КОМСОМОЛЬСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД
Справа № 534/1625/19
Провадження № 2/534/46/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2021 року місто Горішні Плавні

Комсомольський міський суд Полтавської області в складі головуючого судді Куц Т.О., з участю: секретарів судового засідання Телевної М.А., Визіренко О.Г., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Горішні Плавні Полтавської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ сумісного майна подружжя,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому прохає виділити ОСОБА_1 та визнати за нею право власності на наступне майно: квартиру АДРЕСА_1 , вартістю 615000 грн.; холодильник Bosh, вартістю 12000 грн.; скляний стіл вартістю 2000 грн.; телевізор LG вартістю 6000 грн.; шафу-купе вартістю 3500 грн.; шафу-купе вартістю 10000 грн.; скляну тумбу під телевізор вартістю 1700 грн.; диван вартістю 8000 грн.; диван вартістю 13000 грн.; машину для приготування кави «Цептер» вартістю 3000 грн. Виділити ОСОБА_3 та визнати за ним право власності на наступне майно: автомобіль марки HYUNDAI Sonata вартістю 615000 грн.; кухонну мебель вартістю 11000 грн.; телевізор вартістю 11000 грн.; установку для очищення питної води «Цептер» вартістю 29520 грн.; пральну машину «Арістон» вартістю 10000 грн. Припинити право власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 . Припинити право власності ОСОБА_3 на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Процедурні питання, пов`язані із рухом справи в суді та інші процесуальні дії.

Провадження у справі відкрито за ухвалою суду від 30.01.2020 (а.с.31) з призначенням справи до судового розгляду.

11.03.2020 від ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого проти позову ОСОБА_1 заперечує, просить в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 та ним право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 , залишивши квартиру у їх спільній частковій власності. Щодо іншого майна не заперечує поділити у варіанті, що бажає позивач, але з урахуванням дійсної вартості автомобіля та іншого рухомого майна.

19.11.2020 від представника позивача ОСОБА_4 надійшла заява про уточнення позовних вимог, згідно якої просить: визнати за ОСОБА_1 право власності на 33/50 частки квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Визнати за ОСОБА_3 право власності на 17/50 частки квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_3 право власності на автомобіль марки HYUNDAI Sonata д.н.з НОМЕР_1 , придбаний у 2010.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на майно: холодильник, вартістю 12000 грн.; скляний стіл вартістю 2000 грн.; телевізор LG вартістю 6000 грн.; шафу-купе вартістю 3500 грн.; шафу-купе вартістю 10000 грн.; скляну тумбу під телевізор вартістю 1700 грн.; диван вартістю 8000 грн.; диван вартістю 13000 грн.; машину для приготування кави «Цептер» вартістю 3000 грн.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на наступне майно: кухонні меблі вартістю 11000 грн.; телевізор вартістю 11000 грн.; установку для очищення питної води «Цептер» вартістю 29520 грн.; пральну машину «Арістон» вартістю 10000 грн.

03.12.2020 від ОСОБА_3 до суду надійшли письмові заперечення на заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої проти позову ОСОБА_1 заперечує, просить в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 та ним право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 , залишивши квартиру у їх спільній частковій власності. Щодо іншого майна не заперечує поділити у варіанті, що бажає позивач, але з урахуванням дійсної вартості автомобіля та іншого рухомого майна, що виділяється йому.

Ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 15.09.2021 позовну заяву ОСОБА_1 в частині вимог щодо визнання за ОСОБА_1 право власності на майно: холодильник, вартістю 12000 грн.; скляний стіл вартістю 2000 грн.; телевізор LG вартістю 6000 грн.; шафу-купе вартістю 3500 грн.; шафу-купе вартістю 10000 грн.; скляну тумбу під телевізор вартістю 1700 грн.; диван вартістю 8000 грн.; диван вартістю 13000 грн.; машину для приготування кави «Цептер» вартістю 3000 грн, визнання за ОСОБА_3 право власності на наступне майно: кухонну мебель вартістю 11000 грн.; телевізор вартістю 11000 грн.; установку для очищення питної води «Цептер» вартістю 29520 грн.; пральну машину «Арістон» вартістю 10000 грн. за заявою позивача залишено без розгляду.

Стислий виклад позиції сторін.

Вимоги за уточненою позовною заявою ОСОБА_1 обґрунтовані тим, що 23.02.1996 року був укладений шлюб між нею та ОСОБА_3 , який було розірвано 29.10.2019, за час сумісного життя у шлюбі ними було придбано наступне майно: квартира АДРЕСА_1 , автомобіль марки HYUNDAI Sonata, холодильник, вартістю 12000 грн.; скляний стіл вартістю 2000 грн.; телевізор LG вартістю 6000 грн.; шафу-купе вартістю 3500 грн.; шафу-купе вартістю 10000 грн.; скляну тумбу під телевізор вартістю 1700 грн.; диван вартістю 8000 грн.; диван вартістю 13000 грн.; машину для приготування кави «Цептер» вартістю 3000 грн, кухонну мебель вартістю 11000 грн.; телевізор вартістю 11000 грн.; установку для очищення питної води «Цептер» вартістю 29520 грн.; пральну машину «Арістон» вартістю 10000 грн.

20.04.2019 внаслідок протиправної поведінки ОСОБА_3 , ОСОБА_1 змушена була переїхати проживати у іншу квартиру, а в його фактичному користуванні залишився транспортний засіб та спільна квартира.

Посилаючись на те, що автомобіль є неподільною річчю та виходячи із принципу рівності часток та з урахуванням того, що транспортний засіб залишився в фактичному користуванні ОСОБА_3 та через пошкодження транспортного засобу у ДТП, його вартість була зменшена, вважає за необхідне залишити його у власності ОСОБА_3 , виділивши їй 33/50 частки квартири , а ОСОБА_3 17/50 частки квартири та визнати за ОСОБА_3 право власності на автомобіль марки HYUNDAI Sonata, д.н.з НОМЕР_2 .

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 підтримали уточнені позовні вимоги викладені в заяві від 18.11.2021.

ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зазначив, що згідний лише на рівний поділ майна, заперечував щодо стягнення з нього витрат на правову допомогу.

Встановлені судом фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Відповідно до рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 29.10.2019, про розірвання шлюбу, яким було встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 23.02.1996 та розірвали його 29.10.2019 (а.с.151).

Згідно договору купівлі-продажу квартири 06.04.2007 ОСОБА_3 купив квартиру АДРЕСА_1 (а.с.119).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 17.12.2010 автомобіль HYUNDAI Sonata, д.н.з НОМЕР_2 зареєстрований за ОСОБА_3 (а.с.97).

Відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження №28-20 від 11.03.2020 ринкова вартість автомобіля HYUNDAI Sonata, д.н.з НОМЕР_2 за момент до ДТП , складала 192960 грн, на момент після ДТП складає 48717,64 грн.

Встановивши фактичні обставини справи, з`ясувавши правові позиції сторін, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, та здійснюючи розгляд справи виключно в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, зазначає, що виниклі між сторонами спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України від 16.01.2003 № 435-ІV.

Оцінка наведених учасниками справи аргументів, норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст. 12, ч. 1 та ч. 2 ст. 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 2 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто Використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).

Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Статтею 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Частиною 3 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

При цьому, при поділі майна суд виходить із того, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми.

Відповідно до положеньстатті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно із частинами першою, третьою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

Відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина другастатті 183 цього Кодексу),співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Згідно вимог ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1)частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3)спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених п.п.1-3 ч.1 ст.365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

З аналізу ч.2 ст.365 ЦК України випливає, що згоди особи право якої на частку у спільному майні припиняється, на отримання грошової компенсації не вимагається, а позивачу необхідно не лише довести обставини, передбачені ч.1 ст.365 ЦК України, а й внести розмір цієї компенсації на депозитний рахунок суду.

Крім того, загальні засади цивільного законодавства, зокрема засади справедливості, добросовісності та розумності (пункт 6 частини першоїстатті 3 ЦК України), спонукають суд при вирішенні зазначених спорів ураховувати також інтереси обох сторін та встановлювати: чи дійсно є неможливим виділ частки в натурі; чи допускається такий виділ згідно із законодавством; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на усе спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар тощо.

Враховуючи встановлені обставини та норми чинного законодавства, а також думку відповідача, який заперечував щодо компенсації його частки квартири шляхом визнання за ним право власності на автомобіль , виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, суд приходить до висновку про те, що в порядку поділу спільного майна подружжя необхідно визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 та на 1/2 частину автомобіля марки HYUNDAI Sonata, д.н.з НОМЕР_2 , а право власності на іншу 1/2 частку квартири та автомобіля залишити за відповідачем, тому позовна заява підлягає частковому задоволенню.

Питання розподілу судових витрат в частині сплати судового збору слід вирішити відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, яким, передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, на підставі чого, враховуючи, що позов задоволено частково, суд дійшов висновку, що судовий збір, слід стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі - 4039,80 грн грн.

Щодо стягнення понесених витрат позивача на правову допомогу суд зазначає наступне.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки).

Для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу стороною повинен бути наданий розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також дані щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу.

Тобто, законодавець пов`язує можливість відшкодування витрат на професійну правничу допомогу із здійсненням даних витрат стороною у справі.

Позивачем та його представником на підтвердження понесених нею витрат на правничу допомогу було надано квитанцію про сплату вказаних послуг у розмірі 10 000 грн.

Враховуючи те, що позов задоволено частково, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 7000 грн понесених витрат на правову допомогу.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. ст. ст.5,12,13, 264-266 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину за кожним автомобіля марки Hyundai Sonata, д.н.з НОМЕР_2 .

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 4039,80 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 7000 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Полтавського апеляційного суду через Комсомольський міський суд Полтавської області.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Відомості, що не оголошуються:

Повне ім`я позивача: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 )

Повне ім`я відповідача: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 )

Суддя Т.О.Куц