгоритм дій для відключення приміщення від теплопостачання.

Посилання позивача на відповідні частини (розділи, пункти, підпункти) Договору №69 не можуть в даному випадку застосовуватись так як Договір №69 позивачем не підписано, а тому відповідно до чинного законодавства України, а саме п.8 ст.181 ГК України - у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Враховуючи відсутність договору між сторонами, облік кількості відпущеної теплової енергії здійснювався по особовому рахунку відкритому для фіксації коштів, що надходять за послуги теплопостачання за адресою: АДРЕСА_1 .

Вважають, що відповідачем фактично послуги були надані, а відхилення від укладання Договору не є підставою для відмови від сплати за спожиту послугу теплопостачання.

Позивачем, за текстом позовної заяви, було підтверджено факт відключення магазину промислових товарів у вересні 2020 року від централізованого постачання теплової енергії по АДРЕСА_1 , що є самовільним відключенням в порушення вимог чинного законодавства України, а саме Порядку відключення споживачів від системи централізованого опалення та постачання гарячої води затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва та житлово-комунального господарства України 26 липня 2019 року №169, Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 серпня 2019 р. за №982/33953.

Звертають увагу, на той факт, що позивачем було проігноровано відповідь відділу житлово-комунального господарства Уманської міської ради від 06.02.2020 року за вих.№08/06 на її звернення від 08.01.2020 року щодо відключення нежитлового приміщення за адресою по АДРЕСА_1 від мережі централізованого опалення , в якій позивачу було надано детальну та обґрунтовану законодавчо відповідь щодо порядку та процедури відключення від мереж централізованого опалення, які позивач порушив та самовільно здійснив відключення від мереж централізованого опалення.

Отже, з врахуванням викладеного вважають, що самовільне відключення від мережі централізованого опалення не є підставою для звільнення від оплати за послуги теплопостачання, а вимога позивача щодо припинення дій та визнання неукладеним договору про надання послуг є безпідставними, необґрунтованими, такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства України.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 відмовилась від частини позовних вимог щодо визнання неукладеним Договору №69 купівлі-продажу теплової енергії для потреб опалення від 17 січня 2020 року, в іншій частині вимоги, викладені в позовній заяві підтримала та просила задовольнити. Вважає, що оскільки ОСОБА_1 в силу обставин, що склались, а саме через аварію мережі теплопостачання, що сталась у належному їй приміщенні в жовтні 2020 року, не користувалась послугами УКП «Уманьтеплокомуненерго», а позивач такі послуги відповідачу не надавав, тому і відповідний обов`язок їх сплати у неї відсутній.

Представник відповідача Овчарук О.М. надав до суду заяву, відповідно до якої вимоги позовної заяви не визнав повністю, підтримав обґрунтування і заперечення викладені у відзиві до позовної заяви, просив справу розглянути у його відсутність.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дійшов таких висновків.

Згідно з приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі продажу від 17.09.2019 року ОСОБА_1 придбала у власність громадський будинок (магазин промислових товарів) за адресою по АДРЕСА_1 .

В матеріалах справи наявний примірник Договору №69 купівлі-продажу теплової енергії для потреб опалення датований 17 січня 2020 року, підписаний лише директором УКП «Уманьтеплокомуненерго» В.Г. Христинець.

З копії довідки КП «Уманське РЕУ №3» №28 від 14.09.2020 року, вбачається, що квартира відключена від центральної системи опалення будинку без порушень загальної системи опалення будинку.

Відповідно до відповіді Уманської міської ради ВЖКГ №08/06 від 06.02.2020 на №08.01 від 08.01.2020р. про розгляд заяви ОСОБА_1 щодо відключення нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 - ОСОБА_1 роз`яснено, що питання відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання житлових будинків регулюється Порядком відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26.07.2019 №169.

Цей порядок визначає процедуру відключення власників (співвласників) будівель, у тому числі житлових будинків, квартир та нежитлових приміщень багатоквартирних будинків від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання та постачання гарячої води відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Заява про відключення будівлі, в тому числі житлового будинку, від ЦО та,або ГВП передається на розгляд Комісії. Зокрема, у місті Умань заява передається до постійної діючої міжвідомчої комісії з розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення, затвердженої рішенням виконавчого комітету Уманської міської ради від 12.03.2015 року №64 зі змінами від 22.03.2018 №112. Для відключення будівлі, в тому числі житлового будинку, власник (співвласники) забезпечує розроблення проекту відключення будівлі від ЦО та/або ГВП, який має відповідати вимогам чинних державних будівельних норм і правил, і проекту системи індивідуального чи автономного теплопостачання будівлі, який розробляється з урахуванням схеми теплопостачання населеного пункту та має відповідати вимогам чинних будівельних норм та правил.

Відключення будівлі від ЦО та/або ГВП здійснюється лише в між опалювальний період, але не пізніше ніж 01 вересня.

12 березня 2020 року УКП «Уманьтеплокомуненерго» звернулось до ОСОБА_1 з листом за №355 про направлення рахунку-фактури за лютий 2020 року та проханням повернути примірник договору купівлі продажу теплової енергії для потреб опалення №69 від 17.01.2020 року, оформленого належним чином.

10 березня 2021 року УКП «Уманьтеплокомуненерго» направило на адресу ОСОБА_1 рахунки, акти за отриману теплову енергію у грудні 2020 року, січні, лютому 2021 року, акти звірки розрахунків станом на 31.12.2020 року на суму 12463.55 грн., які потрібно було оформити належним чином та оплати.

Технічні умови для розробки проекту індивідуального теплопостачання і відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води позивачу не надавались.

Відповідно до статей 41, 42 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Права споживачів захищає держава.

Згідно зі статтею 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Частина перша статті 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року №2189-VIII (далі Закон №2189) житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Згідно зі статтею 5 Закону №2189 до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга (послуга з управління багатоквартирним будинком) та комунальні послуги (послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами).

Частина 1 статті 6 Закону №2189-VIII встановлює, що учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Частина 2 статті 6 Закону №2189-VIII передбачає, що виконавцем послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація.

Згідно з п. 6 ст. 1 Закону індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону №2189-VIII послуги з постачання теплової енергії відноситься до житлово-комунальних послуг.

Статтями 7, 8 вищевказаного Закону№2189 визначені права та обов`язки споживачів й виконавця комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно з законодавством і умовами договорів, а обов`язком споживача - є укладення договору про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, а також оплата наданих житлово-комунальних послуг за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. При цьому, п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону №2189 передбачено, що споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Положеннями ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» визначено, що основними обов`язками споживача теплової енергії є, зокрема: своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії; додержання вимог договору та нормативно-правових актів; забезпечення безпечної експлуатації систем тепло споживання. Споживач теплової енергії несе відповідальність за порушення умов договору з теплопостачальною організацією, відповідних нормативно-правових актів та виконання приписів органів, уповноважених здійснювати державний нагляд за режимами споживання теплової енергії згідно із законом.

Згідно статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньо-будинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).

Верховним Судом у постанові від 27 лютого 2019 року, у справі №334/2789/15-ц зазначено, що ні ЦК України, ні Законами України «Про житлово-комунальні послуги», ні Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, не передбачені випадки, коли недодержання письмової форми договору про надання комунальних послуг має наслідком його недійсність. Відсутність письмового договору про надання комунальних послуг не свідчить про відсутність певних договірних відносин і не звільняє відповідачів від оплати за фактично надані послуги.

Типова форма договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджена Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830.

З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст.ст. 12-15 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», постанови Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» вбачається, що умови Типового договору, що набули юридично обов`язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов`язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень, врегулювати свої відносини на власний розсуд, а лише мають право конкретизувати його умови.

Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов`язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає Типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам наведених актів законодавства. Крім того, аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 10.10.2012 у справі № 6-110цс12.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 529/613/17-ц (провадження № 61-1716 сво 17) зроблено висновок, що "відповідно до частини першої статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Тлумачення як положень частини першої статті 714, так і інших норм глави 54 ЦК дозволяє стверджувати, що по своїй суті договір, на підставі якого відбувається постачання теплової енергії споживачу, є видом договору купівлі-продажу. Такий же висновок можливо зробити й при тлумаченні норм, закріплених в Законі України "Про теплопостачання" (в редакції, чинній на час виникнення боргу). У тексті Закону України "Про теплопостачання" неодноразово вживається словосполучення "договір купівлі-продажу" (зокрема: стаття 1, частина четверта статті 19, частина перша статті 25, пункти 6, 7, 8 частини першої статті 31)".

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем склалися фактичні договірні відносини, за якими у нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_1 , надавалися житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії, нарахування плати за які здійснювалося Уманським комунальним підприємством «Уманьтеплокомуненерго», яке є виконавцем послуг з постачання теплової енергії.

Відповідно до пункту 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, відключення споживача від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення повинно бути підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку. При цьому обов`язково враховуються технічні можливості існуючих мереж газопостачання, водопостачання та електропостачання даного населеного пункту або окремого мікрорайону щодо забезпечення живлення запропонованої власником (власниками) системи теплопостачання.

Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, який затверджений наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26.07.2019 №169, передбачено надання дозволу на встановлення індивідуального опалення в квартирі за умови відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води всього будинку, а якщо заявником є власник, наймач (орендар) окремого приміщення, комісія має право не розглядати його заяву до прийняття рішення про відключення від мереж централізованого теплопостачання всього будинку.

Для вирішення питання відключення житлового будинку від мереж централізованого опалення його власник (співвласники) будівлі подають до органу місцевого самоврядування заяву про відключення будівлі, в тому числі житлового будинку, від ЦЩ та/або ГВП, яка складається в довільній формі, із зазначенням причин відключення, а також інформацію про намір влаштування в будівлі систем індивідуального чи автономного теплопостачання.

Орган місцевого самоврядування відповідно до законодавства розглядає подані документи за наявності затвердженої ним схеми теплопостачання відповідного населеного пункту.

Заява про відключення будівлі, в тому числі житлового будинку, від ЦО та,або ГВП передається на розгляд Комісії. Для відключення будівлі, в тому числі житлового будинку, власник (співвласники) забезпечує розроблення проекту відключення будівлі від ЦО та/або ГВП, який має відповідати вимогам чинних державних будівельних норм і правил, і проекту системи індивідуального чи автономного теплопостачання будівлі, який розробляється з урахуванням схеми теплопостачання населеного пункту та має відповідати вимогам чинних будівельних норм та правил.

Відключення будівлі від ЦО та/або ГВП здійснюється лише в між опалювальний період, але не пізніше ніж 01 вересня.

Власники квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, приєднаного до ЦО та ГВП, також мають право відокремити (відключити) свою квартиру чи нежитлове приміщення від ЦО та ГВП, у разі коли не менше половини квартир та нежитлових приміщень цього будинку відокремлені від ЦО та ГВП, у міжопалювальний період не пізніше ніж 01 жовтня, у спосіб, що не перешкоджає постачанню теплової енергії та гарячої води до інших квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, приєднаних до ЦО та ГВП.

Отже, відключення споживачів від мережі централізованого опалення відбувається тільки на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади з вчиненням в подальшому дій споживачем з дотриманням визначеної Порядком процедури.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1192цс15, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 683/2223/17, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 липня 2020 року в справі № 554/946/18 (провадження № 61-44416св18).

Крім того, у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року в справі № 6-1192цс15 зазначено, що "підведення централізованого опалення до стояка в межах квартири свідчить про виконання послуг позивачем. Таким чином постачальник послуги виконав свої зобов`язання щодо надання послуг централізованого опалення, а відповідач зобов`язаний оплатити надані послуги. У разі наміру споживача припинити надання послуг з централізованого теплопостачання, останній не позбавлений можливості у передбачений законом спосіб провести відключення квартири від мереж теплопостачання. Отже, самовільне відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення від оплати за послуги теплопостачання".

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботи, надати послугу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Положеннями ст.ст. 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Як зазначено у ст. 610 ЦК України - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

У відповідності до вимог статей 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3)показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 1 та ч.2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що ОСОБА_1 як власник нежитлового приміщення магазину промислових товарів загальною площею 47,5 кв.м, розташованого на першому поверсі будинку АДРЕСА_1 , всупереч отриманої рекомендації Уманської міської ради ВЖКГ не дотрималася встановленої законом процедури та фактично здійснила самовільне відключення від мережі централізованого опалення без отримання відповідного рішення міжвідомчої комісії про надання дозволу на відключення належного їй приміщення від централізованого опалення.

Судом не приймається до уваги надана позивачкою довідка КП «Уманське РЕУ №3» №28 від 14.09.2020 року, оскільки вказана довідка не в ходить в перелік документів, які позивачка повинна в обов`язковому порядку підготувати для отримання дозволу на відключення від мережі централізованого опалення, не містить підтверджень на посилання позивачки про прорив труби опалення у вересні 2020 року, що спонукало її здійснити самовільне відключення від мережі централізованого опалення, а тому не може бути прийнята судом як належний та допустимий доказ неотримання позивачем послуг з постачання теплової енергії, а також як доказ правомірності відключення від мережі централізованого опалення враховуючи зокрема ту обставину, що КП «Уманське РЕУ №3» не є уповноваженим органом на вирішення питань постачання теплової енергії та відключення від мережі централізованого опалення.

Крім того, на протязі 2020-2021 років ОСОБА_1 припинила здійснювати оплату за житлово-комунальні послуги, які надавались Уманським комунальним підприємством «Уманьтеплокомуненерго», в зв`язку з чим має борг перед вказаним підприємством і вважає, що він не підлягає до сплати оскільки вона практично не отримувала послуг централізованого опалення.

Доказів того, що з вересня 2020 року послуги з постачання теплової енергії відповідачем на адресу позивача не надавались, а також доказів неправомірності нарахування УКП «Уманьтеплокомуненерго»плати за послуги з централізованого опалення та постачання теплової енергії до належного ОСОБА_1 нежитлового приміщення позивачем до суду не надано.

При вирішенні даної справи суд звертає увагу, що самовільне відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення від оплати за послуги теплопостачання. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 11.12.2019 у справі №154/2855/17-ц, та враховується судом.

Отже, з урахуванням встановлених обставин суд вважає, що позов ОСОБА_1 до Уманського комунального підприємства «Уманьтеплокомуненерго» про скасування нарахованої плати за послуги з централізованого опалення та припинення нарахування плати за послуги з централізованого опалення - не підлягає до задоволення.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 11, 15, 16, 509, 525-527, 530, 625, 626, 651 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 13, 76-83, 140, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273-279, 354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Уманського комунального підприємства «Уманьтеплокомуненерго» про скасування нарахованої плати за послуги з централізованого опалення та припинення нарахування плати за послуги з централізованого опалення - відмовити.

Копію рішення суду направити сторонам.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 20.10.2021.

Суддя: Р. В. Піньковський