КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 жовтня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сліпченка О.І., суддів Сушко Л.П., Гаращенка Д.Р.

за участю секретаря: Спеней О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м.Києва від 23 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд,-

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2020 року ОСОБА_2 звернувся з вищевказаним позовом, який обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 є його колишньою дружиною, яка зареєстрована у належній йому на праві власності квартирі АДРЕСА_1 .

Зазачачав, що відповідачка у вказаній квартирі не проживає, за комунальні послуги не сплачує, поточний ремонт квартири не здійснює.

Просив визнати ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житлом.

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 23 березня 2021 року позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скарго, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що місцевий суд помилково не звернув уваги на те, що сторони розірвали шлюб, а квартира та речі які в ній знаходяться є спільною сумісною власністю колишнього подружжя.

У відзиві н апеляційну скаргу, ОСОБА_2 вказує, що квартира була придбана ним ще до шлюбу та являється його особистою власністю, а тому доводи відповідача відхиляє, а рішення місцевого суду вважає законним та обґрунтованим.

Зауважує, що відповідачка не надала доказів про те, що їй вчинялись перешкоди у користуванні квартирою, що свідчить про її добровільний виїзд з неї.

У судовому засіданні ОСОБА_2 підвередив свою позицію, інші належним чином повідомлені учасники справи не з`явились.

У відповідності до вимог статті 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 з моменту реєстрації у спірній квартирі не проживала.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 15 березня 2004 року.

Відповідно до витягу з електронного реєстру територіальної громади м. Києва від 27 серпня 2020 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована в АДРЕСА_3 .

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 405 ЦК України, ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Аналіз приведених норм закону дає підстави для висновку про те, що право користування жилим приміщенням, що належить громадянинові на праві власності, нарівні з власником виникає у членів сім`ї власника житла, які проживають разом з ним.

Згідно з ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Тобто, за аналізом вказаної правової норми право користування житлом членом сім`ї власника житла втрачається виключно у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Встановивши, що ОСОБА_1 користувалась спірною квартирою із згоди ОСОБА_2 як його жінка, однак шлюб було розірвано, відповідачка з моменту реєстрації у спірній квартирі не проживала, суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що право користування ОСОБА_1 квартирою припинилось.

Вказаних висновків ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не спростувала.

Посилання апелянта на те, що квартира АДРЕСА_1 являється спільним майном подружжя відхиляються, оскільки вказане не підтверджено жодними належними доказами із врахуванням того, що придбана вона була позивачем до укладення шлюбу між сторонами - 15 березня 2004 року.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та прийшов до обґрунтованого висновку.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м.Києва від 23 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «12» жовтня 2021 року.

Головуючий

Судді: