ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7749/21 Справа № 932/4939/21 Суддя у 1-й інстанції - Лукінової А.Є. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2021 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

за участю секретаря Піменової М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 червня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

23 червня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про видачу обмежувального припису, де заінтересованою особою зазначений ОСОБА_2 . В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що з 01.12.2013 року по 10.04.2019 року вона проживала із ОСОБА_2 , вони мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сімейні стосунки не склались і вона вимушена була перестати проживати з ним. З 18.03.2021 року по теперішній час відношення ОСОБА_2 та членів його родини до неї стало жахливим, спричинявся психологічний тиск на неї: в соціальних сітях публікує її фото в оголеному вигляді; погрожує їй, пише гидкі нецензурні смс, переслідує її, стежить за нею, руйнує її майно, постійно розмальовує фарбою ворота її дому; дзвонить її друзям та розповідає гидкі нісенітниці; погрожує спалити її дім, каже, щоб вона померла. Просила суд видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 на строк 6 місяців, яким заборонити йому наближатись до неї на дистанцію меншу, ніж 100 метрів, вести листування, телефонні переговори, контактувати, в тому числі через третіх осіб.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 червня 2021 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису відмовлено (а.с.38-40).

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду і ухвалити нове, яким задовольнити її заяву. Посилаючись на невідповідність рішення суду обставинам справи, порушення норм процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні заяви про видачу обмежувального припису, суд першої інстанції виходив з того, що заявницею не доведено необхідності застосування таких заходів.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини 1 статі 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статі 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (пункт 7 частини 1 статі 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Згідно з частиною 3 статі 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини 1 статі 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству" обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

За обставинами справи встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мають спільну дитину ОСОБА_4 , 2014 року народження. З пояснень сторін встановлено, що вони проживали разом, але проживання припинено.

З наданих заявницею роздруківок вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у вигляді sms-повідомлення спілкуються між собою нецензурною лайкою.

Судом першої інстанції не прийнято до уваги надані заявницею роздруківки з мережі інтернет в якості доказів, оскільки з них не можливо встановити особу, що здійснювала листування та публікації та ця особа не пов`язана з особою ОСОБА_2 належними та допустимими доказами. В апеляційній скарзі, заявницею вказані висновки суду не спростовані.

Посилання в апеляційній скарзі, що суд не прийняв до уваги, відповіді ГУНП від 16.06.2021 року та від 02.06.2021 року, колегія суддів відхиляє, оскільки вказані відповіді не містять інформації щодо факту вчинення насильства. Будь яких інших доказів про те, що ОСОБА_5 вчиняються дії, які б свідчили про вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства не надано.

За вказаних обставин суд першої інстанції дійшов правильних висновків про відсутність ризиків продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві з боку ОСОБА_5 .

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 259, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 червня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді: