Справа №345/1215/21
Провадження № 2/345/522/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.10.2021 р.

м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Юрчака Л.Б., з участю секретаря судового засідання Мостової Ю.З., позивача ОСОБА_1 , її представника - ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , його представника - ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області №6 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - орган опіки та піклування - виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради, про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток їхньої спільної дитини - дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не допомагає матеріально. У зв`язку з цим, ОСОБА_1 просить суд позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітньої дочки.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24.03.2021 відкрито провадження у справі за вказаним позовом, вирішено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження (а.с. 37-38).

05.04.2021 від відповідача надійшов письмовий відзив на позов (а.с. 44-49), в якому він зазначає, що позов не визнає, так як цікавиться дочкою, неодноразово купляв дитині одяг, продукти харчування, вітав із днем народження. На даний час ОСОБА_3 працює в Калуській ЦРЛ і з нього стягуються аліменти в розмірі 50 % від заробітної плати, а заборгованість по аліментах наявна через те, що раніше певний період часу він ніде не працював. Також, відповідач стверджує, що його неактивна участь в житті дочки зумовлена конфліктом між ним та позивачем, оскільки остання не дає йому можливості бачитись із дитиною. На підставі наведеного, ОСОБА_3 просить суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 01.06.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с. 71-72).

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила суд позов задоволити. Пояснила, що після розлучення із відповідачем, він не брав участі у вихованні їхньої спільної дитини, не сплачував аліменти, не ніс додаткові витрати на її утримання, жодного разу не був у школі, де навчається дочка. Вважає, що позбавлення батьківських прав сприятиме психологічному здоров`ю дитини, а також не створюватиме перешкод для її виїзду за кордон.

Представник позивач також позовні вимоги підтримала, вказала, що відповідач навіть не знає в якому класі навчається його дочка, якою хворобою хворіє, тобто, не цікавиться взагалі її життям.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Пояснив суду, що приїжджав до дитини, однак йому не дозволяли з нею бачитись. Також, купляв їй продукти харчування та речі. ОСОБА_3 визнав, що раніше приділяв менше часу для спілкування з дочкою, однак зараз має намір виправитись.

Представник відповідача підтримав доводи свого довірителя, просив відмовити у задоволенні позову. Зазначив, що ОСОБА_3 хоче виправитись як батько, бажає спілкуватись та опікуватись дочкою. Також, вказав, що станом на даний час сума заборгованості по аліментах зменшена, а наведені позивачем обставини не дають достатніх підстав для позбавлення батьківських прав.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явилася, надала суду висновок про недоцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав.

Заслухавши пояснення та доводи сторін, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до ч.1 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно із ч.1 ст.152 СК України право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Частиною 4 ст.155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Судом встановлено та не заперечується сторонами по справі, що вони пребували у зареєстрованому шлюбі, у якому в них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дочка ОСОБА_5 (а.с. 8).

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28.01.2015 розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с. 9).

Згідно рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 15.05.2018, із ОСОБА_3 стягуються аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 10).

Відповідно до розрахунку із сплати аліментів, у ОСОБА_3 станом на 01.10.2020 мається заборгованість у розмірі 24 034,47 грн. (а.с. 17). Водночас, згідно розрахунку станом на 01.07.2021, заборгованість по становить 11 819,69 грн. (а.с. 98).

В матеріалах справи містяться заяви свідків - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 (а.с. 29-32), згідно з якими ОСОБА_3 не приймає участі у вихованні неповнолітньої дочки. Також, викладач класу фортепіано, який відвідує дочка сторін, у своїй заяві вказала, що вихованням дитини займається її мати та бабуся, батько успіхами дитини не цікавився (а.с. 69, 70). Аналогічне твердження міститься у листі директора ліцею №24 Івано-Франківської міської ради, де навчається дівчинка (а.с. 96).

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і такі засоби впливу виявилися безрезультатними.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Згідно висновку органу опіки та піклування - виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №1011 від 14.07.2021, виконавчий комітет вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 83-86).

У своїй сукупності факт повного заперечення позовної вимоги відповідачем у судовому засіданні та висновок органу опіку та піклування про недоцільність позбавлення його батьківських прав, дозволяють суду дійти висновку про відсутність законних підстав у розумінні Сімейного кодексу України про позбавлення батьківських прав.

Наявність заборгованості відповідача по сплаті аліментів не може слугувати єдиною підставою для позбавлення його батьківських прав відносно дочки. Крім того, як вбачається із розрахунків заборгованості, відповідач намагається її погасити.

При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами, при цьому встановлено судом, що відповідач вживає заходи для належного виконання батьківських обов`язків. Сам факт небажання ОСОБА_3 не йти з дитиною на контакт спростовано у ході розгляду справи.

У справі відсутні докази застосування до відповідача заходів впливу у вигляді попередження з боку органів поліції, накладення адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування.

Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно дитини в матеріалах справи відсутні.

Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, а не збіг життєвих обставин, які склалися навколо нього: необізнаність, відсутність матеріальних коштів для утримання дитини.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

Крім цього, у постанові Вищого Спеціалізованого Суду України у справі №211/559/16-ц від 01 листопада 2017 року наголошено на тому, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками та наявність в його діях вини.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не забезпечуватиме інтересів самої дитини.

Позивач не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення батька по відношенню до дитини батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини, а також, що неналежне виконання ОСОБА_3 його батьківських обов`язків створило загрозу життю дитини, про що суду не надано жодного доказу.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є недоцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у позові відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 141, 263, 265, 280 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - орган опіки та піклування - виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради, про позбавлення батьківських прав - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя