Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.09.2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

судді - Бедьо В.І.

за участі секретаря судових засідань Пазяк С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовною заявою АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , третя особа Служба у справах дітей районної державної адміністрації про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И В:

АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з вищезазначеною позовною заявою, яку обґрунтовує наступним.

У грудні 2019 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , третя особа Служба у справах дітей районної державної адміністрації про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позивач свої позовні вимоги мотивує тим що, відповідно до укладеного між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» ( правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є АТ «Райффайзен Банк Аваль») та ОСОБА_1 кредитного договору № 014/4041/81/34834, банк надав позичальнику не відновлювальну кредитну лінію з лімітом: 580 000 грн. строк до 17.09.2027 року, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 14% річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені кредитним договором. Всупереч умов договору позичальник не виконав покладені на нього договірні зобов`язання, а саме не здійснював щомісячно погашення кредитної заборгованості згідно Графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом. Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 28.05. 2021 року по цивільній справі № 2-5889/11 задоволено вимоги банку та стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором 014/4041/81/34834 від 17.09.2007 року у розмірі 754 587 гривень та вирішено питання про розподіл судових витрат. З часу ухвалення вказаного судового рішення по сьогоднішній час заборгованість за Кредитним договором в повному обсязі не погашено, тому банк продовжував нараховувати позичальнику відсотки, пеню та порушення виконання умов Кредитного договору. Так станом на 03.12. 2019 рік заборгованість позичальника перед банком складає: 1384270.64 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом: 599 127.55 грн., у тому числі прострочена заборгованість з кредитом: 36030грн. 34 коп.; заборгованість за відсотками: 785 143.09 грн., в тому числі прострочена заборгованість за відсотками 781 006.65 грн. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 014/4041/81/34834 від 17.09.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» ( правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є АТ «Райффайзен Банк Аваль») та ОСОБА_1 17.09.2007 року був укладений Договір іпотеки, за умовами якого предметом іпотеки виступає нерухоме майно: об`єкт незавершеного будівництва недобудований житловий будинок АДРЕСА_1 , що належить іпотекодавцю на підставі Договору купівлі-продажу; земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,2500 га, на якій розташований вищезазначений будинок, яка належить Іпотекодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗК № 056259, виданого Коритнянською сільською радою 04.07.2007 року на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Сабов О.І 21.05.2003 року за № 1792, кадастровий номер :04:002:0096, акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державний актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № -069. Позивач вказує на те, що оскільки позичальником не виконувались зобов`язання за Кредитним договором у Банку виникло законне право на задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки згідно Договору іпотеки № 14/4041/81/34834 від 17.09.2007 року, а також виселення відповідачів із займаного житлового приміщення, з врахуванням того, що згідно умови п. 2.1. Кредитного договору житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 був придбаний за рахунок виданих позичальнику кредитних коштів, що на думку позивача свідчить про те, що для виселення мешканців з жилого будинку, яке є предметом іпотеки надання іншого постійного житлового приміщення законом не передбачено.

17.02.2020 року позивачем було подано до суду заяву, в якій уточнено позовні вимоги, зокрема такий ставить у позові вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, яка виникла за кредитним договором 14/4041/81/34834 від 17.09.2007 року у сумі 1384270.64 грн., а саме на недобудований житловий будинок АДРЕСА_1 шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження; початкову ціну продажу встановити на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 18.02.2020 року відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд за загальними правилами позовного провадження.

12.03.2020 року представник відповідачів подав до суду заяву про застосування строку давності. Свою заяву обґрунтовує тим, що порушення відповідачем зобов`язань за кредитним договором сталося у січні 2011 року(останній платіж було здійснено 31.12. 2020 року), позов про стягнення кредитної заборгованості пред`явлено 30.08.2011 року, чим змінено строк виконання основного зобов`язання. За таких обставин на думку сторони відповідача при зверненні до суду у грудні 2019 року (більш ніж через три роки після зміни строку виконання основного зобов`язання) з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки позивач пропустив позову давність.

12.03.2020 року представник позивача подав до суду відзив на позов, у якому зазначає, що предметом іпотеки є нерухоме майно недобудований житловий будинок 88% готовності, загальною площею 413,6 кв. м, що розташований на земельній ділянці загальною площею 0,25 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , однак на думку відповідача такого майна немає. Свою правову позицію обґрунтовує тим, що згідно договору купівлі-продажу від 21.05.2003 року за реєстровим № 1792, на який міститься посилання в договорі іпотеки від 17.09.2007 року 14/4041/81/34834 ( п. 1.2 договору іпотеки АДРЕСА_2 , тоді як за договором купівлі-продажу від 21.05.2003 року за реєстровим № 1792 придбане майно: АДРЕСА_2 . Також представник відповідачів не погоджується з вказаним стороною позивача розміром заборгованості, яка виникла за кредитним договором 14/4041/81/34834 від 17.09.2007 року у сумі 1384270.64 грн. Так сторона відповідача вказує, що рішенням суду від 28.05.2021 року встановлено заборгованість у розмірі 754587, 14 грн. Тому вважає нарахування відсотків після пред`явлення позову про стягнення заборгованості за кредитом, чим змінено строк виконання основного зобов`язання, неправомірним.

10.04.2020 року та 09.09.2020 року представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якому пояснив, що позивачем у позові зазначено адресні дані предмету іпотеки, які містяться в договорі іпотеки та державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Крім того звертає увагу на те, що довідкою № 568 від 20.07.2007 року, виданою виконкомом Коритнянської сільської ради підтверджується, що номер будинку за адресою АДРЕСА_2 , змінився з «6» на «6а». Також акцентує увагу на тому, що позичальник відповідає перед кредитором до моменту повного виконання кредитних зобов`язань.

В судове засідання представник позивача не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, вимоги позову підтримав в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечив.

Відповідачі та їх представник в судове засідання не з`явилися. Разом з тим представник відповідачів подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі.

Представник третьої особи Служба у справах дітей районної державної адміністрації Варга Н. в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи без її участі.

З цих підстав суд приходить до переконання про можливість розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі письмових доказів.

Згідно приписів до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам у справі шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд встановив наступні обставини та правовідносини.

Відповідно до укладеного між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» ( правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є АТ «Райффайзен Банк Аваль») та ОСОБА_1 кредитного договору № 014/4041/81/34834, банк надав позичальнику не відновлювальну кредитну лінію з лімітом: 580 000 грн. строк до 17.09.2027 року ( в подальшому на підставі додаткових угод сторонами збільшено строк та визначено дату остаточного погашення кредиту 17.09.2037 рік.), зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14% річних.

Всупереч умов договору позичальник не виконав покладені на нього договірні зобов`язання, а саме не здійснював щомісячно погашення кредитної заборгованості згідно Графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом.

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 28.05. 2012 року по цивільній справі № 2-5889/11 задоволено вимоги банку та стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором 014/4041/81/34834 від 17.09.2007 року у розмірі 754 587 гривень та вирішено питання про розподіл судових витрат.

Зі змісту позову слідує, що з часу ухвалення вказаного судового рішення по сьогоднішній час заборгованість за Кредитним договором в повному обсязі не погашено, тому банк продовжував нараховувати позичальнику відсотки, пеню за порушення виконання умов Кредитного договору. Так станом на 03.12. 2019 рік заборгованість позичальника перед банком складає: 1384270.64 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом: 599 127.55 грн., у тому числі прострочена заборгованість з кредитом: 36030грн. 34 коп.; заборгованість за відсотками: 785 143.09 грн., в тому числі прострочена заборгованість за відсотками 781 006.65 грн.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 014/4041/81/34834 від 17.09.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» ( правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є АТ «Райффайзен Банк Аваль») та ОСОБА_1 17.09.2007 року був укладений Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Форкош М.М., зареєстрованим за номером 4175, за умовами якого предметом іпотеки виступає нерухоме майно: об`єкт незавершеного будівництва недобудований житловий будинок АДРЕСА_1 , що належить іпотекодавцю на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Сабов О.І. 21.05.2003 року за № 1792; земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,2500 га, на якій розташований вищезазначений будинок, яка належить Іпотекодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗК № 056259, виданого Коритнянською сільською радою 04.07.2007 року на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Сабов О.І 21.05.2003 року за № 1792, кадастровий номер :04:002:0096, акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державний актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № -069.

Позивач вказує на те, що оскільки позичальником не виконувались зобов`язання за Кредитним договором у Банку виникло законне право на задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки згідно Договору іпотеки № 14/4041/81/34834 від 17.09.2007 року.

Відповідно до п. 5.3Договору іпотеки від 17.09.2007 року сторони погодили, що іпотеко держатель має право вимагати дострокового виконання Основного зобов`язання, забезпеченого цією іпотекою, а якщо вимога не буде задоволена звернути стягнення на предмет іпотеки.

У п. 5.4. вказаного договору сторони погодили , що звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватись за рішенням суду.

Суд, надавши оцінку доводам сторони відповідача щодо розміру кредитної заборгованості відповідачів та зміни строків основного зобов`язання, приходить до наступного.

Тк, позивач вказує на те, що всупереч рішення суду про стягнення заборгованості за кредитом, таке залишилось не виконаним, кредит не погашений, у зв`язку з чим банк і надалі зазнає збитків через невиконання кредитних зобов`язань.

Так сторона позивача вказує на те, що в порушення умов договору ОСОБА_1 зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим, станом на 03.12. 2019 рік заборгованість позичальника перед банком складає: 1384270.64 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом: 599 127.55 грн., у тому числі прострочена заборгованість з кредитом: 36030грн. 34 коп.; заборгованість за відсотками: 785 143.09 грн., в тому числі прострочена заборгованість за відсотками 781 006.65 грн.

Сторона відповідача не погодилась із розміром визначеної позивачем заборгованості за кредитним договором, акцентуючи увагу на тому, що рішенням суду від 28.05. 2012 року по цивільній справі № 2-5889/11 задоволено вимоги банку та стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором 014/4041/81/34834 від 17.09.2007 року у розмірі 754 587 гривень.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, суд вважає в даних правовідносинах застосувати постанову Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (№ 14-10цс18) , в якій зазначено, що відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Крім того суд враховує правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (№ 14-154цс18), в якій зазначено, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився ……… У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору. У разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок безпечувального обтяження основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення.

Узагальнюючи вищевикладене суд погоджується з доводами сторони відповідача щодо безпідставного нарахування відсотків позивачем після ухвалення судового рішення про дострокове стягнення кредитної заборгованості, внаслідок чого зафіксований у рішенні суду розмір боргу змінився з 754 587.14 грн. на 13384270.64 грн.

Вивчивши доводи відповідача щодо пропуску позивачем строків позовної давності при зверненні до суду з даним позовом, суд виходить із наступного.

Частиною 5 статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Як вже попередньо встановлено судом банк заявив вимогу до суду про дострокове повернення кредиту , вимоги позивача задоволено та видано виконавчий лист.

Відтак пред`явивши вимогу про дострокове повернення кредиту та сплату відсотків за користування ним, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов укладеного договору змінив строк виконання основного зобов`язання.

Право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки виникло в кредитора у зв`язку з невиконанням боржником вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі.

Відповідно до статей 526, 629 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтями 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права.

Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20 грудня 2007 року у за заявою №23890/02 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Пред`явлення позову до суду - це реалізація позивачем права на звернення до суду за вирішенням наявного між сторонами спору. Саме із цією процесуальною дією пов`язується початок процесу у справі і переривається перебіг позовної давності.

За змістом статті 264 ЦК України переривання позовної давності передбачає наявність двох строків - до переривання та після нього. Новий строк починає перебіг безпосередньо з того моменту, коли перервався первісний.

Підстави переривання позовної давності є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають.

Однією із підстав переривання позовної давності є пред`явлення особою позову до одного із боржників.

Верховний Суд звертає увагу, що позовна давність переривається пред`явленням особою позову, а не постановленням судом судового рішення.

Указаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 522/31199/13-ц (провадження 61-3872св18).

У зв`язку із цим, звернувшись до суду із позовом до відповідачів про стягнення кредитної заборгованості, який розглянутий судом по суті, банк перервав строк позовної давності у спорі з відповідачами щодо погашення останніми спірної кредитної заборгованості, а тому при зверненні 24.12.2019 року до суду із позовом у цій справі щодо суми кредитної заборгованості, але шляхом вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, банк пропустив строк позовної давності.

Узагальнюючи все вищевикладене суд приходить до висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду із цим позовом, оскільки позивач мав право пред`явити позов до іпотекодавця, починаючи від дати невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання, тобто протягом трьох років з часу подання до суду позову про дострокове стягнення кредитної заборгованості (30.08.2011 року), проте до суду звернувся з позовом 24.12.2019 року, тобто зі спливом строку позовної давності.

За таких обставин суд відмовляє у позовних вимогах в повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За наведених обставин судові витрати по сплаті судового збору підлягають віднесенню за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 10- 13, 76-81, 89, 141, 264-265, 280-282 ЦПК України,ст.ст.252-255, 256,257, 264, 526 ЦК суд,-

УХВАЛИВ :

У задоволенні позовної заяви АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , третя особа Служба у справах дітей районної державної адміністрації про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.

Позивач: АТ «Райффайзен Банк Аваль», , 73003, м. Херсон, вул. Ушакова, буд. 53.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Третя особа: Служба у справах дітей районної державної адміністрації, м. Ужгород, вул. Загорська, 10.

Рішення може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду: В.І.Бедьо