справа № 208/534/21
№ провадження 2/208/1027/21
РІШЕННЯ

Іменем України

28 липня 2021 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі Головуючого, судді Похвалітої С.М., за участю секретаря судового засідання Грищенко О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі - продажу дійсним, визнання права власності на майно, -

в с т а н о в и в:

Стислий виклад позиції позивача та відповідача.

ОСОБА_1 звернувся до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області із позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі - продажу дійсним, визнання права власності на майно.

У своїй заяві позивач зазначив, що 25 лютого 2010 року між ним та ОСОБА_2 укладений попередній договір купівлі продажу нерухомого майна - житлового будинку на земельній ділянці площею 0,1000 га за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно до умов договору продавець бере на себе зобов`язання добудувати житловий будинок та в майбутньому в строк не пізніше грудня 2018 року передати його у власність покупцю уклавши з ним договір купівлі-продажу, площею 272,5 кв.м. та нотаріально посвідчити цей договір. У разі не укладання договору з вини продавця, продавець повертає всі фактично отримані гроші від покупця, за його письмовою вимогою, впродовж трьох місяців, а також суму еквівалентну 10% сплачених покупцем коштів. Або покупець має право звернутися до суду із вимогою про визнання правочину купівлі-продажу будинку дійсним та визнання права власності на житловий будинок.

За умовами попереднього договору ОСОБА_1 було сплачено грошову суму еквівалентну 5 000 доларів США 25.02.2010 року, 25.02.2011, 25.02.2012 року, 25.12.2012 сплачено лише частину грошової суми 4 000 доларів США. Останню частину грошових коштів у розмірі 1 000 доларів США позивач передав ОСОБА_2 лише 15.06.2019 року, відповідач прийняв від нього гроші та надав розписку, у якій підтвердив, що ОСОБА_1 в повному обсязі розрахувався за умовами договору купівлі-продажу майна та претензій до нього не має.

Після сплати суми по договору позивач звернувся до відповідача щодо укладання договору, проте відповідач ухиляється від його виконання.

У зв`язку з вищевикладеним позивач просить суд визнати правочин купівлі-продажу житлового будинку адреса: АДРЕСА_1 , на підставі попереднього договору від 25 лютого 2010 року, який укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - дійсним; скасувати запис про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 272,5 кв.м., житловою площею 156,1 кв.м.

До адреси суду від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутність, у якій просить суд задовольнити її вимоги.

У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, надав суду заяву, у якій не заперечує щодо задоволення позову.

Обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин

Процесуальні дії суду.

01 квітня 2021 року ухвалою суду відкрито провадження по справі.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

В судовому засіданні встановлено, що 25 лютого 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна - житлового будинку на земельній ділянці площею 0,1000 га за адресою: АДРЕСА_1 , що вбачається з наданого суду копії договору.

Згідно до умов договору продавець бере на себе зобов`язання добудувати житловий будинок та в майбутньому в строк не пізніше грудня 2018 року передати його у власність покупцю уклавши з ним договір купівлі-продажу, площею 272,5 кв.м. та нотаріально посвідчити цей договір. У разі не укладання договору з вини продавця, продавець повертає всі фактично отримані гроші від покупця, за його письмовою вимогою, впродовж трьох місяців, а також суму еквівалентну 10% сплачених покупцем коштів. Або покупець має право звернутися до суду із вимогою про визнання правочину купівлі-продажу будинку дійсним та визнання права власності на житловий будинок.

За умовами попереднього договору ОСОБА_1 було сплачено грошову суму еквівалентну 5 000 доларів США 25.02.2010 року, 25.02.2011, 25.02.2012 року, 25.12.2012 сплачено лише частину грошової суми 4 000 доларів США. Останню частину грошових коштів у розмірі 1 000 доларів США позивач передав ОСОБА_2 лише 15.06.2019 року, відповідач прийняв від нього гроші та надав розписку, у якій підтвердив, що ОСОБА_1 в повному обсязі розрахувався за умовами договору купівлі-продажу майна та претензій до нього не має.

Ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Позивачем обраний спосіб захисту, що відповідає вимогам ч.2 ст.16 ЦК України та предметом позову визнання договору дійсним та визнання права власності на нерухоме майно.

Згідно до вимог ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

З позовних вимог вбачається, що між сторонами виник спір з цивільних правовідносин, до яких застосовуються положення ЦК України дійсність договору.

Судом встановлено, що відповідач надав суду заяву, у якій визнає позовні вимоги в повному обсязі та не заперечує на їх задоволення.

Відповідно до вимог ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Оцінка суду

Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, додані до неї документи, вважає позовні вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно до вимог ст.19 ЦПК України, за якою суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства, між сторонами виникли цивільні правовідносини.

Згідно з ч.2 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За договором купівлі-продажу (ст.655 ЦК України) одна сторона передає у власність іншої сторони майно, а покупець приймає майно і зобов`язується сплатити за нього визначену грошову суму.

Суд вважає зазначити, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні.

Як вбачається з наданих документів, позивач відкрито володіє та користується набутим майном, вимог щодо незаконності набуття права власності на майно його власником не висунуте.

Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Згідно з ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до діючого цивільного законодавства, однією із умов виникнення прав та обов`язків учасників цивільних правовідносин є рішення суду.

Суд може застосувати до правовідносин сторін ч.2 ст.220 ЦК України, відповідно до якої у випадку якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Ст.635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006р. N3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р.та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав

За ст. 6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Ст.1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном та кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 ч.1, ч.4 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю… Право приватної власності є непорушним.

Отже, на переконання суду, у цій справі позивач за допомогою належних та допустимих доказів довела обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог.

З аналізу вищевказаних норм права та фактичних обставин справи, із врахуванням практики Європейського суду з прав людини та положень ЦПК України, оскільки по-перше, сторони при укладені договору купівлі-продажу нерухомого майна від 25 лютого 2010 року досягли згоди з усіх істотних умов такого договору та виконали усі умови цього договору, по-друге, положення даного договору не суперечать закону і не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб та держави, суд приходить висновку про задоволення позову щодо визнання дійсним укладений 25 лютого 2010 року договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме житлового будинку адреса: АДРЕСА_1 .

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судові витрати.

Враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, сплачена позивачем сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 3 414 грн., що документально підтверджено.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 202, 220, 334, 386, 526, 635, 638 ЦК України, ст. ст. 4, 15, 19, 141, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі - продажу дійсним, визнання права власності на майно, задовольнити.

Визнати правочин купівлі-продажу житлового будинку адреса: АДРЕСА_1 , на підставі попереднього договору від 25 лютого 2010 року, який укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - дійсним.

Скасувати запис про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 272,5 кв.м., житловою площею 156,1 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 3 414,00 грн.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків сторін НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків сторін НОМЕР_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Згідно до п.п.15.5 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Похваліта С. М.