печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" жовтня 2021 р. Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Литвинової І. В.,

при секретарі судових засідань Орел А. О.,

представника позивача - ОСОБА_2, представника відповідача ТОВ «ФК «Форінт» - Кравченко В. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данич Оксана Федорівна, приватний нотаріус Бердянського міського нотаріального округу Чуєва Тетяна Тихонівна про визнання недійсним частини договору з відступлення права вимог,

ВСТАНОВИВ:

17 вересня 2020 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої визначено суддю у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення та ст. 33 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), та передано 21 вересня 2020 року, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

21 вересня 2020 року ухвалою судді у справі відкрито провадження у загальному позовному порядку /т. І а. с. 129-130/.

Також ухвалою судді від 21 вересня 2020 року у справі відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову /т. І а. с. 132-133/.

27 жовтня 2020 року від третьої особи у справі приватного нотаріуса Бердянського міського нотаріального округу Чуєвої Т. Т. надійшла засобами поштового зв`язку заява про розгляд справи за її відсутності /т. І а. с. 155/.

28 жовтня 2020 року надійшов відзив на позов від відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» /т. І а. с. 165-229/.

28 жовтня 2020 року надійшов відзив від відповідача АТ «Райффазен Банк Аваль» /т. І а. с. 230-243б/.

20 січня 2021 року у справі закрито провадження і призначено справу до розгляду по суті /т. ІІ а. с. 38/.

26 серпня 2021 року засобами поштового зв`язку від відповідача ТОВ «ФК «Форінт» до суду надійшло клопотання про закриття провадження у справі щодо вимог відносно правочинів, укладених між юридичними особами.

28 серпня 2021 року на електронну пошту суду від представника відповідача АТ «Райффайзен Банк» надійшла заява про закриття провадження у справі у зв`язку із господарською юрисдикцією спору.

У судовому засіданні представник відповідача ТОВ «ФК «Форінт» підтримав подане клопотання про закриття провадження у справі, просив задовольнити.

Представник позивача заперечувала проти закриття провадження у справі.

Представник відповідача АТ «Райффайзен Банк», треті особи у справі та їхні представники у судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про час, дату і місце засідання належним чином.

Суд, заслухавши думку присутніх представників сторін, вивчивши клопотання відповідача ТОВ «ФК «Форінт» і заяву АТ «Райффайзен Банк», дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про закриття провадження у справі з наступних підстав.

За приписами частини першої статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Пленум Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй постанові від 01 березня 2013 року № 3 вказав, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Відповідно до частини першої ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

У своїй позовній заяві позивач просив суд визнати недійсним частини правочину - договору з відступлення AT «Райффайзен банк Аваль» до ТОВ «ФК «Форінт» права вимоги від 09 серпня 2018 року №140/11/215 за кредитним договором № 010/17-22/542 від 01 серпня 2007 року у розмірі 2 530 105, 60 грн, у тому числі заборгованість за кредитним договором основна (позичкова) заборгованість 1 600 000, 00 грн, нараховані проценти за користування кредитом 916 699, 73 грн, штрафні санкції 13 405, 87 грн, включених до Реєстру кредитних операції до відступлення та Реєстру відступлених прав вимоги, складеного за зразком (формою), наведеною у додатку № 2 до договору від 09 серпня 2018 року № 140/11/215; визнання недійсним частини правочину - договору відступлення прав за іпотечними договорами № 140/11/220 від 09 серпня 2018 року, застосування наслідків його недійсності шляхом припинення речових прав іпотекодержателя ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» та шляхом припинення обтяжень речових прав; визнання припиненим договору іпотеки від 02 серпня 2007 року № 010/17/-22/S42/2, та застосування наслідків його припинення; припинення речового права AT «Райффайзен Банк», зареєстрованого у Державному реєстрі іпотек.

Отже предметом спору у даній справі є оскарження договорів, укладених між юридичними особами, за якими перейшли права вимоги до позивача - фінансового та майнового поручителя - фізичної особи, з одночасною вимогою про припинення договору забезпечення (договору іпотеки), який є похідним від основного зобов`язання, укладеного між юридичними особами - банком та юридичною особою позичальника за кредитним договором.

Відповідно до положень частини другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням, мають юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

Згідно зі статтею 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, у тому числі й фізичні особи, які не є підприємцями. Випадки, коли справи у спорах, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, підвідомчі господарському суду, визначені статтею 20 ГПК України.

Отже, до юрисдикції господарських судів належать справи у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.

Водночас, положення пункту 1 частини першої ст. 20 ГПК України не зумовлюють належність до господарської юрисдикції справ виключно необхідністю здійснення господарської діяльності всіма учасниками справи, оскільки передбачають, що у спорах, які виникають з кредитних та іпотечних правовідносин, цілком достатнім для їх належності до господарської юрисдикції є те, що сторонами основного зобов`язання мають бути юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Крім того, оспорювані договори укладено між відповідачами як суб`єктами господарювання та в ході проведення ними господарської діяльності.

З урахуванням викладеного, вирішення спору за позовом ОСОБА_1 до АТ «Райффайзен Банк», ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» відноситься до юрисдикції господарського суду.

Такий висновок ґрунтується на висновках, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/1733/18, постанові Верховного Суду від 21 квітня 2020 року у справі № 910/17433/19.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. ст. 1-20, 43, 49, 142, 206, 255, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данич Оксана Федорівна, приватний нотаріус Бердянського міського нотаріального округу Чуєва Тетяна Тихонівна про визнання недійсним частини договору з відступлення права вимог.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Повний текст судового рішення складено 18 жовтня 2021 року.

Суддя І. В. Литвинова