ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/4185/20
провадження № 2/753/224/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" вересня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Заставенко М.О.,

з секретарем судового засідання Проценко Я.Б.,

за участю

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання майна подружжя спільною сумісною власністю, поділ майна.

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 ОСОБА_3 звернулася в Дарницький районний суд м. Києва із позовною заявою до ОСОБА_4 , в якій, з урахуванням збільшених позовних вимог, просила визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 автомобіль «Форд Фокус», номер кузова НОМЕР_1 , стягнути з ОСОБА_4 на її користь грошову компенсацію вартості Ѕ частини вказаного автомобіля у розмірі 86 335,00 грн., визнати ОСОБА_4 спів позичальником за договором позики (безвідсоткової) від 05.12.2016, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 та покласти на ОСОБА_4 солідарні зобов`язання разом із позичальником ОСОБА_3 за повернення позики, стягнути понесені судові витрати.

Позовна заява обґрунтована тим, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.09.2006. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 11.12.2019 вказаний шлюб було розірвано. Перебуваючи у шлюбі 24.05.2007 відповідно до Договору купівлі-продажу № 138/Ф ними було придбано автомобіль «Форд Фокус», номер кузова НОМЕР_1 , 2007 року випуску. Власником автомобіля значиться відповідач. Окрім того, позивач відповідно до договору позики від 05.12.2016 взяла у боргу ОСОБА_5 кошти у розмірі 600 000,00 грн. для придбання квартири, які повинні були бути повернуті в строк до 31.12.2018. 25.04.2019 та 12.07.2019 позивач повернула частину коштів у розмірі 30 000 грн. та 25 000 грн. відповідно. В даний час у позивача існує заборгованість перед ОСОБА_5 у розмірі 545 000 грн. 12.02.2020 позивачу стало відомо від відповідача, що останній без згоди позивача відчужив автомобіль, коштами отриманими від продажу розпорядився на власний розсуд. Згоди на відчуження набутого під час шлюбу автомобіля позивачка відповідачу не надавала. Середня вартість автомобіля у відповідності до інформації з офіційного сайту продажу автомобілів становить 159 380 грн. Відповідно до висновку ТОВ «Стоун Брідж», ринкова вартість об`єкту оцінки станом на 31.12.2019 становить 172 670,00 грн.

Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва ОСОБА_6 від 14.04.2020 відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу призначено до розгляду у загальному позовному провадженні у підготовче засідання.

25.08.2020 позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог.

Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Заставенко М.О. від 10.09.2020, у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_6 з посади судді, прийнято позовну заяву до свого провадження, призначено у підготовче судове засідання.

09.11.2020 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити та стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 грн. Щодо позовних вимог що стосуються договору позики від 05.12.2016 зазначив, що відповідач не знав про існування вказаного договору, згоди на отримання коштів у борг не надавав, квартира була придбана за 411 960,00 грн., а не за 600 000 грн., куди були витрачені позичені позивачем кошти йому не відомо. Просив застосувати до вказаних вимог строки позовної давності. Щодо поділу автомобіля, то вважає, що заявлена позивачем вартість автомобіля є значно завищеною. Автомобіль був придбаний відповідачем за особисті кошти, які надали йому батьки. У договорі купівлі-продажу автомобіля № 138/Ф від 24.05.2007 відсутні відомості, що дружина ОСОБА_3 надає згоду на купівлю автомобіля, що також підтверджує факт того, що автомобіль був придбаний за особисті кошти.

23.11.2020 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено про те, що строк позовної давності позивачем не пропущено, оскільки позичальник зобов`язаний був повернути позику до 31.12.2018, трирічний строк закінчується 06.12.2021. Про отримання коштів у борг відповідачеві було відомо. Доказів того, що автомобіль було придбано за особисті кошти відповідача, останнім до суду не надано.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 20.05.2021 закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

За положеннями статті 60 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із ч. 1ст. 69 СК України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: 1) час набуття такого майна, 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя.

Тільки в разі встановлення цих фактів і визначення критеріїв норма статті 60 Сімейного кодексу України вважається правильно застосованою.

Згідно пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12 2007 № 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК, ч. 3ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: 1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; 2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 зареєстрував шлюб із ОСОБА_3 14.09.2006, що підтверджується копією паспорта відповідача та копією свідоцтва про шлюб (а. с. 10, 11).

24.05.2007 ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу № 138/Ф придбав автомобіль «Форд Фокус» за ціною 131 342,00 грн. (а. с. 13 - 16).

У грудні 2016 року ОСОБА_3 отримала у борг у ОСОБА_5 600 000 грн., строк повернення боргу 31.12.2018 (а. с. 17 - 18, 19).

Відповідно до звіту про оцінку майна від 31.12.2019 ринкова вартість автомобіля «Форд Фокус», 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , становить 172 670,00 грн.(а. с. 51 - 65).

У позовній заяві позивач ОСОБА_3 стверджує про те, що автомобіль, який був придбаний у період шлюбу, був відчужений відповідачем без її згоди, на підтвердження чого нею надано скріншот із мобільного додатку « Авто номери», який не є достовірним доказом в розумінні ст.79 ЦПК України.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Позивачем не надано до суду належних доказів того, що у сторін як подружжя, виникло право на спірний автомобіль, оскільки не наданоправовстановлюючого документа на майно, тому позовні вимоги щодо визнання майна подружжя спільною сумісною власністю та стягнення Ѕ частини вартості автомобіля не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання ОСОБА_4 співпозичальником за договором позики (безвідсоткової) від 05.12.2016, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 та покласти на ОСОБА_4 солідарні зобов`язання разом із позичальником ОСОБА_3 за повернення позики, то суд також їх вважає такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивачем невірно обрано спосіб захисту.

Статтею 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Це означає, що дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обов`язки щодо спільно нажитого у шлюбі майна, оскільки розірвання шлюбу не звільняє подружжя від зобов`язань за кредитом.

Борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї, враховуються при поділі майна (пункти 23,24 Пленум Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»).

Як вбачається з рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09.06.2020 у справі № 753/17636/19 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, предметом поділу якого була квартира АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 визнала заявлені до неї позовні вимоги та не заявляла про наявність боргових зобов`язань.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 2) у разі відмови в позові - на позивача, тому з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 3000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 5, 7, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 141, 259, 263, 265, 268, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання майна подружжя спільною сумісною власністю, поділ майна - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000 грн.

Позивач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя М.О. Заставенко

Повний текст рішення складено 13.10.2021.