Справа № 279/4322/21
Провадження № 2/279/1698/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2021 року м.Коростень Житомирської області

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Недашківської Л.А., з секретарем Подвисоцькою Т.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу №279/4322/21 за позовом ОСОБА_1 до Приватного Акціонерного Товариства "Українська пожежно-страхова компанія" про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом до відповідача, який в подальшому уточнила, зазначивши, що 10.06.2021 року близько 08.33 год. по вул.Сосновського в м.Коростені сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «ВАЗ 2107» державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 та пішохода ОСОБА_1 , в результаті чого остання отримала тілесні ушкодження які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за критерієм тривалого розладу здоров"я. За даним фактом було внесено відомості до ЄРДР за №0000340 за ч.1 ст.286 КК України, досудове розслідування триває. Після отримання травми вона в період з 10.06.2021 року по 08.07.2021 року перебувала на стаціонарному лікуванні в КНП "Коростенська центральна міська лікарня" КМР та понесла витрати на лікування в розмірі 26107,15 грн. Крім того, їй спричинена матеріальна шкода в розмірі 5800,00 грн. втрачений грошовий дохід, у зв"язку з тимчасовою втратою працездатності та спричинена моральна шкода, яку вона оцінює в розмірі 1595, 36 грн. На момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована в ПАТ "Українська пожежно-страхова компанія", тому обов`язок відшкодувати їй матеріальну шкоду покладається на вказану страхову компанію.

Просить стягнути з відповідача на її користь 26107,15 грн. страхового відшкодування пов`язаного з лікуванням; 5800,00 грн. стахового відшкодування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності; 1595,36 грн. моральної шкоди.

Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач належним чином повідомлявся про судовий розгляд справи, відзив на позов та інших заяв не подав.

Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне.

Згідно ст.16 ЦК України, передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу. Способами захисту є в тому числі відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної шкоди.

Судом встановлено, що 10.06.2021 року близько 08.33 год. по вул.Сосновського в м.Коростені сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «ВАЗ 2107» державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 та пішохода ОСОБА_1 , в результаті чого остання отримала тілесні ушкодження які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за критерієм тривалого розладу здоров`я. За даним фактом було внесено відомості до ЄРДР за №0000340 за ч.1 ст.286 КК України, досудове розслідування триває.

На момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована в ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія", згідно полісу №АР 8250613, яким відповідач застрахував цивільну відповідальність перед третіми особами, при використанні транспортного засобу марки «ВАЗ 2107» державний номер НОМЕР_1 .

Діями ОСОБА_3 позивачу ОСОБА_1 завдано матеріальної та моральної шкоди.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Законом України "Про загальнообов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", зокрема розділ ІІІ Закону встановлює саме порядок здійснення відшкодування шкоди, завданої потерпілій (третій) особі, а окрім того, страхове відшкодування є одним із видів відшкодування шкоди а, отже, позивач, враховуючи приписи ч.3 ст. 28 ЦПК України, звернувся до суду за місцем своєї реєстрації та заподіяння шкоди.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.1 ст.95 ЦПК України - письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Положеннями частин першої-третьої статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст.ст.1166,1167 ЦК України майнова та моральна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдану майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до вимог ч.2,5 ст.1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. У пункті 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч.2 ст.1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187 ЦК України, п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України). Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володільця небезпечного об`єкта буде зобов`язано відшкодувати шкоду незалежно від вини цієї особи. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. Межа відповідальності визначає сферу дії обставин, які виключають відповідальність. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Згідно роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до положень статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що на відповідача покладено обов`язок довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, спричинена внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з вини відповідача. Разом із тим шкода, завдана джерелом підвищеної безпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується і моральна шкода внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Матеріали цивільної справи не містять жодних належних та допустимих доказів на підтвердження настання дорожньо-транспортної пригоди як внаслідок непереборної сили так і внаслідок умислу потерпілого. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Згідно з статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»( далі - Закону № 1961-IV). Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за цим Законом визначається забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно з ст.3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст.6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Разом із тим, зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для усіх судів. Крім того, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), яка також узгоджується з висновком викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15, провадження № 14-406цс19. Судом встановлено, що у відповідності до полісу №№АР 8250613, який був діючим станом на 10.06.2021 року цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «ВАЗ 2107» державний номер НОМЕР_1 на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" у зв`язку з чим страховиком є відповідач ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія". Згідно ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст.ст.979, 988, 990 ЦК України збиток повинна сплатити страхова компанія. За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до ст.23 Закону № 1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 зверталась за медичною допомогою та перебувала на стаціонарному лікуванні в КНП "Коростенська центральна міська лікарня" КМР в період з 10.06.2021 року по 08.07.2021 року з діагнозом: політравма, внутрішній перелом нижньої третини лівого стегна зі зміщенням, 34 мт струс мозку, множинні садна тулуба, обличчя, кінцівок. Відповідно до ст.25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах: для непрацюючої повнолітньої особи - допомога у розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством (ч.1 ст.25 Закону). Згідно наданих позивачем письмових доказів, ОСОБА_1 , була тимчасово непрацездатною протягом 29 днів, що стверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 3436 від 08.07.2021 року. Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет на 2021 рік", розмір мінімальної заробітньої плати становив 6000,00 грн., тому неотримані доходи позивача в зв`язку з втратою працездатності становлять: 29 днів непрацездатності х 200,00 грн. (6000 грн. мінімальної зарплати : 30 календарних днів місяця) = 5800,00 грн.. Тобто, позивач має право на отримання страхового відшкодування, в порядку ст.25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно ст.26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Розрахунок та розмір шкоди, заподіяної здоров`ю потерпілого наведено вище, відповідно розрахунок суми моральної шкоди проводиться наступним чином х 31907,15 грн. (витрат на лікування та тимчасової втрати працездатності) х 5% = 1595,36 грн., тобто розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 1595,36 грн. грн.. За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ст.129 Конституції України, ст.ст.12,81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, суд всебічно та повно дослідивши обставини справи, надані докази, приходить до висновку про наявність законних та обґрунтованих підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі. Судовий збір покласти на відповідача по справі відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 81,141, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст.22, 23, 1166, 1167, 1187 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з Приватного Акціонерного Товариства "Українська пожежно-страхова компанія" на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 26107 (двадцять шість тисяч сто сім) гривень 15 копійок страхового відшкодування, пов`язаного з лікуванням ОСОБА_1 .

Стягнути з Приватного Акціонерного Товариства "Українська пожежно-страхова компанія" на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 5800 (п`ять тисяч вісімсот) гривень 00 копійок страхового відшкодування шкоди пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності ОСОБА_1 .

Стягнути з Приватного Акціонерного Товариства "Українська пожежно-страхова компанія" на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 1595 (одна тисяча п`ятсот дев`яносто п`ять) гривень 36 копійок моральної шкоди.

Стягнути з Приватного Акціонерного Товариства "Українська пожежно-страхова компанія" на користь держави судовий збір у розмірі 908 (дев"ятсот вісім ) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в 30-денний строк, який обчислюється з дня проголошення (складення) рішення. Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення (складення), має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано .

Сторони:

Позивач ОСОБА_1 , місце знаходження: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач Приватне акціонерне товариство "Українська пожежно - страхова компанія" ПРАТ "УПСК", місце знаходження: 04080, м.Київ, вул. Кирилівська, 40, .

Суддя Недашківська Л.А.

копія згідно з оригіналом