Справа № 466/6385/21
№ провадження 2/453/470/21
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 жовтня 2021 року Сколівський районний суд Львівської області
у складі: головуючого судді Брони А.Л.,
секретаря судового засідання Бендеш А.І.
без учасників справи,
розглянувши у залі суду у місті Сколе Львівської області за порядком спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-
03 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.
Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Брони А.Л. від 14.09.2021 року було прийнято заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у справі.
Розгляд справи відбувся 12.10.2021 року без учасників справи.
В обгрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 04 вересня 2020 року ОСОБА_2 позичив у нього грошові кошти в розмірі 7000 грн., що підтверджується власноручно написаною ОСОБА_2 розпискою, відповідно до тексту якої останній зобов`язувався повернути отримані кошти до 07.09.2020 року.
Оскільки відповідач не виконав у зазначений строк свої зобов`язання щодо повернення коштів та став уникати спілкування з позивачем, останнім було направлено на адресу відповідача (за місцем реєстрації) письмову вимогу від 26.01.2021 року про повернення грошових коштів в розмірі 7 000 (семи тисяч) гривень, переданих позивачем відповідачу в рамках договору позики від 04.09.2020 р.
Однак дана вимога залишена відповідачем без відповіді та задоволення.
Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням повернути суму боргу, але відповідач ігнорує звернення позивача.
Відповідач про час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Відзив на позовну заяву не подавав.
У зв`язку з викладеним, судом ухвалено рішення про заочний розгляд на підставі наявних у справі доказів.
На підставі ч.3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України справа слухається у відсутність сторін без фіксування судового процесу технічними засобами.
Дослідивши письмові матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судом встановлено, що 04.09.2020 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 7 000 (семи тисяч) гривень, які зобов`язався повернути до 07.09.2020 року. Даний факт підтверджується власноручно написаною ОСОБА_2 розпискою про отримання грошових коштів, копія якої знаходиться в матеріалах справи.
Оскільки відповідач не виконав у зазначений строк свої зобов`язання щодо повернення коштів та став уникати спілкування з позивачем, останнім було направлено на адресу відповідача (за місцем реєстрації) письмову вимогу від 26.01.2021 року про повернення грошових коштів в розмірі 7 000 (семи тисяч) гривень, переданих позивачем відповідачу в рамках договору позики від 04.09.2020 р.
Однак, дана вимога залишена відповідачем без відповіді та задоволення.
Згідно ч. 1, 2 п. 1 ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Статтею 202 ЦК визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.
За своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Аналіз частини другої статті 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником.
Також, ВС підкреслив, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.
Відповідні висновки викладено і у постанові ВС від 12.11.2020 року у справі № 154/3443/18.
У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Враховуючи вищевикладене, а також те, що в матеріалах справи відсутні докази повного чи часткового виконання відповідачем взятого на себе зобов`язання перед позивачем щодо повернення йому коштів, суд приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню в повному обсязі.
Згідно із ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім та документально підтверджені судові витрати, а саме судовий збір в сумі 908 грн.
Керуючись ст. ст. 11, 509, 526, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст. 4, 5, 12, 76-81, 83, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 274-279, 280-281 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: Львівська область, Стрийський район, с. Лавочне на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 заборгованість у розмірі 7000 (семи тисяч) гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: Львівська область, Стрийський район, с. Лавочне на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його переглядякщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 .
Суддя