Справа №639/6856/21
Провадження №2/639/2599/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2021 року Жовтневий районний суду м. Харкова у складі головуючого судді Труханович В.В. розглянувши матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Престиж», ОСОБА_2 про визнання довіреності недійсною,

ВСТАНОВИВ:

11 жовтня 2021 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся ОСОБА_1 із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Престиж», ОСОБА_2 про визнання довіреності від 26.07.2018, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Престиж» в особі директора Богдановича Андрія Володимировича на ім`я ОСОБА_2 , посвідченої приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу Гнилицькою Т.В. та зареєстрованої в реєстрі за № 1291, недійсною з моменту її видачі, а саме з 26.07.2018.

Суд, дослідивши матеріали позовної заяви, приходить до наступного висновку.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

За змістом статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Тобто, критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Відповідно до роз`яснень, викладених в абзаці 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або ГПК України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Статтею 20 ГПК України визначено, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. (ч. 2 ст. 4 ГПК України)

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Позивач фізична особа ОСОБА_1 , який згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань є кінцевим бенефіціарним власником ТОВ «Агрофірма Престиж», обґрунтовуючи позовні вимоги, наводив обставини, які засвідчують порушення його прав, як бенефіціара товариства.

Зокрема в обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що загальними зборами учасників ТОВ «Агрофірма Престиж» було обмежено повноваження директора ТОВ «Агрофірма Престиж» - Богдановича Андрія Володимировича, а саме заборонено від імені Товариства укладати будь-які правочини, щодо приймання Товариством обов`язків виконати зобов`язання третіх осіб, без попередження укладення таких правочинів загальними зборами товариства.

Так, у цивільному праві правочин являє собою склад чотирьох елементів суб`єкта, змісту, форми та волі. За відсутності будь-якого з указаних елементів втрачається можливість називати дії осіб правочином.

Відповідно до частин першої, третьої статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, установлених актами цивільного законодавства.

Частиною третьою статті 244 ЦК України передбачено, що довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

За своєю правовою природою довіреність є одностороннім правочином, що укладається у вигляді письмового документа, у якому визначаються повноваження представника. Довіреність свідчить про надання представнику довірителем відповідних повноважень стосовно вчинення правочину, стороною якого є третя особа.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивач ОСОБА_1 , який є кінцевим бенефіціарним власником Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Перстиж» та має вирішальний вплив на діяльність Товариства, яке в свою чергу є відповідачем, оскаржує правочин, вчинений з порушенням порядку на його здійснення, а саме довіреність, видану директором від імені відповідача ТОВ «Агрофірма Перстиж» відповідачеві ОСОБА_2 , якою уповноважив останнього бути представником в державних, громадських та інших підприємствах, установах, організаціях незалежно від їх підпорядкування, форм власності та галузевої належності для чого йому було надано право підписувати від імені товариства договори поруки, застави майбутнього врожаю і додаткові угоди до них.

Пунктом 3 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Поняття господарської діяльності визначено ст.3 Господарського кодексу України, згідно якої під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності (ст.2 Господарського кодексу України).

Отже, оскільки судом, при вирішенні питання про відкриття провадження, було встановлено, що позивач та відповідач по справі є суб`єктами господарювання, то суд приходить до висновку, що вказана справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, оскільки саме господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 ГПК України, усі справи, що підлягають вирішенню в порядку господарського судочинства, розглядаються місцевими господарськими судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті.

Отже, позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Престиж», ОСОБА_2 про визнання довіреності недійсною підсудна Господарському суду Харківської області.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Престиж», ОСОБА_2 про визнання довіреності недійсною слід відмовити, оскільки дана позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Разом з тим, суд роз`яснює позивачу його право звернутися з вказаною позовною заявою до Господарського суду Харківської області.

Керуючись ст. ст. 10, 19, 186, 439 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Престиж», ОСОБА_2 про визнання довіреності недійсною відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 261 ЦПК України ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 13.10.2021.

Суддя В.В.Труханович