КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа № 759/5229/16-ц
Апеляційне провадження
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 жовтня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Баллі Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою законного представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 14 червня 2021 року (суддя Коваль О.А.) про відмову у перегляді за нововиявленими обставинами рішення Святошинського районного суду міста Києва від 6 жовтня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про вселення,

встановив:

рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 6 жовтня 2016 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 7 грудня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 квітня 2017 року, позов ОСОБА_3 задоволено. Вселено ОСОБА_3 та її малолітню доньку ОСОБА_4 в будинок АДРЕСА_1 .

У січні 2019р. ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, посилаючись на те, що 21 листопада 2018 року вона отримала лист від позивача з уточненими позовними вимогами, відповідно до яких позивач хоче проживати в житловому приміщенні, яке займає відповідач, і розселити інших мешканців будинку, що в ньому проживають, по житловим приміщенням, які сама обрала.

Також заявник зазначала, що їй під час розгляду справи не було відомо, що позивач має на меті проживати в житловій кімнаті, яку займає відповідач, а також отримати займану відповідачем частину будинку в особисте користування.

Заявник стверджувала, що у разі, якщо б суду під час розгляду справи була відома нововиявлена обставина - позовні вимоги були б змінені або задоволені частково у разі вирішення питання про конкретне житлове приміщення в будинку, в іншому випадку в позові повинно було бути відмовлено.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 14 червня 2021 року у задоволенні заяви відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі законний представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Законний представник заявника зазначає, що суд першої інстанції не оцінив надані докази у підтвердження нововиявлених обставин, зокрема, заяву про уточнення позовних вимог ОСОБА_3 та копію рішення суду, не врахував, що нововиявлена обставина вказує на те, що позивач з самого початку, подаючи позов про вселення, приховувала дійсну мету звернення до суду, а саме отримання інших бажаних житлових приміщень, на які вона права не мала.

Також законний представник відповідача вважає, що суд першої інстанції з врахуванням нововиявленої обставини не перевірив обраний позивачем спосіб захисту на дотримання вимог, передбачених частинами другою та третьою статті 13 ЦК України, що свідчить про те, що справа не була всебічно переглянута, як того вимагають положення процесуального закону.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи не поданий.

Позивач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, направила заяву про розгляд справи у її відсутність та просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Третя особа служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, будучи належним чином повідомленою про день та час розгляду апеляційної скарги шляхом направлення судового повідомлення на електронну адресу (с.с.149-150, т. 4), у судове засідання свого представника не направила, клопотання про перенесення розгляду справи не подала, тому колегія суддів відповідно до ст. 372 ЦПК України розглянула справу у їх відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення законного представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , яка підтримала апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 6 жовтня 2016 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 7 грудня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 квітня 2017 року, вселено ОСОБА_3 та її малолітню доньку ОСОБА_4 в будинок АДРЕСА_1 .

Задовольняючи позов ОСОБА_3 , суд виходив з того, що вона та її малолітня дитина мають право користуватися будинком, у якому вони зареєстровані та тривалий час проживали.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції виходив з того, що обставини, на які посилається відповідач, не є нововиявленими обставинами в розумінні ст. 423 ЦПК України.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду ґрунтується на нормах процесуального права.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо

неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду. Таким чином, нововиявленими обставинами за своєю суттю є фактичні дані, що в установленому законом порядку спростовують факти, які були покладені в основу судового рішення (частина друга статті 423 ЦПК України).

Отже, нововиявленими є лише такі обставини, які: входять до предмета доказування у відповідній справі, обґрунтовують вимоги або заперечення сторін, можуть вплинути на висновки суду про права й обов`язки її учасників або мають інше істотне значення для правильного вирішення спору; існували на час розгляду справи, рішення в якій переглядається; спростовують фактичні дані, покладені в основу такого рішення; не були встановлені судом, який ухвалював це рішення; не були та не могли бути відомі на час розгляду справи особі, яка звертається із заявою про перегляд зазначеного рішення, та стали відомими тільки після його ухвалення.

Відповідно до частини четвертої статті 423 цього Кодексу не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Перший критерій для віднесення обставин до категорій нововиявлених для суду становить істотність цих обставин для вирішення справи.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Другий критерій для віднесення обставин до категорії нововиявлених для суду становить доведеність того, що такі обставини не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою.

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоби, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного й обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 9 червня 2011 року у справі «Желтяков проти України» («Zheltyakov v. Ukraine», заява № 4994/04, § 42-43)).

Згідно з практикою ЄСПЛ процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, наявність доказу, недоступного раніше, який однак міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні, а також те, що цей доказ є вирішальним (пункти 27-34 рішення «Праведная проти Росії» від 18 листопада 2004 року).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 про вселення, суд виходив з того, що вона разом зі своєю малолітньою донькою зареєстровані у будинку відповідача як члени

сім`ї у встановленому законом порядку, а тому мають право користування ним та, відповідно, наявні правові підстави для вселення позивача разом з її донькою до будинку.

До заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами ОСОБА_1 додано копію конверту, в якому вона отримала заяву про уточнення позовних вимог ОСОБА_3 про визначення порядку користування житловим приміщенням будинку, відповідно до якої ОСОБА_3 просила виділити їй з дітьми у користування житлову кімнату, площею 8,2кв.м. та передпокій, площею 10,4кв.м, а ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виділити у користування житлові кімнати, площею 14,8кв.м та 9,3кв.м., кухню, площею 14кв.м., санвузол, площею 3кв.м та коридор, площею 1,6кв.м. (с.с. 80 т.4). Вказана заява була подана ОСОБА_3 при розгляді її позову про визначення порядку користування жилим приміщення і була предметом судового розгляду у іншій справі.

Отже, пред`явлення ОСОБА_3 нового позову про визначення порядку користування жилими приміщеннями будинку, не має правового значення для вирішення її позовних вимог про вселення у будинок, так як підтверджує її бажання проживати у спірному будинку та вирішити конфліктну ситуацію, а відтак не є і не може бути нововиявленою обставиною, яка має вирішальне значення для вирішення спору про її вселення у будинок.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку, що обставини, на які посилається відповідач, не є нововиявленими обставинами і не можуть бути підставою для скасування остаточного судового рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи, оцінив доводи заявника про наявність підстав для скасування рішення за ново виявленими обставинами, не допустив порушення норм процесуального права, тому підстав для скасування ухвали суду та задоволення апеляційної скарги не встановлено.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381- 383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу законного представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення, ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 14 червня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 жовтня 2021 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк