Провадження 2/193/378/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
іменем України

05 жовтня 2021 року Софіївський районний суд Дніпропетровської області
у складі: головуючого судді Томинця О.В.,
при секретарі судового засідання Хомич Н.О.
за участі: позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Софіївка Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Софіївська селищна рада Криворізького району Дніпропетровської області, про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,
07.07.2021 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право на користування житлом приміщенням будинком АДРЕСА_1 .
В обгрунтування позовних вимог зазначив, що він є власником зазначеного вище житлового будинку, в якому з дня народження стала проживати та є зареєстрованою від 30.05.2021 року його донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З липня 2014 року дочка стала проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу з відповідачем у справі ОСОБА_2 у належному вищевказаному будинку позивача, а 26 жовтня 2015 року останній надав згоду на реєстрацію ОСОБА_2 у цьому будинку.
Спільне сімейне життя його доньки ОСОБА_4 з ОСОБА_2 не склалося і з лютого 2015 року сімейні стосунки між ними припинилися. З лютого 2015 року ОСОБА_2 не перебуває в будь-яких відносинах з його донькою та перестав бути членом його родини і проживати за вказаною адресою.
За період з лютого 2015 року по теперішній час ОСОБА_2 жодного дня не проживав в будинку АДРЕСА_1 , де проживає позивач разом з дружиною, не брав участі у витратах по утриманню будинку та придомової території та проведені ремонтів. Відповідач ОСОБА_2 проживає в м. Кам`янське Дніпропетровської області з іншою жінкою і на його прохання відмовляється добровільно знятися з реєстрації, що перешкоджає йому отримати субсидію на оплату житлово-комунальних послуг, що і змусило його звернутися до суду з вказаним позовом.
Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Довідкою з реєстру встановлено що ОСОБА_5 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 .
Позивач в судовому засіданні просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення.
Відповідач чотири рази поспіль в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судовими повістками та через оголошення на офіційному веб-сайті "Судова влада України", про причини неявки не повідомив, відзиву щодо позову не надав. До суду повернувся конверт, як не вручений у зв`язку із закінченням терміну зберігання (а.с.41). Судова повістка у відповідності до п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається врученою.
Третя особа, Софіївської селищної ради Криворізького району Дніпропетровської області, явку свого представника у судове засідання не забезпечила, направила до суду заяву про можливість розгляду справи без участі представника селищної ради, проти задоволення позову не заперечує.
Суд вважає, що відповідач без поважних причин не подав відзив, тому, при відсутності заперечень в позовній заяві з боку позивача, вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником будинку, що знаходиться в с. Петрове Софіївського району Дніпропетровської області, що підтверджено договором купівлі-продажу житлового будинку від 18 червня 1980 року, зареєстрований в реєстрі за №3 (а.с.6,7).
Згідно довідки виконавчого комітету Софіївської селищної ради № 871 від 02.07.2021 у даному будинку зареєстровані дружина позивача ОСОБА_6 , 1957 року народження, донька ОСОБА_4 , 1984 року народження, син ОСОБА_7 , 1989 року народження, онук ОСОБА_8 , 1999 року народження, колишній зять ОСОБА_2 , 1988 року народження, (а.с.5).
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.
Згідно з ч. 1 ст. 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 156 ЖК Української РСР, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 64 ЖК Української РСР, до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Відповідач є колишнім зятем позивача.
Верховний суд України, висловив у Постанові № 6-709цс16 правову позицію, згідно з якою, частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.
Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
Судом вірогідно встановлено, оскільки не спростовано відповідачем, що з лютого 2015 року ОСОБА_2 не проживав та не проживає в будинку АДРЕСА_1 .
Матеріали справи не містять доказів наявності будь-яких перешкод з боку позивача для проживання відповідача за спірною адресою.
Суд вважає встановленим, що ОСОБА_2 не проживає у спірному будинку без поважних причин понад 1 рік, у зв`язку з чим дійшов висновку про визнання його таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням, з підстав, передбачених ст.405 ЦК України.
За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 ґрунтуються на законі, а тому підлягають задоволенню.
Крім цього, в силу вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача також належить стягнути на користь позивача, понесені останнім та документально підтверджені судові витрати (судовий збір), у розмірі 908 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст. 41, 47 Конституції України, ст. 2, 13, 81, 141, 258, 264-265, 268, 280 ЦПК України, ст. 71,72 ЖК України, ст. 405 ЦК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Софіївська селищна рада Криворізького району Дніпропетровської області, про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користуватися житловим приміщенням у будинку АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , понесені останнім судові витрати на оплату судового збору, у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте районним судом при поданні відповідачем письмової заяви про перегляд заочного рішення протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення через Софіївський районний суд Дніпропетровської області.
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, заяви про перегляд заочного рішення, якщо апеляційну скаргу, заяву про перегляд заочного рішення не буде подано.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;
Повний текст рішення суду складено 11.10.2021.
Суддя О.В. Томинець