Справа № 161/8038/21
Провадження № 2/161/2574/21
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

18 жовтня 2021 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі: головуючого - судді Пушкарчук В.П.

при секретарі - Фурман Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Луцької міської ради про визнання припиненим права користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

29.04.2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої вказав, що він та відповідач ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 04.03.2011 року, який рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.05.2017 року було розірвано. За час шлюбу спільних дітей у них не було, однак ними було усиновлено ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім того, у шлюбі вони набули у спільну сумісну власність квартиру АДРЕСА_1 . 14.05.2019 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір, за умовами якого вони погодили, що квартира переходить в особисту приватну власність чоловіка, натомість ним виплачено компенсацію половини вартості вищевказаного нерухомого майна. У даній квартирі наразі проживає лише він, хоча місце його реєстрації за іншою адресою. Також, за адресою місцезнаходження квартири зареєстровані його колишня дружина ОСОБА_2 та їх всиновлена дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Разом з тим, після розірвання шлюбу 15.05.2018 року ОСОБА_2 разом з дочкою виїхали на постійне місце проживання в м. Керч Автономної Республіки Крим. На даний час вони припинили спілкування, відповідачка створила нову сім`ю та з того часу в квартиру не поверталася, місце їх проживання йому не відоме. Таким чином, його колишня дружина та дочка вже 3 роки не проживають в квартирі, а сам факт реєстрації їх місця проживання обмежує його право власності та впливає на оплату житлово-комунальних послуг. Враховуючи наведене, просить суд визнати припиненим право ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користування квартирою АДРЕСА_1 .

05.08.2021 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору було залучено Службу у справах дітей Луцької міської ради.

До початку судового засідання від представника позивача надійшла заява з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідачі в судове засідання повторно не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, про день, час, місце слухання справи повідомлялися належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи, відзив на позовну заяву від них на адресу суду не надходили.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день, час, місце слухання справи повідомлявся належним чином.

Статтею 280 ЦПК України закріплена можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, у разі належним чином повідомленого відповідача про дату, час та місце судового засідання.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного.

Згідно вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 04.03.2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.05.2017 року (цивільна справа № 161/3023/17) було розірвано. Вказане судове рішення 23.05.2017 року набрало законної сили (а.с. 5).

За час шлюбу сторони спільних дітей не мали, однак у відповідності до рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.09.2015 року (цивільна справа № 161/9591/15-ц) ними було усиновлено малолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6).

За час шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 набули у спільну сумісну власність нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 (далі - Квартира). Зазначене підтверджується відповідним Договором купівлі-продажу квартири, посвідченим 09.02.2012 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Ващук В.Ф. та зареєстрованим в реєстрі за № 193 ( а.с. 8-9).

14.05.2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір, у відповідності до умов якого (п. 3) на підставі п. 2 ст. 64 СК України сторони погодили, що Квартира переходить в особисту приватну власність чоловіка, без виділення відповідної частки та виплати компенсації половини вартості вищевказаного нерухомого майна дружині. Згідно п. 6 вказаного Договору від 14.05.2019 року, - після його укладення Квартира переходить у особисту приватну власність ОСОБА_1 , а право спільної сумісної власності подружжя на квартиру припиняється (а.с. 10-11).

Таким чином судом достовірно встановлено, що одноосібним власником Квартири є позивач ОСОБА_1 .

Як вбачається з будинкової книги для прописки громадян, проживаючих у квартиру АДРЕСА_1 , у даному житловому приміщенні зареєстровані відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 13-14).

Як вбачається із повідомлення Луцького РУП ГУНП у Волинській області, в ході проведення перевірки з приводу звернення ОСОБА_1 щодо підтвердження факту не проживання, яке зареєстровано в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень Луцького РУП ГУНП у Волинській області № 7056 від 22.02.2021 року, було встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 15.05.2018 року та по даний час не проживають за адресою своєї реєстрації (а.с.16).

Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Вищевказана норма чинного законодавства кореспондується з положенням ст. 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Отже, судом достовірно встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 будучи членами сім`ї позивача без поважних причин не проживають за місцем своєї реєстрації понад один рік.

Права позивача як власника Квартири захищені в тому числі і ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За висновками про принципи застосування ст. 8 Конвенції та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, викладеними у рішеннях ЄСПЛ, виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у прав особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену п. 2 ст. 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві.

Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особи вправі мати можливість, щоб її виселення було оцінене судом на предмет пропорційності у світлі відповідних принципів ст. 8 Конвенції, яка гарантує кожній особі крім інших прав право на повагу до її житла.

Таким чином, суд вважає доведеним, що реєстрація ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в належному позивачу житловому приміщенні, впливає на вартість комунальних послуг, у зв`язку з чим останній змушений нести додаткові витрати, що істотно впливає та обмежує реалізацію його права власності на житлове приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

За таких обставин, суд приходить до висновку, що є всі передбачені законодавством підстави для визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Разом з тим, відповідно до ст. 7 ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення.

Отже, проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання припиненим права користування житловим приміщенням підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі ст. 150 ЖК України, ст.ст. 317, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 77-81, 247, 259, 263-265, 280 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Луцької міської ради про визнання припиненим права користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідачі: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ;

ОСОБА_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Третя особа: Служба у справах дітей Луцької міської ради, місцезнаходження: м. Луцьк, вул. Богдана Хмельницького, 21.

Повний текст рішення складений 18 жовтня 2021 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області В.П. Пушкарчук