Справа № 638/9121/20
Провадження № 2-зз/638/122/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2021 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді Цвірюка Д.В.,

за участю секретаря Межирицької В.Ю.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

заявника ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань суду заяву арбітражного керуючого Корольова В.В. про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , треті особи Департамент державної реєстрації Харківської міської ради, ліквідатор ФОП ОСОБА_6 про визнання права власності, -

встановив:

30.09.2021 року до суду надійшло клопотання третьої особи ліквідатора ФОП ОСОБА_6 арбітражного керуючого Корольова В.В., в якій, зокрема, просить винести ухвалу про скасування у повному обсязі заходи забезпечення позову, які застосовані ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 14.07.2020 року.

В обґрунтування зазначає, що постановою господарського суду Харківської області від 18.08.2011 року визнано банкрутом ФОП ОСОБА_6 Ліквідатор ФОП ОСОБА_6 арбітражний керуючий ОСОБА_3 розпоряджається усіма правами щодо майна боржника, якій належить предмет спору. Зазначає, що 30.01.2018 року господарським судом Харківської області винесено ухвалу, якою визнано недійсним договір купівлі-продажу спірного нерухомого майна, визнано право власності за банкрутом ОСОБА_6 . Рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 14.03.2021 року по справі №2011/4057/2012, яким було визнано право власності на нежитлову будівлю за ОСОБА_5 , скасовано судом апеляційної інстанції, у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено. При цьому зазначає, що відсутність або наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про проведення державної реєстрації права власності не може бути підтвердженням наявності або відсутності самого права. Ні позивач, ні відповідач не є власниками спірної нежитлової будівлі літ. «А-1», тому права позивача не порушені та не можуть бути відновлені. Наявність незаконної реєстрації права власності за відповідачем ОСОБА_5 пов`язано лише з тим, що відновленню реєстрації права за власником ОСОБА_6 перешкоджає лише забезпечення позову. Накладені ухвалою суду арешт та заборона відповідачу чи третім особам вчиняти будь-які дії із нерухомим майном перешкоджає поверненню майна боржника до складу ліквідаційної маси, примусовій реалізації майна банкрута та прилюдних торгах (аукціоні) та унеможливлює своєчасне та належне виконання ліквідатором покладених на нього обов`язків. Також зазначає, що постановою господарського суду Харківської області від 18.08.2011 року передбачено, що накладення нових арештів або інших обмежень щодо розпорядження майном банкрута не допускається.

Арбітражний керуючий ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання про скасування заходів забезпечення позову підтримав з підстав, наведених у ньому.

Представник позивача проти задоволення клопотання заперечував.

Представник відповідача заперечував проти скасування арешту майна.

В судове засідання інші учасники справи не з`явились, про розгляд повідомлялись.

Суд, розглянувши клопотання, заслухавши думку заявника та представника відповідача, оглянувши матеріали цивільної справи, дійшов висновку про відмову у його задоволенні, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що в провадженні Дзержинського районного суду м.Харкова перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , треті особи Департамент державної реєстрації Харківської міської ради, ліквідатор ФОП ОСОБА_6 арбітражний керуючий ОСОБА_3 про визнання права власності.

З метою забезпечення позову ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 14.07.2020 року було вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлову будівлю літ «А-1» загальною площею 274,9 кв.м. та терасу літ «А», загальною площею 107,4 кв.м., яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 шляхом заборони відповідачу чи третім особам вчиняти будь-які дії із зазначеним нерухомим майном.

При обранні виду забезпечення позову у вигляді арешту судом враховувалась співмірність із заявленими позовними вимогами.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Слід зауважити, що основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 01 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображена в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

У відповідності до ч.1 ст.158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Згідно ч.7 ст.158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Відповідно до вимог ч. 8 ст.158 ЦПК України вказано, що якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Частиною 9 та 10 вказаної статті передбачено, що у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

У відповідності до ст.258 ЦПК України судовими рішеннями є, зокрема, рішення та ухвали. Частинами 3 та 5 вказаної статті передбачено, що розгляд справи по суті судом першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду. У випадках, передбачених цим Кодексом, судовий розгляд закінчується постановленням ухвали чи видачею судового наказу.

Згідно до ч. 1, 2 ст.273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Зазначені норми Конституції України знайшли своє відображення і в процесуальному законодавстві України. Так, статтею 14 ЦПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Як вбачається із наведених норм, судове рішення допускається до виконання лише після набрання ним законної сили, тобто після апеляційного розгляду справи або після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Розглядаючи подане клопотання про скасування заходів забезпечення позову, суд зазначає, що на час розгляду заяви судовий розгляд справи триває та жодне судове рішення по суті заявлених позовних вимог судом не ухвалено.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання третьої особи про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 14.07.2020 року у справі №638/9121/20, що не позбавляє в подальшому учасників справи звернутися до суду першої інстанції, яким накладено арешт для вирішення даного питання.

Отже, виходячи із вищевикладеного, суд дійшов висновку, що вирішення питання про скасування заходів забезпечення позову є передчасним, оскільки судовий розгляд справи триває, судове рішення не ухвалено, а скасування забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду, тому суд вважає, що слід залишити без задоволення клопотання про скасування заходів забезпечення позову.

Керуючись ст.158, 260 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

В задоволенні заяви арбітражного керуючого Корольова В.В. про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , треті особи Департамент державної реєстрації Харківської міської ради, ліквідатор ФОП ОСОБА_6 арбітражний керуючий Корольов В.В. про визнання права власності відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Відповідно ч.3 ст.354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст ухвали складено 08.10.2021 року.

Головуючий суддя: Д.В.Цвірюк