Справа № 303/5015/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 жовтня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів СОБОСЛОЯ Г.Г., КОЖУХ О.А.

за участю секретаря ТЕРПАЙ С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 303/5015/21 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 24 червня 2021 року, повний текст якого складено 29 червня 2021 року, головуюча суддя Гутій О.В., -

встановив:

18.06.2021 ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діяв адвокат Горват І.І., звернулася до Мукачівського міськрайонного суду із заявою про видачу обмежувального припису.

Мотивувала заяву тим, що з 24.02.2018 перебувала в шлюбі з ОСОБА_2 , у якому ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 . Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 15.08.2019 шлюб розірвано.

Після розлучення між сторонами почали виникати сварки, які переростали в серйозні конфлікти, під час яких поведінка ОСОБА_2 ставала агресивною, він погрожує заявниці, членам її сім`ї, неодноразово приходив до неї та до дитини в дитячий садок, що знаходиться по АДРЕСА_1 , у нетверезому і неадекватному стані, погрожує викрасти дитину, переслідує її на дитячому майданчику.

Заявниця зазнає постійного психологічного насильства з боку ОСОБА_2 . Зокрема, 09.06.2021 близько 15-40 к.ч. в с. Клячаново колишній чоловік ображав її нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою, відео цього інциденту додане до заяви. Щодо цього факту заявниця звернулася до відділу поліції № 1 Мукачівського районного УП ГУ НП в Закарпатській області.

Заяву щодо поведінки ОСОБА_2 подала 10.06.2021 до поліції також бабуся заявниці ОСОБА_4 , оскільки той 07.06.2021 приходив до неї додому на АДРЕСА_2 та погрожував їй і заявниці фізичною розправою через те, що вони хочуть позбавити його батьківських прав щодо дитини.

Реальний ризик продовження протиправної поведінки ОСОБА_2 , вчинення домашнього насильства в майбутньому, ймовірність викрадення дитини підтверджується вказаним відеозаписом, заявами до органів поліції про вчинення адміністративних правопорушень.

Посилаючись на ці обставини, на положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» щодо запобігання та припинення домашнього насильства, заявниця ОСОБА_1 просила:

видати обмежувальний припис ОСОБА_2 на строк шість місяців із заборонами щодо:

перебування в місці проживання (перебування) заявниці та їх сина ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_3 ;

наближення на 50 метрів до місця проживання (перебування), до дитячого садочку, роботи, інших місць частого відвідування заявниці та їх сина ОСОБА_3 ;

особисто і через третіх осіб розшукувати заявницю, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

заборони вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 24.06.2021 у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у видачі обмежувального припису, суд першої інстанції виходив із необґрунтованості та недоведеності заяви, з того, що достатні підстави вважати, що ОСОБА_2 здійснюється домашнє насильство стосовно ОСОБА_1 на системній основі чи такої ступені, що дозволяє дійти висновку про наявність ризиків, які б наражали потенційну потерпілу на небезпеку, у справі відсутні.

Заявниця ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Горват І.І., оскаржила рішення суду першої інстанції як незаконне та необґрунтоване. На обґрунтування скарги посилається загалом на ті самі обставини, якими мотивувалася скарга. Крім того, вказує на таке.

За наслідком інциденту, що мав місце 09.06.2021, щодо ОСОБА_2 був складений протокол про адміністративне правопорушення і 12.07.2021 його було притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ст. 173-2 ч. 1 КУпАП. Суд необґрунтовано не взяв до уваги протокол про адміністративне правопорушення і не дав йому оцінки, тоді як ним були зафіксовані істотні в справі фактичні обставини. Сам по собі той факт, що особу ще не було притягнуто до адміністративної відповідальності, не може бути підставою для відмови у видачі обмежувального припису, якщо є об`єктивні дані, якими підтверджуються доводи заявника.

Суд також не дослідив відеозапис інциденту, що виник унаслідок дій ОСОБА_2 , тобто, суд не дослідив усі наявні докази, які на обґрунтування своїх вимог надала заявниця і які об`єктивно свідчать про застосування з боку ОСОБА_2 домашнього насильства та про ризик такого в майбутньому.

Така позиція суду першої інстанції не узгоджується з висновками, висловленими Верховним Судом у постанові від 19.05.2020 у справі № 404/5203/19 і в постанові від 04.12.2019 у справі № 607/10122/19.

Апелянт просить рішення суду скасувати, а заяву про видачу обмежувального припису задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення заявниці ОСОБА_1 та її представника адвоката Горвата І.І., які апеляцію підтримали, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України за відсутності заінтересованої особи ОСОБА_2 , обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

За приписами Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»:

домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь (ст. 1 ч. 1 п. 3);

кривдник особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (ст. 1 ч. 1 п. 6);

обмежувальний припис стосовно кривдника встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (ст. 1 ч. 1 п. 7);

особа, яка постраждала від домашнього насильства, особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі (ст. 1 ч. 1 п. 8);

оцінка ризиків оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (ст. 1 ч. 1 п. 9);

психологічне насильство форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (ст. 1 ч. 1 п. 14);

фізичне насильство форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру (ст. 1 ч. 1 п. 17);

право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: постраждала особа або її представник; у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування (ст. 26 ч. 1 п.п.1, 2);

обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;

усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;

обмеження спілкування з постраждалою дитиною;

заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб (ст. 26 ч. 2 п.п. 1, 2, 3, 4, 5, 6);

рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (ст. 26 ч. 3);

обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (ст. 26 ч. 4).

Встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з 24.02.2018 перебували в шлюбі, що його було розірвано за позовом ОСОБА_5 рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 15.08.2019 (а.с. 4). Сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5). Указаним рішенням суду встановлено, що пред`являючи вимогу про розірвання шлюбу позивачка вказувала, серед іншого, що спільне життя у сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння, сторони з червня 2018 року проживають окремо, подружніх стосунків не підтримують, шлюб має лише формальний характер, суд виходячи з правил щодо добровільності шлюбу, недопустимості примушування до збереження шлюбу, до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства погодився з доводами позову та розірвав шлюб.

ОСОБА_1 із сином ОСОБА_6 проживають у належному батькові заявниці ОСОБА_7 будинку АДРЕСА_3 , ОСОБА_2 проживає в будинку АДРЕСА_4 (а.с. 1, 18 та ін.).

09.06.2021 близько 15-40 к.ч. внаслідок дій ОСОБА_2 мав місце інцидент, під час якого він ображав ОСОБА_1 нецензурною лайкою, погрожував їй фізичною розправою. Відеозапис інциденту з вуличної камери спостереження зафіксований у файлі «відео.mp4» об`ємом 13 141 kB, відеозапис тривалістю 2 хвилини 25 секунд, файл записаний на диск DVD-R 4,7 GB марки «Verbatim», диск наданий заявницею та приєднаний до матеріалів справи (конверт із диском на а.с. 19).

Судом першої інстанції відеозапис не досліджувався, апеляційним судом відеозапис за клопотанням апелянта був відтворений у судовому засіданні. З цього матеріалу видно, що заявниця ОСОБА_1 йшла з боку с. Клячанова на початку вул. Ужгородської при в`їзді до м. Мукачева, коли з протилежного боку вулиці до неї через дорогу перейшов ОСОБА_2 , після чого записом із очевидністю зафіксовано, що ОСОБА_2 наблизився до ОСОБА_1 упритул, видно рухи руками обох учасників інциденту, за характером яких ОСОБА_1 відштовхувала ОСОБА_2 від себе, звільнялася від нього, швидким темпом пішла вперед, ОСОБА_2 пішов за нею, із запису видно, що ОСОБА_2 ще двічі відходив від ОСОБА_1 на проїжджу частину вулиці і зрештою перейшов на протилежний бік вулиці. Звук на відеозаписі відсутній.

За цим фактом ОСОБА_1 09.06.2021 о 17-20 звернулася до відділу № 1 Мукачівського РУП із заявою про те, що ОСОБА_2 ображав її нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою (талон-повідомлення єдиного обліку № 3308) (а.с. 6, 68).

09.06.2021 у відділі № 1 Мукачівського РУП ГУ НП в Закарпатській області був складений протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію, яким ОСОБА_1 будучи попередженою про кримінальну відповідальність за ст. 383 КК України за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину повідомила правоохоронний орган про те, що 09.06.2021 близько 15-40 вона вийшла з роботи і до неї почав говорити її колишній чоловік ОСОБА_2 , вона не хотіла з ним розмовляти, після чого він обзивав її нецензурною лайкою, хапав за руки і погрожував фізичною розправою (а.с. 7-8).

10.06.2021 ОСОБА_1 подала до цього ж органу поліції ще одну заяву (а.с. 10), якою повідомила, що вже раніше подавала заяви про те, що ОСОБА_2 погрожував їй, приходив «у неадекватному стані» та просила вжити до нього заходи (талон-повідомлення єдиного обліку № 6683) (а.с. 9, 69).

10.06.2021 до відділу № 1 Мукачівського РУП ГУ НП в Закарпатській області подала заяви і ОСОБА_4 , яка повідомила, що 07.06.2021 ОСОБА_2 прийшов до неї додому ( АДРЕСА_2 ) і почав погрожувати їй та її онуці ОСОБА_1 фізичною розправою через те, що його позбавляють батьківських прав, просила вжити заходи до ОСОБА_2 (талон-повідомлення єдиного обліку № 6685) (а.с. 12, 13, 14, 70).

23.06.2021 працівником Мукачівського РУП ГУ НП в Закарпатській області щодо ОСОБА_2 був складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173-2 КУпАП (а.с. 30, 39). Як зазначено в протоколі, 10.06.2021 в м. Мукачеві по вул. Ужгородській навпроти АЗС «Маркет» гр-н ОСОБА_2 вчинив відносно своєї колишньої дружини гр-ки ОСОБА_1 насильство в сім`ї, а саме, ображав її нецензурною лайкою, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю гр-ки ОСОБА_1 копію протоколу ОСОБА_2 отримав 23.06.2021, заяви від нього чи заперечення щодо змісту протоколу не зафіксовані.

Щодо розбіжностей у місці інциденту, названому заявницею та вказаному у протоколі про адмінправопорушення, апеляційний суд зауважує, що за фактичними обставинами такий стався саме при в`їзді до м. Мукачева з боку м. Ужгорода та с. Клячанова і особисте сприйняття та назва ОСОБА_1 розташування відповідного місця, як і помилка в протоколі щодо дати інциденту, на дійсні обставини не впливають, позаяк такі підтверджуються сукупністю інших зафіксованих даних і доказів.

Свідок ОСОБА_8 в суді першої інстанції у присутності ОСОБА_1 і ОСОБА_2 показала, зокрема, що:

вона була дружиною ОСОБА_2 , вони розлучилися, у них є син, щодо якого ОСОБА_2 рішенням суду позбавлено батьківських прав;

у неї склалися нормальні стосунки зі ОСОБА_1 , та їй зателефонувала ІНФОРМАЦІЯ_2 , розповіла про інцидент із ОСОБА_2 , казала, що той її хапав, попросила забрати дитину з дитсадка, бо ОСОБА_2 хотів її забрати;

ОСОБА_1 не хотіла, щоб ОСОБА_2 бачив дитину, бо він «неадекватний», ОСОБА_1 із дитиною ховалися в неї;

ОСОБА_1 взагалі їй телефонує, неодноразово казала, що ОСОБА_2 переслідує її, погрожує, розповідала, зокрема, що рік тому ОСОБА_2 «розгромив» їй всю квартиру;

було, що вона особисто чула як ОСОБА_2 погрожував і лаявся на ОСОБА_1 ;

вона, мабуть, більше за ОСОБА_1 була здатна дати відсіч ОСОБА_2 ;

ОСОБА_2 лікувався у Львові від наркоманії.

У протоколі судового засідання від 24.06.2021 зафіксовані пояснення учасників процесу, де, зокрема:

ОСОБА_1 стверджувала, що ОСОБА_2 переслідує її та дитину; у них постійні конфлікти; за останній місяць три рази він намагався без її відому забрати дитину із садка; конфлікт у них виник через те, що ОСОБА_2 дізнався, що вона хоче позбавити його батьківських прав; вона переховувалася у ОСОБА_8 ;

ОСОБА_2 висловлював обурення з приводу можливості позбавлення його батьківських прав щодо дитини; стверджував, що ОСОБА_1 не допускає його до дитини, тоді як він лише хоче спілкуватися з нею; має велику образу на ОСОБА_1 через розлучення; заявниці не погрожує, насильство щодо неї не вчиняє, навпаки, вона одного разу розбила йому голову; лікувався він не від наркоманії, а від психологічного впливу і алкогольної залежності (а.с. 41-46).

Ці обставини були відомі на час ухвалення рішення судом першої інстанції, проте, всупереч вимогам ст. 89 ч.ч. 1, 2, 3, ст. 263 ч.ч. 1, 2, 5 ЦПК України не були належним чином і повною мірою досліджені, проаналізовані та враховані судом, тоді як оцінка цих фактів, обставин, матеріалів і доказів у їх сукупності та взаємозв`язку приводить апеляційний суд до висновку про обґрунтованість по суті заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису.

У постанові від 19.05.2020 у справі № 404/5203/19 Верховний Суд зазначив, що сам по собі факт не притягнення особи до юридичної відповідальності не означає, що особа не може набути статусу «кривдника» за вказаним вище Законом та не може бути підставою для відмови у встановленні тимчасових обмежень за наявності інших об`єктивних даних, якими підтверджуються доводи заявника.

У справі № 607/10122/19 Верховний Суд у постанові від 04.12.2019 підкреслив, зокрема, що під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

На переконання колегії суддів заявниця довела факти її переслідування з боку колишнього чоловіка, погроз на її адресу, довела ризики подальшої поведінки щодо неї та дитини, спрямованої на вчинення дій, що мають ознаки домашнього насильства. Справа містить достатньо матеріалів і доказів, які у своїй сукупності підтверджують протиправну поведінку ОСОБА_2 , значною мірою характеризують його, прояснюють певні мотиви такої його поведінки, дають можливість оцінити на даний час імовірність певної поведінки в майбутньому, а також свідчать про наявність у ОСОБА_1 обґрунтованих підстав відчувати небезпеку для себе та для дитини з боку ОСОБА_2 як реальну та вживати заходи для захисту себе і дитини, в тому числі, шляхом звернень до правоохоронних органів.

ОСОБА_2 брав участь у розгляді справи в суді першої інстанції та виконуючи процесуальні обов`язки, реалізуючи процесуальні права на власний ризик і розсуд, не маючи для того жодних перешкод не спростував у змагальному процесі у належний процесуальний спосіб доводів заявниці та наданих нею доказів (ст.ст. 12, 13, 76-81 ЦПК України).

У силу положень ст. 26 ч. 1 п.п. 1, 2 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст. 350-1, ст. 350-2 ч. 1 п.п. 1, 3, ст. 350-6 ч.ч. 1, 2, 4 ЦПК України, ОСОБА_1 управі звернутися як у власних інтересах, так і на забезпечення та захист інтересів малолітнього сина ОСОБА_6 до суду по видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_2 , а суд в разі задоволення заяви видає такий припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», на строк від одного до шести місяців, рішення суду підлягає негайному виконанню, оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суд першої інстанції вищенаведеного в сукупності не врахував та дійшов помилкового висновку про недоведеність і необґрунтованість заяви ОСОБА_1 , про відсутність реальних ризиків вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства стосовно заявниці та дитини. Під час апеляційного розгляду справи ОСОБА_1 повністю підтвердила свою послідовну позицію в ній.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд оцінивши відповідні ризики визнає за необхідне з метою запобігання вчиненню домашнього насильства, усунення небезпеки для заявниці та дитини застосувати щодо кривдника захід впливу у вигляді видачі обмежувального припису на шестимісячний строк, який суд вважає достатнім для стабілізації ситуації, а також для реального підтвердження волі (в разі наявності такої) на відновлення нормальних контактів між колишнім подружжям передусім в інтересах дитини. Водночас у задоволенні заяви ОСОБА_1 у частині заборони ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з нею або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб апеляційний суд не вбачає необхідності, оскільки такі дії, якщо будуть вчинятися, з урахуванням наявних технічних і програмних можливостей засобів зв`язку піддаються блокуванню та припиненню безпосередньо діями заявниці.

Відтак, на підставі ст. 376 ч. 1 п.п. 1, 2, 4 ЦПК України апеляцію слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати, заяву задовольнити частково, видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , встановивши наступні заходи тимчасового обмеження прав, заборонивши: перебувати в місці проживання (перебування) ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 ; наближатися ближче ніж на п`ятдесят метрів до місця проживання (перебування), роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_1 та сина ОСОБА_6 ; особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 і сина ОСОБА_6 , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому ОСОБА_2 , та переслідувати їх; встановити строк дії обмежувального припису на шість місяців, який відраховувати з дня набрання законної сили постановою суду. В задоволенні інших вимог заяви відмовити.

За даними Єдиного державного реєстру судових рішень постановою судді Мукачівського міськрайонного суду ід 12.07.2021 у справі № 303/5291/21 ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 170,00 грн за адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173-2 КУпАП, що було зафіксоване протоколом від 23.06.2021. Даних про оскарження цієї постанови немає.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п.п. 1, 2, 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, рішення Мукачівського міськрайонного суду від 24 червня 2021 року скасувати, заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису задовольнити частково,

видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що проживає за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

встановити наступні заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 та покласти на нього наступні обов`язки:

заборонити перебувати в місці проживання (перебування) ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 ;

заборонити наближатися ближче ніж на п`ятдесят метрів до місця проживання (перебування), роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_1 та сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому ОСОБА_2 , та переслідувати їх;

встановити строк дії обмежувального припису, що стосується заборон та обмежень, терміном на 6 (шість) місяців, який відраховувати з дня набрання законної сили постановою суду.

Постанова суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, віднести на рахунок держави.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 12 жовтня 2021 року.

Судді