Справа № 738/1273/21
№ провадження 2-з/738/12/2021
У Х В А Л А
11 жовтня 2021 року м. Мена
Менський районний суд Чернігівської області в складі:
судді - Волошиної Н.В.,
з участю секретаря судового засідання Донець Г.В.
розглянувши заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Преміум Лігал Колекшн» про забезпечення позову
30 квітня 2020 року між ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» та ПАТ КБ «Надра» було укладено договір №GL3N217215_ПВ про відступлення (купівлі-продажу) право вимоги за кредитним договором, право вимоги за договорами поруки від 07.03.2008 та право Іпотекодержателя за договором іпотеки від 06.03.2008.
01 лютого 2020 року ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» стало відомо, що 28 липня 2020 року ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , до ПАТ КБ "Надра" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "КБ"Надра" Білої І.В., Нижньовербізька об`єднана територіальна громада в особі Нижньовербізької сільської ради, треті особи Коломийський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), Державний нотаріус Менської районної державної нотаріальної контори Петрикей К.І. про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування та скасування арешту з майна.
ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» було подано заяву про залучення до справи третьою особою. З матеріалів справи стало відомо, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. ТОВ «Преміум Лігал Колекшин» 14.12.2020 року було направлено претензію до спадкоємців боржника до Менської районної державної нотаріальної контори, останні повідомлені про наявність заборгованості померлого перед ТОВ «Преміум Лігал Колекшн», проте вимоги залишились не виконані, спадкоємці від спадщини не відмовились. Згідно з інформацією державного нотаріуса Менської районної державної нотаріальної контори Петрикей К.І., щодо майна померлого ОСОБА_5 заведено спадкову справу № 265/2019 та станом на 11.11.2019 в рівних частинах спадкоємцями померлого є дружина - ОСОБА_1 та два сини: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 . За повідомленням нотаріуса спадкоємцям померлого видані свідоцтва про право на спадщину, а саме кожному на 1/6 частку у житловому будинку по АДРЕСА_2 та кожному на 1/6 частку земельної ділянки за вказаною адресою. 19.02.2020 року державним нотаріусом Менської районної державної нотаріальної контори Петрикей К.І. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_1 у зв`язку з накладенням заборони, а саме обтяження на підставі договору іпотеки № 710 від 06.03.2008. Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 квітня 2021 року за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 визнано право власності у порядку спадкування після померлого ОСОБА_5 на 1/6 частку вищевказаної квартири за кожним.
Вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити заходів забезпечення позову, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи.
Види забезпечення позову, які може вжити суд, передбачені ч.1 ст. 150 ЦПК України, згідно з якою позов в тому числі забезпечується накладенням арешту на майно.
Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову (ч. 2 ст. 150 ЦПК України).
Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Приписами ч. 5 ст. 153 ЦПК України передбачено, що залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.
Інститут забезпечення позову є особливим видом судової юрисдикції, який визначається, як встановлені законом тимчасові процесуальні дії примусового характеру у вигляді обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб, що застосовуються судом та гарантують або можуть гарантувати позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, у випадку прийняття його на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення, або ефективний захист його прав.
За змістом вказаних норм, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику розгляду судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»). Тобто, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, доведеності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду чи утруднення ефективного захисту прав позивача в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову.
З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.
Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем певних дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість відчуження відповідачами нерухомого майна на користь третіх осіб без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Саме до такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 17.10.2018 року у справі №183/5864/17-ц.
Окрім того, ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» має намір звернутися до суду із позовними вимогами до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про звернення стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі, та звернення стягнення на предмет іпотеки, при цьому зазначено, що ціна позову буде становити 699 107,89 грн.
Водночас з тим, звертаючись із заявою про забезпечення позову, ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» не надає суду доказів щодо вартості майна, на яке просить накласти арешт. Відсутність даних про вартість майна позбавляє суд можливості вирішити питання про співмірність вимог та заходів, про які просить заявник.
Заявником не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення у цивільній справі за його позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про звернення стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі, та звернення стягнення на предмет іпотеки.
Вирішуючи заяву про забезпечення позову відповідно до приписів ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ч. 4 ст. 10 ЦПК України застосовує при розгляді даної справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї як джерело права. Так, згідно з ст. 1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. Дана норма Конвенції дозволяє втручатися у здійснення особою права власності і обмежувати його згідно з законом, в тому числі для захисту прав і свобод інших осіб, якщо таке втручання було пропорційним.
Аналізуючи вищевикладені обставини, приймаючи до уваги норми процесуального законодавства, виходячи з оцінки доводів наданих заявником щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності і обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовних вимог, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає у зв`язку із відсутністю підстав для вжиття заходів забезпечення позову та їх непропорційністю щодо втручання у здійснення відповідачами права власності на належне їм нерухоме майно.
Керуючись статтями 149-153, 260, 353 ЦПК України, суд
У задоволені заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Преміум Лігал Колекшн» про забезпечення позову відмовити.
Ухвала суду може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Н.В. Волошина