ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/454/21 Провадження № 2/636/927/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2021 року Чугуївський міський суд Харківської області
у складі: головуючого - судді Гуменного З.І.,

секретаря судового засідання Шикової К.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чугуєві цивільну справу за правилами спрощеного провадження за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про стягнення коштів по сплаті державного мита,-
встановив:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просить визнати протиправними дії військової частини щодо ненарахування та невиплати витрачених кошти під час виконання покладений обов`язків, а саме сплати державного мита у розмірі 9000,00 грн., та зобов`язати військову частину нарахувати та виплатити витрачені кошти під час виконання покладених обов`язків по сплаті державного мита у розмірі 9000,00 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що під час проходження служби у військовій частині на нього було покладено обов`язки стягнення заборгованості з колишніх військовослужбовців, про що командир військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 уповноважив довіреністю. 13.01.2020 направлено лист керівнику Чугуївської приватної нотаріальної контори про вчинення виконавчих написів і приватний нотаріус Алексик Т.В. видала рахунок б/н від 14 січня 2020 року на суму 9000,00 грн. Відповідно до квитанції № 202610039 від 14.01.2020 ним було сплачено суму у розмірі 9000,00 грн. В січні 2020 року позивачем подано рапорт про виплату коштів, які були потрачені, але начальник ФЕС втратив його. 22.05.2020 позивачем подано рапорт про виплату коштів, які були потрачені ним, але на момент виключення зі списків особового складу кошти так і не виплачені. Позивач неодноразово телефонував начальнику ФЕС та писав заяву про виплату йому коштів, але кошти так і не надійшли.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII), соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом. Згідно із частинами 6, 9 статті 14 Закону №2011-XII при виконанні службових обов`язків, військовослужбовцям відшкодовуються витрати в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 9 Інструкції про відрядження військовослужбовців Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 20.02.2017 № 105 передбачено, що підтвердними документами, що засвідчують вартість понесених у зв`язку з відрядженням витрат, є розрахункові документи відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та Податкового кодексу України.

У відповідності до пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, особа, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Оскільки витрачені позивачем кошти не повернуті військовою частиною, він вимушений звернутися до суду із позовом про зобов`язання повернути йому витрачені кошти.

Представником відповідача за довіреністю ОСОБА_3 поданий відзив на позов, в якому зазначено, що військова частина НОМЕР_1 не визнає заявлених позовних вимог, посилаючись на те, що ОСОБА_1 з 24.05.2017 до 03.06.2020 виконував військовий обов`язок у складі військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) на посаді офіцера юридичної групи. Відповідно до пункту 2 Положення про юридичну службу міністерства, іншого органу виконавчої влади, державного підприємства, установи та організації, затвердженого постановою КМУ №1040 від 26.11.2008, для представлення інтересів держави в судах під час розгляду справ, стороною або третьою особою в яких є органи виконавчої влади, у складі юридичної служби утворюється відповідний підрозділ або такі повноваження надаються окремій посадовій особі. Пункт 10 та 11 згаданого Положення містить вичерпний перелік функціональних обов`язків юридичної служби, до яких не входить питання проведення розрахунків, нарахування чи сплати коштів, інші бухгалтерські функції. Згідно п. 12 покладення на юридичну службу (крім юридичних служб місцевих держадміністрацій) обов`язків, що не належать або виходять за межі її компетенції, не допускається.

Водночас, відповідно до пункту 2 Типового положення про бухгалтерську службу бюджетної установи, затвердженого постановою КМУ №59 від 26.01.2011 у військовій частині НОМЕР_1 створена та діє на підставі відповідного положення фінансово-економічна служба, безпосередньо підпорядкована командиру військової частини. Основними завданнями фінансово-економічної (Бухгалтерської служби) відповідно до затвердженого положення є забезпечення дотримання бюджетного законодавства при взятті бюджетних зобов`язань, здійснення платежів відповідно до взятих бюджетних зобов`язань, забезпечення контролю за використанням фінансових і матеріальних ресурсів. Однією з основних функцій у згаданому положенні визначено своєчасне проведення розрахунків за надані послуги з підприємствами, установами і окремими особами (п. п. 5 розділу ІV Положення).

Таким чином, ОСОБА_1 під час виконання службових обов`язків вийшов за межі наданих йому повноважень, перейнявши функцію іншого відділу, замість направлення відповідного рапорту про можливість сплати бюджетних коштів на розгляд керівника бухгалтерської служби. Тобто, позивач не мав права визначати та контролювати проведення розрахунків, формуючи бюджетні зобов`язання перед самим собою в подальшому, тому представник відповідача просить у позові відмовити.

Позивач надав заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у його відсутність.

Представник відповідача на судове засідання не з`явився, про дату судового засідання повідомлявся своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Суд, розглянувши позов, повно та всебічно дослідивши надані докази встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.

З наданих доказів вбачається, що ОСОБА_1 з 24.05.2017 приступив до виконання службових обов`язків у військовій частині ПП НОМЕР_2 за посадою офіцера юридичної групи, що підтверджується витягом з наказу № 111 від 24.05.2017 (а.с. 9), а з 03.06.2020 вибув до нового місця служби - м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, що підтверджується витягом з наказу № 115 від 03.06.2020 (а.с. 10).

Як зазначено у наказі № 115 від 03.06.2020, ОСОБА_1 знаходився у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , допущений до тимчасового виконання вакантної посади офіцера юридичної служби.

Згідно наданої довіреності, виданої приватним нотаріусом Чугуївського міського нотаріального округу Алексик Т.В. від 03.07.2019, військова частина НОМЕР_1 в особі командира ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_1 бути представником з усіма необхідними повноваженнями в органах нотаріату з питань вчинення виконавчих написів (а.с. 11).

Командир військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 13.01.2020 звернувся до Чугуївської приватної нотаріальної контори з листом з проханням вчинення виконавчих написів відносно військовослужбовців, звільнених у запас, в якому зазначив про надання реквізитів для сплати державного мита ОСОБА_1 (а.с. 12, 13). Приватним нотаріусом Чугуївського міського нотаріального округу Алексик Т.В. наданий рахунок від 14.01.2020 із зазначенням суми платежу та реквізитів (а.с. 14). Згідно наданої квитанції № 202610039 від 14.01.2020, військовою частино. НОМЕР_1 через ОСОБА_1 сплачено державне мито у розмірі 9000,00 грн. (а.с. 15). ТВП офіцера юридичної служби Поповим А.О. 22.05.2020 поданий рапорт командиру військової частини НОМЕР_1 про сплату власних коштів для вчинення виконавчого напису, до якого доданий авансовий звіт, довіреність, рахунок, супровідний лист та оригінал квитанції (а.с. 16). 12.08.2020 ОСОБА_1 надано командиру військової частини НОМЕР_1 заяву про виплату витрачених коштів у розмірі 9000,00 грн. (а.с. 17, 18).

Відповідно до пункту 2 Положення про юридичну службу міністерства, іншого органу виконавчої влади, державного підприємства, установи та організації, затвердженого постановою КМУ № 1040 від 26.11.2008, юридична служба органу виконавчої влади утворюється як самостійний структурний підрозділ з урахуванням вимог, установлених постановою Кабінету Міністрів України від 12 березня 2005 р. № 179 Про упорядкування структури апарату центральних органів виконавчої влади, їх територіальних підрозділів та місцевих державних адміністрацій.

У пунктах 10 та 11 вказаного Положення міститься вичерпний перелік функціональних обов`язків юридичної служби.

Згідно п. 12 покладення на юридичну службу (крім юридичних служб місцевих держадміністрацій) обов`язків, що не належать або виходять за межі її компетенції, не допускається.

Відповідно до пункту 2 Типового положення про бухгалтерську службу бюджетної установи, затвердженого постановою КМУ №59 від 26.01.2011 у військовій частині НОМЕР_1 створена та діє на підставі відповідного положення фінансово-економічна служба, безпосередньо підпорядкована командиру військової частини. Основними завданнями фінансово-економічної (Бухгалтерської служби) відповідно до затвердженого положення є забезпечення дотримання бюджетного законодавства при взятті бюджетних зобов`язань, здійснення платежів відповідно до взятих бюджетних зобов`язань, забезпечення контролю за використанням фінансових і матеріальних ресурсів. Однією з основних функцій у згаданому положенні визначено своєчасне проведення розрахунків за надані послуги з підприємствами, установами і окремими особами (п.п. 5 розділу ІV Положення).

Таким чином, ОСОБА_1 на підставі довіреності командира військової частини, отримавши рахунок для оплати державного мита, сплатив державне мито у розмірі 9000,00 грн., хоча у листі командира військової частини про вчинення виконавчих написів було лише прохання про надання реквізитів для сплати державного мита. Тобто, ОСОБА_1 не дотримався порядку проведення розрахунків за товари, роботи та послуги, що закуповуються за бюджетні кошти. В копії квитанції № 202610039 від 14.01.2020 року платником є військова частина через ОСОБА_1 (а.с.15)

З урахуванням встановленого, ОСОБА_1 під час виконання службових обов`язків вийшов за межі наданих йому повноважень і замість направлення відповідного рапорту про можливість сплати бюджетних коштів на розгляд керівнику бухгалтерської служби, самостійно прийняв рішення про сплату державного мита власними коштами. Отже, за таких обставин по справі підстав для задоволення позову судом не вбачається.

Згідно з ч. ч. 1 - 4 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі викладеного суд встановив, що відповідач порушив порядок проведення розрахунків за послуги, що закуповуються за бюджетні кошти, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Суд розподіляє судові витрати згідно зі статтею 141 ЦПК України.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» як учасник бойових дій у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Відповідно до ч. 7 ст. 141 ЦПК України, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, судовий збір компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 258, 259, 264, 265 268, 272, 352, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:
В задоволені позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про стягнення коштів по сплаті державного мита в розмірі 9000 (дев`ять тисяч) грн. 00 коп. відмовити.

Рішення може бути оскаржене в загальному порядку до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя -

Повний текст рішення виготовлений 18.10.2021.