Справа № 465/3285/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я.
Провадження № 22-ц/811/490/21 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2021 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 02 листопада 2020 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства «Сбербанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У червні 2016 року публічне акціонерне товариство (далі ПАТ) «Сбербанк», яке є правонаступником ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії», звернувся до суду з позовом, в якому просив: стягнути солідарно з ОСОБА_1 , як з позичальника, та ОСОБА_2 , як з поручителя, заборгованість за кредитним договором №007-Н/11/89/ФО від 21.10.2011 року, розраховану станом на 09.03.2016 року, в розмірі 15624 грн. 25 коп., з яких: 9854 грн. 12 коп. заборгованість за тілом кредиту; 1796 грн. 57 коп. проценти за користування кредитом; 3557 грн. 77 коп. пеня за прострочення повернення заборгованості за кредитом; 415 грн. 79 коп. пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитом.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідно до кредитного договору відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 23000 грн., який зобов`язувався повернути до 20.10.2016 року, шляхом сплати щомісячних платежів у строки та в розмірах, встановлених умовами цього договору, однак, допустив порушення виконання своїх зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яку банк вимагав повернути в повному обсязі, звертаючись до відповідачів із письмовими вимогами-повідомленнями від 15.01.2016 року, однак, такі вимоги банку залишились без задоволення.

Заявою від 15.01.2017 року позивач збільшив розмір позовних вимог і просив: стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №007-Н/11/89/ФО від 21.10.2011 року, розраховану станом на 27.07.2017 року, в розмірі 32485 грн. 71 коп., з яких: 9854 грн. 12 коп. заборгованість за тілом кредиту; 5252 грн. 36 коп. проценти за користування кредитом; 13511 грн. 32 коп. пеня за прострочення повернення заборгованості за кредитом; 3867 грн. 91 коп. пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитом.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 02 листопада 2020 рокупозов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Сбербанк»заборгованість за кредитним договором, яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 9854 грн. 12 коп., процентів за користування кредитом в розмірі 5252 грн. 36 коп., пені за прострочення повернення заборгованості за кредитом в розмірі 13511 грн. 32 коп., пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом в розмірі 3867 грн. 91 коп.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Сбербанк» сплачений судовий збір у розмірі 1600 грн.

Рішення суду оскаржили відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , просять його скасувати з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апелянти зазначають, що суд розглянув справу у їхній відсутності, хоча вони подавали клопотання про відкладення розгляду справи, вказуючи поважні причини неявки (захворювання відповідача ОСОБА_1 на COVID-19 та самоізоляція дружини).

Вважають, що суд належним чином не дослідив суму заборгованості, не зазначив, за який період проведено розрахунок, зокрема, щодо нарахування процентів та пені, не застосував наслідки спливу позовної давності в частині вимог про стягнення заборгованості по пені.

Також звертають увагу, що, направивши відповідачу письмове повідомлення-вимогу про дострокове погашення всієї заборгованості, позивач змінив строк виконання зобов`язання за кредитним договором та припинив дію кредитного договору, а тому вимога позивача про стягнення заборгованості по процентам, нарахованим після 16.01.2016 року, є безпідставною.

Окрім того, вважає, що суд повинен був застосувати наслідки спливу позовної давності в частині вимоги позивача про стягнення пені, на чому наполягала їхня сторона, подавши про це відповідну заяву.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 21.09.2021 року, є дата складення повного судового рішення 01.10.2021 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21.10.2011 року між ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії», правонаступником якого є ПАТ «Сбербанк» (кредитодавцем), та ОСОБА_1 (позичальником) укладено кредитний договір №007-Н/11/89/ФО (а.с.6-19 т.1), згідно з яким банк надав позичальнику кредит у розмірі 23000 грн. на строк до 20.10.2016 року зі сплатою 25% річних за користування кредитними коштами.

Виконання зобов`язань за кредитним договором забезпечено порукою відповідача ОСОБА_2 на підставі договору поруки від 21.10.2011 року (а.с.20-23 т.1).

Пунктом 8.3 кредитного договору передбачено, що банк має право в односторонньому порядку вимагати від позичальника дострокового повернення повної суми заборгованості за цим договором, зокрема, у разі затримання позичальником щонайменше на один календарний місяць сплати частини кредиту та/або процентів, нарахованих за користування кредитом.

У пункті 8.4 кредитного договору зазначено, що у разі, якщо банк використовує своє право щодо вимоги в односторонньому порядку дострокового повернення повної суми заборгованості за цим договором, то він зобовязаний в письмовій формі повідомити про це позичальника. В такій вимозі банк зазначає повну суму заборгованості, існуючу на дату відправлення вимоги.

Згідно з пунктом 8.5 кредитного договору, позичальник, у разі отримання від банку письмової вимоги про дострокове повернення повної суми заборгованості, яка вказана в такій вимозі, зобов`язаний здійснити усі платежі на користь банку (при цьому, строкові платежі проценти, комісійні винагороди, пені тощо повинні бути сплачені з урахуванням строку, що минув з дати, на яку банк здійснив розрахунок заборгованості за цим договором, і по дату повернення повної суми заборгованості за цим договором) в строк, не пізніше 30 календарних днів з дня отримання такої вимоги.

З матеріалів справи встановлено, що 15.01.2016 року банк відправив позичальнику письмову вимогу про дострокове повернення повної суми заборгованості за кредитним договором, яка станом на 15.01.2016 року становила 14027 грн. 48 коп., з яких: 9854 грн. 12 коп. заборгованість за тілом кредиту; 1427 грн. 04 коп. заборгованість по нарахованим процентам за користування кредитом; 2746 грн. 32 коп. пеня за прострочення платежів (а.с.29-30 т.1).

У вимозі, аналогічно наведеним вище умовам кредитного договору, вказано, що заборгованість має бути сплачена в строк не пізніше 30 календарних днів з дати отримання даної вимоги.

Згідно поштового повідомлення (а.с.31 т.2), відповідач ОСОБА_1 отримав дану вимогу 18.01.2016 року, відтак, строк виконання зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі вважається таким, що настав, 18.02.2016 року.

За змістом ст.ст.526, 530 ч.1, 610 та 612 ч.1 ЦК України, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема, щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України, норма якої застосовується й до кредитних правовідносин, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладені вище норми матеріального права, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 28.03.2018 року (Справа №444/9519/12, Провадження №14-10цс18), дійшла висновку про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України про дострокове повернення кредиту та нарахованих на день пред`явлення такої вимоги процентів за користування кредитом.

Після цього, кредитодавець має право лише на стягнення з боржника інфляційних втрат (якщо кредит було надано в національній валюті в гривнях) та трьох процентів річних за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, відповідно до статті 625 ЦК України.

Верховний Суд вважає, що в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже, з огляду на наведені вище норми матеріального права й правову позицію Великої Палати Верховного Суду та встановлені обставини справи, згідно з якими, у зв`язку із пред`явленням позивачем вимоги про дострокове повернення кредиту, термін повернення кредиту в повному обсязі визнано таким, що настав, на 31-й календарний день з дати отримання позичальником повідомлення (вимоги) кредитора про дострокове повернення кредиту, а саме 18.02.2016 року, тому вимога позивача про стягнення процентів та пені, нарахованих після цієї дати є безпідставною.

Згідно з поданим позивачем первинним розрахунком заборгованості за кредитним договором (а.с.24 т.1), сума нарахованих процентів та пені розрахована банком станом на 09.03.2016 року, відтак, охоплює період поза межами строку кредитування згідно з пред`явленою банком письмовою вимогою про дострокове повернення кредиту, а іншого, правильного розрахунку заборгованості позивач не надав, тому до стягнення підлягає заборгованість, яка вказана в письмовій вимозі банку від 15.01.2016 року, 14027 грн. 48 коп., з яких: 9854 грн. 12 коп. заборгованість за тілом кредиту; 1427 грн. 04 коп. заборгованість по нарахованим процентам за користування кредитом; 2746 грн. 32 коп. пеня за прострочення платежів (а.с.29-30 т.1).

Суд першої інстанції вказаних вище норм матеріального права та фактичних обставин справи не врахував, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про часткове задоволення позову, а саме: про солідарне стягнення з відповідачів, як із солідарних боржників, заборгованості за кредитним договором, розрахованої станом на 15.01.2016 року, в розмірі14027 грн. 48 коп., з яких: 9854 грн. 12 коп. заборгованість за тілом кредиту; 1427 грн. 04 коп. заборгованість по нарахованим процентам за користування кредитом; 2746 грн. 32 коп. пеня за прострочення платежів.

В задоволенні решти вимог необхідно відмовити з наведених вище мотивів, за безпідставністю.

У зв`язку з наведеним, правових підстав для застосування наслідків спливу позовної давності немає, оскільки задоволені апеляційним судом позовні вимоги заявлені позивачем в межах позовної давності.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України та у звязку з частковим задоволенням позову (43%), з відповідачів у користь позивача необхідно стягнути сплачений позивачем за подання позовної заяви судовий збір у розмірі 688 грн., по 344 грн. з кожного з них.

У зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги (57%), з позивача у користь відповідача ОСОБА_1 необхідно стягнути сплачений ним за подання апеляційної скарги судовий збір у розмірі 1178 грн. 19 коп.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 02 листопада 2020 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов публічного акціонерного товариства «Сбербанк» задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) у користь публічного акціонерного товариства «Сбербанк» (м. Київ, вул. Володимирська, 46, )заборгованість за кредитним договором №007-Н/11/89/ФО від 21.10.2011 року, станом на 15.01.2016 року, в розмірі14027 гривень 48 копійок, з яких: 9854 гривень 12 копійок заборгованість за тілом кредиту; 1427 гривень 04 копійок заборгованість по нарахованим процентам за користування кредитом; 2746 гривень 32 копійок пеня за прострочення платежів.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) у користь публічного акціонерного товариства «Сбербанк»(м. Київ, вул. Володимирська, 46, ) судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 688 гривень, по 344 гривень з кожного з них.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Сбербанк» (м. Київ, вул. Володимирська, 46, )у користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1178 гривень 19 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 01 жовтня 2021 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич