Провадження № 2-п/225/30/2021
Єдиний унікальний номер № 225/3160/15-ц
Дзержинський міський суд Донецької області
УХВАЛА

12 жовтня 2021 року м. Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Челюбєєва Є.В.,

за участі:

секретаря Савченко О.А.,

відповідача ОСОБА_1 ,

позивача ОСОБА_2 ,

при розгляді у відкритому судовому засіданні в залі Дзержинського міського суду Донецької області цивільної справи за заявою ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду,

ВСТАНОВИВ:

Відповідач ОСОБА_1 через канцелярію суду подав заяву про відвід судді Челюбєєва Є.В. від розгляду справи за заявою ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 підтримав заяву про відвід судді, обґрунтовуючи тим, що суддя Челюбєєв Є.В. вже приймав участь у справі про позбавлення його батьківських прав, за результатами розгляду якою 15 червня 2015 року було прийнято спірне рішення. З вказаним рішенням відповідач не згодний, вважає, що суддя який вже брав участь у справі, не може брати участі в розгляді даної справи. З огляду на це, він не довіряє суду. Крім цього, відповідач зазначив, що він звернувся зі скаргою на дії судді до ДБР при розгляді ним, як слідчим суддею питання про переведення його до слідчого ізолятору.

Позивач в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні заяви про відвід судді.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши заяву про відвід судді, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 39 ЦПК України передбачено право учасника справи заявити відвід судді.

Згідно ч. 2 ст. 40 ЦПК України, питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо прийде висновку про його обґрунтованість.

Підстави для відводу (самовідводу) судді передбачені ст. 36 ЦПК України.

Так, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо, зокрема, є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

У будь-якому разі оцінюватися має саме те, чи викликають певні обставини розумний сумнів у неупередженості або об`єктивності судді у стороннього спостерігача.

Слід звернути увагу на те, що стандарт безсторонності ґрунтується, насамперед, на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово «неупереджений» передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Варто зауважити, що жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції «неупередженість» («безсторонність») судді», а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості суд вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з: (І) «об`єктивним критерієм», який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною; (ІІ) «суб`єктивним критерієм», який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність. Тому особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, відповідачу потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо).

Водночас, як указано в Бангалорських принципах поведінки судді від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23, об`єктивність судді є потрібною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його ухвалення.

Сприйняття об`єктивності визначається за допомогою критерію «розумного спостерігача». У разі, коли є підстави передбачати, що суддя є необ`єктивним (з різних причин) - це дискредитує суспільну довіру до судової влади. Тому суддя мусить уникати будь-яких дій, які дають підставу передбачати, що на його рішення можуть вплинути сторонні чинники, зокрема такі як зацікавленість у розв`язанні конкретної справи. З огляду на це навіть прояви неупередженості мають значення.

Тому, коли сторони стверджують про те, що судді необ`єктивні, питання про наявність фактичного упередження не має значення, адже «правосуддя не тільки має бути здійснене, але й сприйматися як очевидно і без сумніву здійснене». Іншими словами, коли виникає питання про відвід, значення має не те, чи справді у судді є усвідомлене або неусвідомлене упередження, а те, чи виникла б у розумної та належним способом поінформованої особи підозра про існування такого упередження. У цьому сенсі обґрунтована підозра в упередженості не просто заміняє докази, яких бракує, чи доказовий засіб для встановлення вірогідності неусвідомленого упередження, а є виявом пильнішої уваги до іміджу правосуддя, тобто домінантної зацікавленості громадськості в тому, щоб існувала впевненість у чесності процесу.

Зазначені в заяві підстави для відводу судді є особистою оцінкою відповідача ОСОБА_1 процесуальних дій судді, які не можна вважати обґрунтованими та такими, що беззаперечно свідчать про обставини, які викликають сумніви в об`єктивності та неупередженості судді.

При цьому, конкретних доказів що підтверджують упередженість чи необ`єктивність судді, відповідач ОСОБА_1 не надав.

Будь-яких інших обставин, що вказують на наявність підстав для відводу, передбачених ст.36 ЦПК України, відповідач також не вказав.

В той же час, відповідно до статті 15 Кодексу суддівської етики та Коментаря до Кодексу суддівської етики, затвердженого Радою суддів України від 04 лютого 2016 року № 1 «Про затвердження Коментаря до Кодексу суддівської етики», неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді.

Положення зазначеної коментованої статті випливають з принципу об`єктивності, визначеному у Бангалорських принципах поведінки суддів.

Виходячи з аналізу змісту рішень Європейського суду з прав людини: у справі «Де Куббер проти Бельгії» від 26 жовтня 1984 року «Правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться»; у справі «Ветштайн проти Швейцарії» заява № 33958/96 - «Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві».

Незважаючи на те, що вказані факти не свідчать про наявність упередженості у судді, але з метою забезпечення права особи на розгляд її справи поза будь-яким сумнівом для сторін щодо об`єктивності та неупередженості складу суду, суд вважає за доцільне задовольнити заяву відповідача ОСОБА_1 про відвід судді Челюбєєва Є.В., а справу передати до канцелярії суду для визначення іншого судді у порядку, встановленому ст. 33 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 36,40,41ЦПК України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву відповідача ОСОБА_1 про відвід судді задовольнити.

Цивільну справу передати до канцелярії суду для визначення судді у порядку, встановленому ст.33 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Є.В. Челюбєєв