Справа № 134/1420/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 жовтня 2021 року Крижопільський районний суд

Вінницької області

в складі: головуючого судді: Зарічанського В.Г.

з участю секретаря: Балух О.В.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт. Крижопіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на житловий будинок,

В С Т А Н О В И В :

Своїм позовом до суду позивач просив визнати за ним право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 АДРЕСА_2 . Вказав, що проживає в житловому будинку АДРЕСА_3 .

Житловий будинок до 15 квітня 1991 року відносився до суспільної групи колгоспних дворів, членами якого являються він, його батько ОСОБА_3 , його мати ОСОБА_2 та його сестра ОСОБА_5 . Після ліквідації колгоспів будинок перейшов у їхню спільну часткову власність, що підтверджується довідкою Крижопільської селищної ради.

Його батьки та сестра своє право власності на свої частини житлового будинку на своє ім`я не оформляли.

Відповідачі з 2005 року в спірному житловому будинку не проживають, будь-якої участі коштами чи працею в господарстві двору не приймають більше 15 років. Весь цей час батьки проживають в будинку його сестри в смт Крижо- полі. Він постійно проживає в спірному будинку разом зі своєю сім`єю, здійснює догляд за ним, за власні кошти зробив капітальний ремонт, встановив нове опалення, вікна. За таких обставин вони втратили право на отримання своїх часток в дворі. Вважає, що являється єдиним членом двору, який не втратив право свою частку ньому. Коли він звернувся до державного реєстратора з проханням зареєструвати на своє ім`я право власності на весь житловий будинок, то йому було роз`яснено, що відповідно до довідки Крижопільської селищної ради про склад колгоспного двору реєстрація речових прав може бути проведена тільки на всіх членів двору станом на 15 квітня 1991 року тому, що згідно погосподарського обліку відповідачі рахуються його членами. Тому йому було рекомендовано в судовому порядку доводити обставини втрати відповідачами права на свої частки в колгоспному дворі та обстоювати свої майнові права на майно колгоспного двору. Звернувшись до відповідачів, вони повідомили, що не збираються оформляти свої майнові права на частини житлового будинку.

Таким чином він був змушений звернутись до суду із даним позовом, оскільки інакшим чином не може реалізувати свої законні права та інтереси.

Позивач в своїй заяві до суду просив позов задовольнити, справу розглянути в його відсутність.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, але надіслали заяви, в яких просять справу розглянути в їхню відсутність, так як вони не заперечують проти задоволення позову.

Визнання позову відповідачами не суперечить закону, не порушує права чи свободи інших осіб, а тому приймається судом.

Відповідно до положень ч. 3 ст.211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності; у разі неявки осіб, які беруть участь у справі, розгляд справи проводиться без фіксування судового засідання технічним засобом.

Суд, розглянувши подані позивачами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступні обставини. Колгоспний двір - це родинно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб. Його створення і діяльність врегульовувалось положеннями 120-127 ЦК Української РСР 1963 року. Відповідно до ст.120 ЦК Української РСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно частини другої статті 123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам роз`яснено, що положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). При вирішення спорів щодо майна колишнього колгоспного двору, яке придбане до 15 квітня 1991 року, судам належить застосовувати норми, що регулювали власність цього двору до вказаної дати, зокрема, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір таких часток визначається виходячи з рівності. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення та він набуває право власності на будинок з надвірними будівлями та спорудами. Керуючись вимогами ст.ст. 12,81, 263-265 ЦПК України, с у д

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 АДРЕСА_2 . Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: