РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2021 року

м. Рівне

Справа № 569/5798/20

Провадження № 22-ц/4815/1083/21

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Боймиструка С. В., Хилевича С. В.,

скретар судового засідання Шептицька С. С.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» на рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 26 березня 2021 року у складі судді Троцюк В. О., ухвалене в м. Радивилів Рівненської області о 15 годині 04 хвилини, повний текст рішення складено 05 квітня 2021 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, завданої злочином. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначала, що 20 січня 2019 року на 2019 кілометрі автодороги Т-0302 Піща_Шацьк-Володимир-Волинський-Горохів-Козин-Берестечка поблизу села Козин Радивилівського району Рівненської області Дубинецький П. В., керуючи автомобілем ВАЗ 210994-20 номерний знак НОМЕР_1 , допустив виїзд автомобіля за межі проїжджої частини дороги в кювет з подальшим перекиданням. В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження у вигляді множинних розривів печінки, розриву додаткової долі селезінки, внутрішньочеревної кровотечі, закритого перелому обох ключиць, компресійного перелому тіла грудного відділу хребта, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, осаднення шкірних покривів тильної поверхні лівої та правої кисті, рвана рана по передній поверхні гомілки, масивної підшкірної гематоми нижньої третини гомілки та стопи, рваної рани зовнішньої поверхні право стопи. Ухвалою Демидівського районного суду Рівненської області від 29.05.2019 року ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності в зв`язку з примиренням з потерпілим. Однак після прийняття відповідно рішення суду про звільнення ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності, здоров`я позивача погіршилось та вона змушена була звернутися до медичної установи. Обстеженням було встановлено застарілі переломи тіл хребців та в липні 2019 року проведено оперативне втручання проведено хірургічну корекцію грудного відділу хребта за допомогою металоконструкцій. Вартість лікування складає 131 726,55 гривень. В зв`язку з понесеними витратами на лікування, ОСОБА_1 звернулась до ПАТ «Страхова компанія «Провідна» для отримання страхового відшкодування, оскільки відповідальність ОСОБА_2 перед третіми особами була застрахована вказаним страховим відповідно до полісу №АМ/1919362 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, однак у виплаті страхового відшкодування їй було відмовлено на підставі встановленого судом факту повного відшкодування витрат винуватцем ДТП ОСОБА_2 .. Вважає таку відмову протиправною, адже погіршення її здоров`я відбулося через 1,5 місяці після прийняття рішення судом про звільнення ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності. Окрім того, після дорожньо-транспортної пригоди та перенесеного оперативного втручання, їй було встановлено ІІ групу інвалідності в зв`язку з ураження опорно-рухового апарату. Просила стягнути відповідача шкоду, завдану стійкою втратою працездатності в розмірі 18 мінімальних заробітних плат, що становить 75 114,00 гривень, а також відшкодувати понесені витрати на лікування в розмірі 131 726,55 гривень, 200 000,00 гривень моральної шкоди, та 15 000,00 гривень витрат за надання правової допомоги.

Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 26 березня 2021 року вказаний позов задоволено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «Провідна» на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування у розмірі 199 000 гривень. В задоволені решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «Провідна» в дохід держави в особі Державної судової адміністрації України судовий збір в розмірі 1990,00 гривень.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване положеннями ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка визначає, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

В частині вимог про відшкодування витрат, пов`язаних із лікуванням, рішення суду першої інстанції ґрунтується на тому, що за законом позивачці відшкодовується обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів та на документальних доказах понесення позивачкою витрат на придбання ліків, лікування тощо відповідно до лікарських призначень на суму 128 320,00 гривень. В частині відмови у задоволенні цих вимог на суму 3 406,55 грн рішення суду вмотивоване відсутністю лікарських призначень для придбання медичних препаратів на цю суму, попри наявність квитанцій, якими ці витрати підтверджені.

В частині вимог про відшкодування шкоди, пов`язаної із втратою працездатності, рішення суду базується на тому, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачка втратила працездатність, їй встановлена ІІ група інвалідності, а тому, у відповідності до ч.1 ст.25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» їй відшкодовується неотриманий дохід за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати на момент настання страхового випадку в розмірі 4173,00 гривень, що в сукупності складає 74 114,00 гривень.

В частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди рішення суду вмотивоване положеннями ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка передбачає, що страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, та обґрунтоване тим, що 5 відсотків від суми виплаченого страхового відшкодування в розмірі 203 434,00 становить 10 171,70 грн, і саме така сума стягнута на користь позивачки, а не 200 000,00 грн., як нею було заявлено у позовній заяві.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна»оскаржила його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснює, що Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним законом у сфері відшкодування шкоди страховиком і саме його норми застосовуються до спірних правовідносин, однак вони не містять норм, які передбачають повторне відшкодування збитків. Додає, що оскільки будь-які претензії у позивачки ОСОБА_1 до третьої особи ОСОБА_2 відсутні у зв`язку з тим, що останнім повністю відшкодовано завдану шкоду, що, в свою чергу, підтверджується ухвалою Демидівського районного суду Рівненської області від 29.05.2019 року у справі № 568/336/19, яка покладена в основу оскаржуваного рішення, то підстави для такого стягнення зі страхової компанії відсутні. Покликається на ч. 17 ст. 9 Закону України «Про страхування», де зазначено, що страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Доводить, що позивачка, звертаючись до суду з цим позовом, просить повторно відшкодувати вже відшкодовані збитки. Зазначає, що ст. 991 ЦК України передбачено, що страховик відмовляє у виплаті страхового відшкодування в разі одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, що її завдала. Вважає, що права позивача жодним чином не порушені, а навпаки повністю захищені в порядку кримінального судочинства та в силу ст.. 2 ЦПК України не підлягають повторному захисту. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві представник ОСОБА_1 адвокат Ільїн Вадим Анатолійович вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без зміни, а апеляційну скаргу відхилити. Також просить розподілити судові витрати позивачки, які полягають в оплаті професійної правничої допомоги в сумі 5 000,00 гривень.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, ухвалою Демидівського районного суду Рівненської області від 29 травня 2019 року встановлено, що 20 січня 2019 року приблизно о 03 годині ОСОБА_2 керуючи автомобілем ВАЗ 210994-20 д.н. НОМЕР_1 по автодорозі Т-0302 сполученням Шацьк Володимир-Волинський Горохів Козин Берестечко неподалік с.Козин Радивилівського району Рівненської області допустив виїзд автомобіля в кювет з подальшим перекиданням. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження у вигляді множинних розривів печінки, розриву додаткової долі селезінки, внутрішньочеревної кровотечі, закритого перелому обох ключиць, компресійного перелому тіла грудного відділу хребта, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, осаднення шкірних покривів тильної поверхні лівої та правої кисті, рвана рана по передній поверхні гомілки, масивної підшкірної гематоми нижньої третини гомілки та стопи, рваної рани зовнішньої поверхні право стопи. Вказані тілесні ушкодження відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості по критерію довготривалого розладу здоров`я.

Цією ж ухвалою ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 286 КК України на підставі ст. 46 КК України. Кримінальне провадження №0000022 від 20.01.2019 року за ознаками ч. 1 ст. 286 КК України щодо ОСОБА_2 закрито.

Відповідно до полісу №АМ/1919362 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в період з 29.01.2018 року по 28.01.2019 року застраховано відповідальність осіб, що на законних підставах експлуатують транспортний засіб ВАЗ 2109 д.н. НОМЕР_2 . Розмір страхового відшкодування за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілого за вказаним договором не може перевищувати 200000 гривень.

06 червня 2019 року ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності з 28.05.2019 року в зв`язку з ураженням опорно-рухового апарату.

Згідно епікризу №7162 (366741), виданого обласним центром ортопедії, травматології та вертибрології КП «Рівненська обласна клінічна лікарня» ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні з 26.06.2019 по 10.07.2019 року з діагнозом «компресійні застарілі переломи тіл Тh3, Th4, Th5, кіфоз ГВХ друга ступінь, больовий синдром». ОСОБА_1 03.07.2019 року проведено оперативне втручання хірургічна корекція п/травматичної кіфотичної деформації грудного відділу хребта. Транспедикулярна фіксація та задній аутометалоспонлилодез Тh2, Th3, Th6 та Тh7.

Відповідно до рахунку фактури №9СГ-00818 від 03.07.2019 року ОСОБА_1 придбала імплантати спінальні для корекції кіфозу вартістю 120 000,00 гривень. Зг ідно рахунку фактури №0077/103 від 03.07.2019 року ОСОБА_1 придбала набір встановлення ЦВК вартістю 2680,00 гривень, та рахунку фактури №0078/103 від 03.07.2019 року набір для інтубації трахеї вартістю 5640,00 гривень. Оплата вказаних рахунків в загальному розмірі 128 320,00 гривень підтверджується копіями квитанцій.

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією №45 від 06.06.2019 року ОСОБА_1 встановлено інвалідність ІІ групи загального захворювання, медико-соціальний анамнез травма отримана внаслідок ДТП 20.01.2019 року. Рекомендована праця в спеціально створених умовах.

ОСОБА_1 звернулась до ПАТ «СК «Провідна» з вимогою про виплату страхового відшкодування, однак у виплаті їй було відмовлено з тих підстав, що ОСОБА_2 завдані злочином збитки відшкодував повністю та усунув заподіяну шкоду, а тому відсутні підстави для подвійного відшкодування.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 вважала протиправною таку відмову страхової компанії, оскільки додаткова операція, витрати на лікування та понесені у зв`язку із цим моральні страждання відбулися через півтора місця після прийняття судового рішення про закриття кримінального провадження за примиренням сторін, а тому не могли бути враховані на момент відшкодування шкоди їй як потерпілій винною особою.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування», страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року № 14-176цс18.

Відповідно до ст.. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Згідно з п.24.1 ст.24 вказаного Закону у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовується обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Шкода, заподіяна здоров`ю, яка була нанесена ОСОБА_1 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є страховим випадком, та була забезпечена договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю підлягають до часткового задоволення в розмірі документально підтверджених витрат на лікування в сумі 128 320,00 гривень. Витрати на лікування в розмірі 3 406,55 гривень, які хоча й підтверджені квитанціями, проте не підлягають до стягнення, оскільки щодо них відсутні лікарські призначення.

Вимога про відшкодування шкоди, яка пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, на думку апеляційного суду, є обґрунтованою та доведеною.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до Цивільного кодексу України. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить у разі встановлення II групи інвалідності - 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку (п. 26.1,26,2).

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2019 рік» мінімальна заробітна плата на дату настання страхового випадку становила 4 173,00 гривень, і саме з розрахунку цієї суми визначено загальний розмір шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності в сумі 74 114,00 гривень.

Вимога про відшкодування моральної шкоди, якої зазнала позивачка внаслідок ДТП, не підлягає до задоволення в обсязі, який заявлений нею у позовній заяві.

Виходячи з положень ст. 23 ЦК України слід зазначити, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ст.26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка застосовується у даних правовідносинах як спеціальна норма, страховиком відшкодовується потерпілому фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Виходячи з того, що сума страхового відшкодування становить 203 434,00 гривень, передбачені с. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 5% складають 10 171,70 гривень, і саме така сума морального відшкодування підлягає до стягнення на користь позивачки.

Покликання апеляційної скарги на те, що оскаржуваним рішенням фактично повторно стягнуто відшкодування на користь позивачки, оскільки та отримала повне відшкодування в межах кримінального провадження, апеляційним судом відхиляються. В межах кримінального провадження відбулося примирення між потерпілим та винуватцем, де позивачка як потерпіла отримала відшкодування від третьої особи ОСОБА_2 як винуватця, однак операційні втручання та послідуюча втрата працездатності мали місце значно пізніше, так само, як і встановлення інвалідності, а тому відсутні підстави вважати, що стягнення в межах цивільної справи, яка є предметом цього апеляційного перегляду, повторна або подвійна.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів (принцип диспозитивності). Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За наведених обставин, апеляційного суду приходить до переконання про те, що оскаржуване рішення постановлене місцевим судом з дотриманням норм процесуального права, судом першої інстанції в повній мірі з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна»залишити без задоволення.

Рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 26 березня 2021 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови буде складено 13 жовтня 2021 року.

Головуючий Н. М. Ковальчук

Судді: С. В. Хилевич

С. В. Боймиструк