Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.07.2021 Справа №607/22883/20

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: головуючого судді Дзюбича В.Л., за участю секретаря судового засідання Савіцької О.П., представника позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом дочірнього підприємства «Газпостач» товариства з обмеженою відповідальністю «Тернопільміськгаз» до ОСОБА_2 з участю третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач дочірнє підприємство «Газпостач» товариства з обмеженою відповідальністю «Тернопільміськгаз» звернулось в Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що Дочірнє підприємство Газпостач Приватного акціонерного товариства «Тернопільміськгаз» (з 05.12.2019 року - Дочірнє підприємство Газпостач Товариства з обмеженою відповідальністю Тернопільміськгаз, далі по тексту позовної заяви Підприємство), як постачальник, поставило ОСОБА_2 , як власнику приміщення з 02.12.2005 року по 09.12.2019 року та споживачу за адресою: АДРЕСА_1 , обсяги природного газу, а остання їх фактично прийняла.

09.12.2019 р. згідно Свідоцтва про придбання нерухомого майна на аукціоні з реалізації заставленого майна від 09 грудня 2019 року зареєстрованого в реєстрі за № 2697 та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 192204011 власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , став ОСОБА_3 .

Проте, у період з 01.01.2018 року по 01.12.2019 року споживачем

ОСОБА_2 (яка на цей час була власником вищевказаного приміщення) було здійснено

фактичне споживання газу, проте не проведено своєчасну та повну оплату вартості природного газу, та як наслідок утворилася заборгованість за спожитий природний газ у сумі 16454,00 грн., яка й досі не є погашеною.

Позивач вказав, що відповідно до статті 322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна. Звертає увагу на правову позицію викладену у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 686/6276/19 від 01 вересня 2020 року, в якій зазначено, що новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Договори про надання послуг не обтяжують майна, тому за відсутності відповідної умови в договорі щодо відчуження нерухомого майна суд повинен відмовляти в задоволенні позовних вимог до нового власника, оскільки належним відповідачем є попередній власник. Отже, діючим законодавством не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги.

З цього випливає вказав позивач, що на ОСОБА_2 , як попереднього власника квартири покладено обов`язок сплачувати борги за отримані нею раніше обсяги природного газу, адже інших умов при переході права власності не передбачено у свідоцтві від 09 грудня 2019 року (не міститься застережень про переведення боргу Відповідача та згоди на таку заміну новим власником).

Позивач вказав, що з матеріалів позовної заяви, а саме із паспорту Відповідача слідує, що з 21.02.2006 року зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 є вищенаведене житлове приміщення.

Відповідно до ч.3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Відповідач по справі, проживаючи за адресою: АДРЕСА_1 , враховуючи положення п. 4 розділу III Правил та зміст Оборотно - сальдової відомості, здійснив фактичне споживання природного газу, чим акцептував (підтвердив) свою згоду на приєднання до умов Договору постачання природного газу побутовим споживачам.

Свої зобов`язання Підприємство виконує в повному обсязі, надає послуги з постачання природного газу Споживачу в необхідних для Споживача об`ємах (обсягах), натомість, Споживач зобов`язання у частині оплати послуг з газопостачання не виконує.

Споживач не подав до оператора ГРМ письмову заяву про припинення, розподіл природного газу на його об`єкт, а фактично проводив споживання природного газу. Таким чином, між позивачем та відповідачем склались фактичні договірні відносини зі споживання природного газу, за якими позивачем було поставлено об`єми природнього газу, відповідач прийняв (спожив) дані обсяги газу, однак не здійснив оплати за спожитий природний газ.

Згідно особового рахунку № НОМЕР_1 , за розрахунковий період з 01.01.2018 року по

01.12.2019року за вказаним помешканням, яке належало споживачеві (відповідачу) по

09.12.2019року, рахується заборгованість за спожитий природний газ у сумі 16454,00 грн.

Враховуючи наведене, вказав позивач, через не оплату Відповідачем фактично спожитого обсягу природного газу, виникає потреба у судовому захисті порушених прав Позивача.

Із вказаних підстав позивач просить стягнути з ОСОБА_2 , в користь ДП «Газпостач» ТОВ „Тернопільміськгаз, заборгованість за спожитий природній газ у сумі 16454,00 грн., а також сплачений судовий збір.

Відповідач ОСОБА_2 подала відзив на позовну заяву в якому вказала, що позов поданий з порушенням діючого законодавства України і в силу цих обставин не підлягає до задоволення виходячи із наступного.

Щодо обґрунтованості розрахунку суми заборгованості за спожитий газ відповідач вказала що згідно поданого Позивачем розрахунку заборгованості, вартість поставленого ним природного газу за період з січня 2018 року по дату подачі позову складає 7,92 гривень за куб.метр.

В той же час, вартість поставленого Позивачем природного газу в цей період постійно змінювалась, проте Позивач у своїй Оборотно-сальдовій відомості по особовому рахунку ОСОБА_2 не зазначає вартості поставленого газу за певні періоди, а зазначає тільки показники газового лічильника на кінець поточного місяця, зазначає кількість спожитого газу та зазначає суму яка підлягає до сплати з наростаючим підсумком ,але не зазначає вартість природного газу в цей період, що є неприпустимим.

Відповідач вказала, що в оборотно-сальдовій відомості значно завищені показники використаного нею природного газу в квартирі АДРЕСА_2 , зокрема позивачем зазначено, що відповідачем використано наступний обсяг природного газу:

- в листопаді 2018 року використано 184 м.куб.газу;

- в грудні 2018 року використано 238 м.куб.газу;

- в січні 2019 року використано 448 м.куб.газу

- в листопаді 2019 року використано 152 м.куб.газу.

Відповідач вважає, що Позивачем в односторонньому порядку на свій розсуд зазначено завищені показники газового лічильника, адже такого обсяг спожитого природного газу вона не використовувала ніколи, оскільки починаючи з 2017 року в цій квартирі фактично не проживала, а була тільки зареєстрована. Фактично проживала з матір`ю в АДРЕСА_3 і тому не могла використовувати такий обсяг газу. Про використання саме такого об`єму газу вона не повідомляла Позивача ні письмово ні в електронному вигляді. Отже, вказала відповідач, такий обсяг використаного газу зазначив сам Позивач на свій розсуд без надання до суду підтверджуючих документів (актів перевірки показників контролером Позивача). Відповідач вказала, що за час її проживання в квартирі жодного разу до неї не приходили представники Позивача з метою зняття контрольних показників газового лічильника, а самостійно це зробити ніхто не міг, оскільки в квартирі ніхто не проживав, а лічильник знаходиться у квартирі, доступу до якої вона нікому із представників Позивача не надавала.

Окрім цього, вказала відповідач, Позивачем не надано інформації про часткову сплату нею заборгованості за спожитий газ, адже вона періодично погашала заборгованість за користування газом.

Вважає, що належним доказом який підтверджує реальний розмір її заборгованості перед Позивачем за спожитий нею природний газ можуть бути тільки первинні документи, що підтверджують реальний обсяг спожитого нею природного газу, а не оборотно-сальдова відомість яка складена позивачем на свій розсуд і є арифметичною таблицею складеною Позивачем на свій розсуд без посилання на первинні документи (виписки із особового рахунку за період користування нею послугами починаючи з 2005 року по дату примусової реалізації її квартири працівниками ДВС). Крім цього, вказала відповідач, позивачем не надано доказів того, які показники були зафіксовані працівниками ДВС на час опису та арешту її квартири, адже після винесення Тернопільським міськрайонним судом 21 травня 2019 року рішення по цивільній справі №607/16699/18 про її виселення із даної квартири та опису цієї квартири, вона самостійно виселилась із цієї квартири на прохання працівників ДВС, яким передала і ключі від квартири.

Відповідач також вказала, що позивачем не надано доказів того який показник газового лічильника було зафіксовано при укладанні договору на постачання природного газу з новим власником вищеозначеної квартири ОСОБА_3 під час її придбання 18 листопада 2019 року на електронному аукціоні з примусової її реалізації працівниками ДВС. Відповідач вказала, що позивач також при подачі цього позову не залучив нового власника до участі у справі як третьої сторони що не заявляє самостійних вимог, адже він може надати до суду певні пояснення та докази того, що показники газового лічильника на день відчуження цієї квартири були саме такі які зазначені у позовній заяві і відповідно з яких розраховувалась заборгованість за постачання природного газу. Дана обставини підтверджується постановою від 26.11.2019 року що була винесена старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Тернопільській області Герелевич О.М. про закінчення виконавчого провадження ВП54843778.

Виходячи із наведеного, відповідач вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з неї заборгованості за спожитий природний газ, зокрема за листопад 2019 року в розмірі 1009,49 гривень є абсолютно безпідставними, оскільки квартира вже була продана іншій особі.

Відповідач вказала, що жодного договору із позивачем про порядок надання ним послуг з надання природного газу вона не укладала, оскільки такої пропозиції від Позивача жодного разу не отримувала.

З огляду на вищенаведені обставини відповідач вважає, що позивачем значно завищено обсяг спожитого нею природного газу, а тому надана позивачем до суду оборотно-сальдова відомість,як доказ її заборгованості перед позивачем, не може бути належним доказом по даній справі в розумінні вимог ст.ст. 77-81 ЦПК України, що відображає реальну заборгованість за спожитий нею природний газ і відповідно даний позов за наявних у справі доказах не підлягає до задоволення.

Щодо застосування до спірних правовідносин строків позовної давності відповідач вказала, що позов не підлягає до повного задоволення і у зв`язку з тим, що Позивачем пропущено строк позовної давності на стягнення з неї частини заборгованості за спожитий газ, зокрема на суму боргу в розмірі 10 252,85 (десять тисяч двісті п`ятдесят дві) гривні, 85 коп., яка згідно поданого Позивачем розрахунку виникла станом на 01.01.2018 року.

Документи, які є в матеріалах справи, свідчать про те, що перебіг строків позовної давності для звернення Позивача до суду з даним позовом про стягнення заборгованості за спожитий природний газ повинен рахуватись з 01 січня 2018 року, оскільки позов Позивачем було подано тільки в січні 2021 року, отже вся заборгованість яка виникла перед Позивачем до 01.01.2018 року не може бути стягнута з відповідача в примусовому порядку.

З огляду на це відповідач вважає, що в даному випадку позивачем пропущено строки позовної давності для стягнення з неї частини заявленої ним до стягнення суми заборгованості в розмірі 10 252,85 гривень за спожитий природний газ, оскільки ця сума заборгованості виникла поза межами трьохрічного терміну від дати відкриття провадження по цій справі (18.01.2021 року).

З огляду на наведене, відповідач вказала, що суд при розгляді даної справи повинен застосувати до спірних правовідносин строки позовної давності до сум заборгованості які були пред`явленні Позивачем до стягнення поза межами строків позовної давності. З цього приводу 29 січня 2021 року нею вже було подано до суду заяву про застосування до спірних правовідносин строків позовної давності.

Враховуючи вищевикладене відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки наданий позивачем розрахунок заборгованості не є належним доказом, який би підтверджував заявлену позивачем до стягнення суму заборгованості за спожитий природний газ та застосувати до спірних правовідносин строки позовної давності, зокрема щодо стягнення заборгованості за спожитий природний газ за період до 01.01.2018 року.

Представником позивача подано відповідь на відзив у якому представник ДП «Газпостач» ТОВ «Тернопільміськгаз» вказав, що обставини викладені у відзиві жодним чином не спростовують факт виникнення заборгованості, не обґрунтовують несвоєчасну оплату Відповідачем фактично спожитого обсягу природного газу та не звільняють Відповідача від обов`язку оплати наданих та спожитих обсягів природнього газу. Наведені доводи ОСОБА_2 суперечать дійсним обставинам справи.

Так, щодо не укладення договору із позивачем, останній вказав, що позивач, як постачальник, постачало ОСОБА_2 , як власнику приміщення з 02.12.2005 р. по 09.12.2019 р. та споживачу за адресою:

АДРЕСА_1 , обсяги природного газу, а остання їх фактично прийняла.

Відповідач по справі, проживаючи за адресою: АДРЕСА_1 , враховуючи положення п. 4 розділу ІІІ Правил та зміст оборотно-сальдової відомості, здійснила фактичне споживання природного газу та частковий розрахунок по ньому, чим акцептувала (підтвердила) свою згоду на приєднання до умов Договору постачання природного газу побутовим споживачам.

Позивач вказав, що у самому відзиві відповідач неодноразово підтверджує факт споживання та часткової оплати нею наданих їй обсягів природного газу, а також погашення заборгованості за його споживання та жодним чином не оспорює наявність фактично договірних відносин між сторонами зі споживання природного газу, за якими позивачем було поставлено об`єми природнього газу, а відповідачем прийнято (спожито) дані обсяги газу, однак не здійснено оплати за спожитий природний газ.

Також, позивач зазначив, що Дочірнє підприємство Газпостач Товариства з обмеженою відповідальністю Тернопільміськгаз з 01.10.2015 р. по 04.03.2019 р. було постачальником із спеціальними обов`язками, згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2015 року (втрата чинності 04.03.2019 р.). Тому, відповідно до Правил постачання природного газу затвердженими постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2496 та Типовим договором постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2500, постанови Кабінету Міністрів України №867 від 19.03.2018 року Постачальник природного газу зобов`язується: інформувати споживача про умови гарантованого постачання природного газу постачальником на якого в установленому законодавством порядку покладені спеціальні обов`язки із постачання природного газу побутовим споживачам; укладати з побутовим споживачем договір постачання природного газу, якщо він є постачальником із спеціальними обов`язками. Згідно п. 22 Правил побутовий споживач зобов`язується: укласти договір постачання природного газу з постачальником, а за відсутності укладеного договору припинити відбір (споживання) природного газу з газорозподільної системи. Споживач не подав до оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт, а фактично проводив споживання природного газу, а тому позивач гарантовано забезпечував постачання природного газу відповідачу відповідно до покладених на нього обов`язків.

У зв`язку з тим, що між сторонами виникли фактично договірні відносини, порядок постачання природного газу побутовим споживачам здійснювався на підставі типового договору, що затверджений Регулятором та оприлюднений в установленому порядку. Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам, відповідно до положень постанови НКРЕКЦ про затвердження Типового договору від 30.06.2015 №2500 (далі - Договір) є публічним і регламентує порядок та умови постачання природного газу Споживачу як товарної продукції Постачальником. Умови Договору розміщені на офіційному сайті НКРЕКП, сайті Постачальника в мережі Інтернет.

Стосовно зазначення відповідача, що доказ зокрема розрахунок наданий позивачем є неналежним в розумінні статті 76 ЦПК України, тобто такими, що не стосується предмету доказування позивач вказав, що дане твердження є необґрунтованим та не заслуговує уваги з огляду на наступне. Позивачем на підтвердження розміру заборгованості було надано розрахунок (оборотно-сальдову відомість по абоненту) від 01.01.2018 року по 01.12.2019 року, тобто інформацію щодо предмета доказування (безпосередньо обставину, що підтверджує заявлені вимоги і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення відповідно до ч. 2 с. 77 ЦПК України). Даний розрахунок є правильний та підтверджує безпосередньо нарахування сум за надані обсяги газу від 01.01.2018 року по 01.12.2019 року. Посилання у відзиві Відповідача, на те, що начебто оборотно-сальдова відомість не є належним доказом і є лише арифметичною таблицею є надуманим, позаяк дані викладені у відомості є достовірними, несуперечливими, повними, сформовані автоматичною програмою на підставі даних про здійснені споживачем оплати за конкретні періоди, що відображаються по особовому рахунку, що унеможливлює викривлення інформації в оборотно-сальдовій відомості.

Також, вказав позивач, відповідач безпідставно стверджує, що начебто позивачем не враховано у Розрахунку те, що вартість поставленого газу в період виникнення заборгованості постійно змінювалася. На спростування даного твердження позивачем надано оборотно-сальдову відомість від 01.11.2015 з додатково вказаною ціною за газ за кожен місяць споживання газу відповідачем з якої вбачається, що розрахунок за кожен місяць проводився відповідно до тарифів, що підтверджує правильність розрахунку заборгованості наданого Позивачем.

Щодо зазначення відповідачем про завищення показників використаного нею природнього газу за листопад, грудень, січень 2019 р., з огляду на фактичне не проживання у квартирі в якій відповідач була зареєстрована, то всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх слів.

Щодо незгоди відповідача з обсягами наданого природнього газу за листопад, грудень, січень 2019 р. позивач зазначив, що згідно п. 4.4. Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, який регулював порядок та умови постачання природного газу відповідачу об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу Споживачем за розрахунковий період визначається одним із нижченаведених способів:

1) за даними Оператора ГРМ за підсумками розрахункового періоду, що містяться а базі даних Оператора газотранспортної системи та доведені Споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу;

2) або за плановими величинами середньомісячного споживання газу в опалювальний або міжопалювальний період.

Оператор ГРМ за підсумками даних розрахункових періодів, що містяться в базі даних Оператора газотранспортної системи та доведені Споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу надав відповідні дані Позивачу згідно яких і було здійснено розрахунок, а тому твердження про завищення Позивачем показників газового лічильника є голослівним, неприйнятним та надуманим.

Щодо заяви відповідача про застосування до спірних правовідносин строків позовної давності позивач вказав, що відповідач на обґрунтування звільнення від обов`язку оплати наданих та спожитих обсягів природнього газу посилається на застосування позовної давності, проте умисно замовчує той факт, що він проживаючи за адресою: АДРЕСА_1 , з 01.11.2015 року здійснював Фактичне споживання природного газу та частковий розрахунок по ньому чим акцептував (підтвердив) свою згоду на приєднання до умов Договору постачання природного газу побутовим споживачам та як наслідок здійснювалося періодичне переривання строку позовної давності.

Позивач вказав, що акцентує увагу, що згідно Правил постачання природнього газу та п. 4.10. Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам: у разі відсутності графіка погашення заборгованості постачальник має право грошові кошти, отримані від споживача в поточному розрахунковому періоді, зарахувати в рахунок погашення існуючої заборгованості споживача відповідно до черговості її виникнення.

На підтвердження оплати заборгованості споживачем, позивач додає оборотно-сальдову відомість по абоненту за весь період споживання природнього газу з якої вбачається, що заборгованість виникла та накопичувалася за споживачем в період з 01.11.2015 р. та Відповідач здійснював систематичну періодичну оплату за споживання газу, зокрема оплачував поточні нарахування за газ та частково погашав накопичену заборгованість. Дане підтверджують наступні оплати:

01.12.2015 р. - 100,00 грн., 01.01.2016 р. - 205,00 грн., 01.03.2016 р. - 329,00 грн., 01.04.2016 р. - 165,00 грн., 01.02.2017 р. 500 грн., тощо.

Тому, вказав позивач, внаслідок періодичного погашення заборгованості відбувалося переривання позовної давності згідно ч.1 ст. 264 ЦК України (дії що свідчать про визнання боргу), що заздалегідь унеможливлює ухилення Відповідача від оплати фактично наданих йому обсягів природного газу шляхом застосування позовної давності.

Також, позивач зазначив, що відповідно до п. 4.11. Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам: якщо Споживач не погоджується з рахунком Постачальника (не згоден із розрахованою сумою тощо) та має намір оскаржувати його, Споживач сплачує рахунок у тій частині, що ним не оспорюється. При цьому Споживач у зручний для нього спосіб (за телефоном, визначеним на сайті Постачальника, через особистий кабінет або письмово) має звернутися до Постачальника за відповідними роз`ясненнями. До вирішення спору по суті величина нарахування встановлюється відповідно до даних Постачальника.

Проте Відповідач протягом усього періоду споживання газу жодного разу до позивача не звертався за відповідними роз`ясненнями чи з претензіями, а отже погоджувався з рахунком Постачальника. Більше того, не повідомив Позивача про зміну власника з метою уникнення сплати заборгованості за спожитий ним природній газ.

З оплат зазначених в розрахунку вбачається, що дії Відповідача спрямовані на погашення боргу, але не в повній мірі, що і зумовило виникнення боргу.

Позивач заперечив щодо залучення до справи ОСОБА_3 як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, оскільки результат розгляду справи не впливає на його права та обов`язки, а предмет спору стягнення заборгованості за спожитий газ по 09.12.2019 р. його не стосується, оскільки після цієї дати він став власником приміщення і набув статусу «споживача» комунальних послуг, а майнові претензії пред`являються виключно до чинного власника на період накопичення боргу, якою була ОСОБА_2 .

Отже, вказав позивач, відповідач отримував обсяги природного газу, але всупереч вимогам Договору на постачання природнього газу та чинного законодавства України від оплати в повному обсязі - ухиляється, що сприяє накопиченню боргу чим порушуються права та законні інтереси позивача як постачальника відповідних обсягів газу.

Всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, відповідач не наводить у відзиві жодних належних та достатніх доказів на підтвердження заявлених обставин. Враховуючи викладене позивач просить задовольнити позов.

У поданих запереченнях на позовну заяву відповідач ОСОБА_2 вказала наступне.

Щодо обґрунтованості розрахунку суми заборгованості за спожитий газ відповідач вказала, що доданий Позивачем розширений розрахунок заборгованості із зазначенням вартості поставленого ним природного газу за період з 01.11.2015 року по 01.03.2021 року не може бути прийнятий судом як належний доказ по справі, оскільки даний новий розрахунок зроблений не за період користування нею природним газом (з 2005 року), а зроблений починаючи з 01.11.2015 року і по 01.03.2021 рік, що явно свідчить про безпідставність нарахованої Позивачем заборгованості за спожитий газ саме із ОСОБА_2 станом на 01.03.2021 рік, адже при подачі позову до суду ним заявлялась заборгованість що виникла за період з 01.01.2018 року по 01.12.2019 рік в загальній сумі 16 454,00 грн. При цьому, вказала відповідач, позивач сам у позовній заві зазначив, що згідно Свідоцтва про придбання нерухомого майна на аукціоні з реалізації заставленого майна від 09.12.2019 року зареєстрованого в реєстрі за № 2697 та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності №192204011 власником квартири АДРЕСА_2 , починаючи з 09.12.2019 року офіційно став громадянин ОСОБА_3 , а не ОСОБА_2 . Позивачем було додано до Відповіді на Відзив відповідача додатковий розрахунок, який охопив нарахування за нею заборгованості за спожитий газ в період з 09.12.2019 року по 01.03.2021 рік, адже в цей період відповідач ОСОБА_2 вже не була власником даної квартири та не проживала у ній, а фактично висилилась із неї ще 15 жовтня 2019 року згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду від 25.05.2019 року по справі №607/16699/18 за домовленістю з працівниками ДВС, які описували квартиру.

Відповідач вказала, що новий розрахунок її заборгованості в частині нарахування за нею заборгованості за спожитий природний газ за період з 09.12.2019 року по 01.03.2021 рік не є належним доказом по даній справі, адже він стосується вже нового власника а не відповідача ОСОБА_2 , адже жодних оплат заборгованості за спожитий газ починаючи із лютого 2017 року вона не здійснювала.

Окрім цього, відповідач звертає увагу на те, що з моменту її виселення із квартири 15.10.2019 року вона демонтувала за згодою працівників ДВС газовий котел, що здійснював опалення квартири, а ключі від квартири вона віддала працівникам ДВС, отже починаючи із 15 жовтня 2019 року вона користуватись природним газом не могла не тільки тому що виселилась, а й тому що газовий котел по опаленню квартири був нею демонтований.

В той же час, вказала відповідач, позивачем не було надано до суду доказів того, з якого часу було встановлено новим власником інший індивідуальний котел та коли він був прийнятий позивачем у експлуатацію згідно розробленої нової проектної документації на цей новий котел.

Окрім цього, вказала відповідач, в оборотно-сальдовій відомості значно завищені показники використаного нею природного газу в квартирі АДРЕСА_2 . Зокрема, позивач зазначає, що нею використано наступний обсяг природного газу:

- в листопаді 2016 року використано 500 м.куб.газу;

- в грудні 2016 року використано 500 м.куб.газу;

- в лютому 2017 року використано 500 м.куб.газу;

- в березні 2017 року використано 500 м.куб.газу;

- в червні 2017 року використано 271 м.куб.газу;

- в липні 2017 року використано 413 м.куб.газу;

- в серпні 2017 року використано 526 м.куб.газу;

- в листопаді 2017 року використано 556 м.куб.газу;

- в листопаді 2018 року використано 184 м.куб.газу;

- в грудні 2018 року використано 238 м.куб.газу;

- в січні 2019 року використано 448 м.куб.газу

- в листопаді 2019 року використано 152 м.куб.газу.

Відповідач вказала, що позивачем в односторонньому порядку на свій розсуд зазначено завищені показники газового лічильника, адже такого обсяг спожитого природного газу вона не використовувала ніколи, оскільки починаючи з 2017 року вона в цій квартирі фактично не проживала, а була тільки зареєстрована. Фактично проживала з матір`ю в АДРЕСА_3 і тому не могла використовувати такий обсяг газу. Про використання саме такого об`єму газу вона не повідомляла Позивача ні письмово ні в електронному вигляді, а тому можна зробити обґрунтований висновок про те, що такий обсяг використаного газу позивач зазначив на свій розсуд без надання до суду підтверджуючих документів, зокрема актів перевірки показників контролером позивача.

Відповідач вказала, що безпідставне завищення показників лічильника підтверджує і сам позивач у своєму розрахунку, зокрема при звірці показників лічильника були встановлені значні завищення самим позивачем показників її газового лічильника. Так, за наслідками взаємозвірки цих показників Позивачем сторновувались значні обсяги незаконно нарахованих ним обсягів спожитого газу. Зокрема, як вбачається із наданого нового розрахунку, позивачем було сторновано наступні обсяги спожитого природного газу:

- в січні 2017 року сторновано 1189 м.куб. газу на суму 8 179,13 гривень;

- в грудні 2017 року сторновано 2 783 м.куб. газу на суму 19 326,91 гривень;

- в грудні 2019 року сторновано 934 м.куб. газу на суму 7 435,02 гривень.

Вищезазначене, на думку відповідача, спростовує твердження позивача про законність нарахування ним заборгованості за спожитий відповідачем природний газ.

З огляду на вищенаведені факти, відповідач вважає, що належним доказом який підтверджує реальний розмір заборгованості перед Позивачем за спожитий відповідачем природний газ можуть бути тільки первинні документи, які підтверджують реальний обсяг спожитого природного газу, а не оборотно-сальдова відомість, яка складена позивачем на свій розсуд і є арифметичною таблицею складеною позивачем на свій розсуд без посилання на первинні документи (виписок із особового рахунку за період користування нею послугами починаючи з 2005 року по дату примусової реалізації квартири працівниками ДВС.).

Відповідач вказала, що позивачем не надано доказів того, які показники були зафіксовані працівниками ДВС на час опису та арешту її квартири, адже після винесення Тернопільським міськрайонним судом 21 травня 2019 року рішення по цивільній справі №607/16699/18 про її виселення із даної квартири та опису цієї квартири, вона самостійно виселилась із цієї квартири на прохання працівників ДВС, яким передала і ключі від квартири, а встановлений нею індивідуальний газовий котел по опаленню квартири нею було демонтовано.

Крім цього, відповідач вказала, що позивачем також не надано доказів того який показник газового лічильника було зафіксовано при укладанні договору на постачання природного газу з новим власником вищеозначеної квартири ОСОБА_3 під час її придбання 18 листопада 2019 року на електронному аукціоні з примусової її реалізації працівниками ДВС. Відповідач вказала, що позивач також при подачі цього позову не залучив нового власника та відділ ДВС до участі у справі як третіх сторін що не заявляють самостійних вимог, адже вони можуть надати до суду певні пояснення та докази того, що показники газового лічильника на день відчуження цієї квартири були саме такі які зазначені у позовній заяві і відповідно з яких розраховувалась заборгованість за постачання природного газу. Також, можуть надати до суду докази встановлення нового котла і прийом його в експлуатацію в ході якої було складено відповідний акт погоджений із позивачем в якому може бути зазначено показники газового лічильника. Дана обставина підтверджується постаново від 26.11.2019 року що була винесена старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Тернопільській області Герелевич О.М. про закінчення виконавчого провадження ВП 54843778.

Відповідач зазначила, що виходячи із наведеного можна зробити висновок, що вимоги позивача щодо стягнення із неї заборгованості за спожитий нею природний газ саме в розмірі зазначеному у позовній заяві і зокрема за листопад 2019 року в розмірі 1009,49 гривень є абсолютно безпідставними, оскільки 18 листопада 2019 року квартира вже була продана іншій особі, що доводиться протоколом електронних торгів № 445971 від 18.11.2019, а фактично відповідач виселилась і демонтувала газовий котел 15 жовтня 2019 року.

Також, відповідач вказала, що жодного договору із позивачем про порядок надання ним послуг з надання природного газу вона не укладала, оскільки такої пропозиції від позивача жодного разу не отримувала.

З огляду на вищенаведені обставини відповідач вважає, що позивачем значно завищено обсяг спожитого нею природного газу і тому надана позивачем до суду додаткова оборотно-сальдова відомість за період з листопада 2015 року по березень 2021 року, як доказ її заборгованості перед позивачем, не може бути належним доказом по даній справі в розумінні вимог ст.ст. 77-81 ЦПК України, що відображає реальну заборгованість за спожитий нею природний газ і відповідно даний позов за наявних у справі доказів не підлягає до задоволення.

Щодо застосування до спірних правовідносин строків позовної давності відповідач вказала, що посилання позивача, як на підставу до повного задоволення його позову, на факт переривання відповідачем строків позовної давності частковими погашеннями заборгованості за спожитий газ, то ці твердження не ґрунтуються на нормах закону виходячи із наступного.

Як вбачається із наданого позивачем додаткового розрахунку заборгованості за період з 01.11.2015 року по 01.12.2019 року (дату оформлення права власності на квартиру за новим власником) останній платіж по сплаті відповідачем заборгованості за спожитий газ було здійснено 01.02.2017 року, отже з цього часу у відповідності до вимог ст. 257 ЦК України у позивача виникло право на подачу позову до суду про стягнення з відповідача заборгованості за спожитий природний газ, в той час як із позовом позивач звернувся тільки 30 грудня 2020, тобто з пропуском строків позовної давності.

З огляду на ці обставини відповідач вважає, що даний позов не підлягає до повного задоволення і у зв`язку з тим, що позивачем пропущено строк позовної давності на стягнення з відповідача частини заборгованості за спожитий газ, зокрема на суму боргу в розмірі 10 252,85 (десять тисяч двісті п`ятдесят дві) гривні 85 коп., яка згідно поданого позивачем розрахунку виникла станом на 01.01.2018 року.

Документи які є в матеріалах справи спростовують факт погашення відповідачем боргу після останнього платежу 01.02.2017 року по погашенню заборгованості, що свідчать про те, що перебіг строків позовної давності для звернення позивача до суду з даним позовом про стягнення заборгованості за спожитий відповідачем природний газ повинен рахуватись з 01 січня 2018 року, оскільки позов позивачем було подано тільки 30 грудня 2020 року, а провадження по справі відкрито 18 січня 2021 року, отже вся заборгованість відповідача яка виникла перед позивачем до 01.01.2018 року не може бути стягнута з відповідача в примусовому порядку, оскільки після цієї дати вона більше не сплачувала заборгованість за спожитий природний газ і відповідно жодних дій які б свідчили про визнання нею цього боргу вона не здійснювала (не було погашень, не подавались заяви про реструктуризацію боргу і т.д.), отже застосування до спірних правовідносин вимог ч.1.ст.264 ЦК України, як про це зазначає позивач у своїй відповіді на відзив - не може проводитись, оскільки це не ґрунтується на нормах Закону.

З огляду на вказане, відповідач вважає, що в даному випадку позивачем пропущені строки позовної давності щодо стягнення з відповідача частини заявленої ним до стягнення суми заборгованості в розмірі 10 252,85 гривень за спожитий природний газ, оскільки ця сума заборгованості виникла поза межами трьохрічного терміну від дати відкриття провадження по цій справі (18.01.2021 року).

З огляду на це суд при розгляді справи повинен застосувати до спірних правовідносин строки позовної давності до сум заборгованості які були пред`явлені позивачем до стягнення поза межами строків позовної давності.

Із наведених підстав відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позовній заяві, просить їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась. У відзиві на позовну заяву та запереченнях просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та застосувати строки позовної давності. Справу просить розглядати у її відсутності.

Третя особа без самостійних вимог ОСОБА_3 , який був залучений до участі у справі за клопотанням відповідача, в судове засідання не з`явився з невідомих на те суду причин, про день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку.

В ході судового розгляду справи судом відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про залучення до участі у справі в якості третьої особи без самостійних позовних вимог управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (М. Івано-Франківськ) за безпідставністю заявленого клопотання.

Суд дослідивши та оцінивши докази у справі, заслухавши пояснення представника позивача, ознайомившись із поданим відзивом на позовну заяву відповіддю на відзив та запереченнями вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення виходячи із наступного.

За результатами розгляду справи судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 була власником квартири АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Костецьким Ю.Г. 02.12.2005 року № 4199, а також була зареєстрована за вказаним адресом згідно відміток у паспорті громадянина України.

Згідно відомостей оборотно-сальдової відомості по абоненту, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 за ластопад 2015 року березень 2021 року, наявна заборгованість за спожитий природний газ в розмірі 16454 гривні станом на 01.12.2019 року.

Згідно свідоцтва, яке видане приватним нотаріусом Федірко Г.М. від 09 грудня 2019 року, остання посвідчила, що ОСОБА_3 на підставі Акту державного виконавця про проведені електронні торги, складеного старшим державним виконавцем Герелевич О.М., належить на праві власності майно, що складається з: квартири за номером АДРЕСА_2 , яке придбане ОСОБА_3 та раніше належало ОСОБА_2 .

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.12.2019 року за ОСОБА_3 зареєстроване право власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Згідно ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу» (далі - Закон) постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами.

Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку.

Відповідно до п.1-2 ч.2 ст. 13 цього Закону споживач зобов`язаний, зокрема: укласти договір про постачання природного газу; забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів.

Постановою Кабінету Міністрів України №2496 від 30.09.2015 було затверджено

Правила постачання природного газу (далі - Правила).

Відповідно до п. 3 Правил - постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до вимог цих Правил, та після включення споживача до Реєстру споживачів постачальника в інформаційній платформі Оператора ГТС у відповідному розрахунковому періоді в порядку, визначеному Кодексом газотранспортної системи. Постачальник не має права реєструвати споживача у власному Реєстрі споживачів постачальника у розрахунковому періоді, не погодженому зі споживачем.

Відповідно до п. 1 Правил побутовий споживач - фізична особа, яка придбаває

природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для

приготування їжі, підігріву води та опалення своїх житлових приміщень, що не включає

професійну та комерційну діяльність.

Згідно п. 6. ч.1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач -

фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за

згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово- комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Згідно п. 22 Правил побутовий споживач зобов`язується:

укласти договір постачання природного газу з постачальником, а за відсутності укладеного договору припинити відбір (споживання) природного газу з газорозподільної системи:

забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договору;

раціонально використовувати природний газ, обережно поводитися з газовими

приладами і пристроями;

безперешкодно допускати у свої житлові та підсобні приміщення, де розташовані газові прилади і пристрої, лічильник газу, представників постачальника після пред`явлення ними відповідних службових посвідчень для звіряння показань фактично використаних обсягів природного газу;

проводити на вимогу постачальника звіряння фактично використаних обсягів природного газу з підписанням відповідного акта та пред`являти платіжні документи па вимогу постачальника для перевірки правильності оплати;

виконувати інші обов`язки, передбачені цими Правилами та чинним законодавством.

Згідно із п. 5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач

зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

У відповідності зі статтею 67 Житлового кодексу України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплову енергію, та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно правової позиції, яка викладена у Постанові Судової палата у цивільних та господарських справах Верховного Суду України у справі № 6-2951 цс 15 від 20 квітня 2016 року зазначено, що хоч у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач мас право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Подібний висновок міститься і у постанові ВС України у справі № 210/5796/16 ц від і 8 березня 2019 року, в якому встановлено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги.

Отже, надані де-факто послуги з газопостачання Споживачу, повинні бути ним оплачені в незалежності від факту наявності укладеного договору.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу , надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор мас право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк,у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Згідно із частинами 3,4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд вважає, що позивачем доведено той факт що, відповідач ОСОБА_2 була власником квартири АДРЕСА_2 в період із 08 лютого 2006 року (дата реєстрації права власності на вказану квартиру за відповідачем ОСОБА_2 ) до 09 грудня 2019 року (дата реєстрації права власності на вказану квартиру за новим власником ОСОБА_3 ).

Відповідачем ОСОБА_2 , як власником квартири АДРЕСА_2 , в період часу із 01.11.2015 року до 01.12.2019 року, за вказаною адресою спожитого природного газу на суму 16454 гривні, що доводиться оборотно-сальдовою відомістю у якій відображені наступні показники: періоди заборгованості, борг на початок місяця, показники лічильника (попереднього, поточного), кількість спожитого природного газу у м.куб., нараховані коштів по лічильнику, проведені оплати, борг на кінець місяця, тариф: грн/м.куб.

Дані, які наведені в оборотно-сальдовій відомості суд вважає об`єктивними, такими, що відповідають фактичним обставинам справи, оскільки не спростовані відповідачем.

Твердження відповідача про те, що у оборотно-сальдовій відомості позивач не зазначає вартості поставленого газу за певні періоди часу судом до уваги не беруться, оскільки у останній графі «Тариф, грн/м.куб.» оборотно-сальдової відомості зазначається вартість газу у гривнях за м.куб. за кожен місяць.

Твердження відповідача про те, що у оборотно-сальдовій відомості позивачем завищені показники використаного відповідачем природного газу в квартирі АДРЕСА_2 є голослівними, оскільки суд погоджується із твердженням позивача про те, що згідно п.4.4. Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, який регулює порядок та умови постачання природного газу відповідачу об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу відповідачем за розрахунковий період визначався одним із наступних способів: 1) за даними Оператора ГРМ за підсумками розрахункового періоду, що містяться а базі даних Оператора газотранспортної системи та доведені Споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу; 2) за плановими величинами середньомісячного споживання газу в опалювальний або міжопалювальний період.

Оператор ГРМ за підсумками даних розрахункових періодів, що містяться в базі даних Оператора газотранспортної системи та доведені відповідачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу надав відповідні дані позивачу згідно яких і було здійснено розрахунок, а тому твердження про завищення позивачем показників газового лічильника є голослівним.

Посилання відповдіача на те, що позивачем сторновувались значні обсяги нарахованих ним обсягів спожитого газу, зокрема: в січні 2017 року, грудні 2017 року, грудні 2019 року не заслуговує на увагу, оскільки здійснення вказаних перерахунків було пов`язане із наданням відповідачем показників лічильника щодо обсягів спожитого природного газу, а тому не може свідчити про необ`єктивність наведених в оборотно-сальдовій відомості даних про спожиті об`єми природного газу в інші періоди часу.

Також, посилання відповідача ОСОБА_2 на те, що позивачем не надано інформації про часткову сплату нею заборгованості за спожитий природний газ; не надано доказів того, які показники були зафіксовані працівниками ДВС на час опису та арешту її квартири, не надано доказів того, який показник газового лічильника було зафіксовано при укладенні договору на постачання природного газу з новим власником вищевказаної квартири ОСОБА_3 під час її придбання на аукціоні, а також те, що відповідач з моменту її виселення із квартири 15.10.2019 року вона демонтувала за згодою працівників ДВС газовий котел, що здійснював опалення квартири, а ключі від квартири віддала працівникам ДВС, а тому починаючи із 15 жовтня 2019 року вона не користувалась природним газом судом до уваги не беруться, оскільки вказані обставини, відповідно до положень ч.1 ст. 81 ЦПК України, підлягають доведенню відповідачем у справі, оскільки остання посилається на них як на підставу своїх заперечень.

Посилання відповідача ОСОБА_2 на те, що жодного договору із позивачем про надання природного газу нею не укладалось судом до уваги не береться, оскільки відповідач здійснювала фактичне споживання природного газу та частково оплачувала за нього та не відмовлялась від надання послуг позивача за період у якому виникла заборгованість за спожитий природний газ., а тому зобов`язана сплатити виниклу заборгованість за його споживання.

Однак, суд вважає, що позовні вимоги дочірнього підприємства «Газпостач» товариства з обмеженою відповідальністю «Тернопільміськгаз» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ підлягають до часткового задоволення, оскільки судом приймається до уваги заява відповідача ОСОБА_2 про застосування строків давності.

Зокрема, відповідач, як власник квартири АДРЕСА_2 заборгувала перед позивачем 16454 гривні за спожитий природний газ за період із 08 лютого 2006 року (дата реєстрації права власності на вказану квартиру за відповідачем ОСОБА_2 ) до 09 грудня 2019 року (дата реєстрації права власності на вказану квартиру за новим власником ОСОБА_3 ), однак позивач звернувся до суду за захистом порушених прав лише 30.12.2020 року, а тому до стягнення підлягає заборгованість за період із 30.12.2017 року до 01.12.2019 року в сумі 6201,15 гривень (Розрахунок: 16454 гривень 10252,85 гривень = 6201,15 гривень), тобто в межах трирічного строку позовної давності.

Крім цього, з відповідача в користь позивача підлягає до стягнення сплачена позивачем сума судового збору в розмірі 2102 гривень, як мінімальний розмір судового збору, який підлягав до сплати позивачем станом на грудень 2020 року при зверненні до суду за захистом порушених прав.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 12, 18, 76-83, 89, 95, 141, 247, 258, 263-265, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги дочірнього підприємства «Газпостач» товариства з обмеженою відповідальністю «Тернопільміськгаз» задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 в користь дочірнього підприємства «Газпостач» товариства з обмеженою відповідальністю «Тернопільміськгаз» 6201,15 гривень заборгованості за спожитий природний газ.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 в користь дочірнього підприємства «Газпостач» товариства з обмеженою відповідальністю «Тернопільміськгаз» 2102 гривні сплаченого позивачем судового збору.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку, визначеному п.15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: дочірнє підприємство «Газпостач» товариства з обмеженою відповідальністю «Тернопільміськгаз», , м. Тернопіль, Шептицького, 20, р/р НОМЕР_2 в філії ТОУ АТ «Ощадбанк» ПАТ «Державний ощадний банк України» МФО 338545.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 , проживає: АДРЕСА_4 .

Головуючий суддяВ. Л. Дзюбич