Справа №469/1414/19
2/469/208/21
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2021 року смт.Березанка
Березанський районний суд Миколаївської області у складі :
головуючого судді Гапоненко Н.О.
за участю секретаря судового засідання Якубець С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, про захист прав споживача шляхом визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -
Крім того, заборгованість за оскаржуваним виконавчим написом не є безспірною, так як з дня виникнення права вимоги у банку до вчинення виконавчого напису пройшло більше трьох років, що суперечить ст.88 Закону України «Про нотаріат», оскільки строк користування кредитом згідно з п. 4.5 кредитного договору був змінений на 09 лютого 2009 року у зв"язку з несплатою позичальником платежів після настання строку сплати періодичних платежів 10.11.2008 року, тобто право вимоги повернення кредиту у банку виникло з 10 лютого 2009 року.
Крім того, після спливу зміненого строку повернення кредиту припинилось право банку нараховувати проценти за ставкою, встановленою договором.
Позивач також зазначав, що не підписував договір від 29 листопада 2013 року про внесення змін до договору кредиту № 640/567-К567 від 09 травня 2008 року з додатком №1, оригінали яких наявні у матеріалах виконавчого провадження № 60493031 з виконання оскаржуваного виконавчого напису, а тому вважав цей договір нікчемним.
08 січня 2020 року ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі надати суду клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін та (або) відзив на позовну заяву, до якого додаються докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем, та документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.
Ухвалою суду від 05 лютого 2020 року відповідача АТ «Укрсоцбанк» замінено в порядку процесуального правонаступництва на АТ «Альфа-Банк».
12 лютого 2020 року за клопотанням позивача судом постановлено ухвалу про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.
17 серпня 2021 року судом закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
У судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Зотіков С.Є. не з`явилися, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, представник позивача у заяві підтримав позов та просив його задовольнити.
Представник відповідача АТ Альфа Банк у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні; надав до суду відзив на позовну заяву (а.с.101-105), в якому заперечував проти позову, посилаючись на те, що на час вчинення виконавчого напису не існувало спору в суді між банком та позивачем з приводу заборгованості за договором кредиту, а тому заборгованість є безспірною, що відповідає правовому висновку Верховного Суду України у постанові від 05.07.2017 року у справі № 754/9711/14-ц; зазначав, що виконавчий напис складений на підставі передбачених Переліком документів; посилався на відсутність фактів, які свідчать про відсутність боргу чи невідповідність його суми, а недотримання нотаріусом діючого законодавства при вчиненні виконавчого напису, навіть якщо такі порушення і були допущені, не можуть бути підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А. копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з доданими до неї документами отримав 21 січня 2020 року, про що свідчить зворотнє поштове повідомлення (а.с.85), заяв по суті справи не надав, направив до суду належним чином завірену копію оскаржуваного виконавчого напису та копії документів, на підставі яких його було вчинено.
Фактичні обставини, встановлені судом, та докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.
09 травня 2008 року між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_1 був укладений договір кредиту № 640/567-К567, за яким банк надав позичальнику у тимчасове користування грошові кошти у сумі 103535,00 доларів США зі сплатою 13,5 процентів річних з кінцевим строком повернення кредиту до 08 червня 2023 року з порядком повернення кредиту: з липня 2008 року по травень 2023 року щомісячно до 10 числа по 575,00 доларів США та в червні 2023 року 610,00 доларів США (а.с.29-35).
Пунктом 7.1 договору кредиту (а.с.34) визначено, що усі додатки, зміни та/або доповнення до цього договору мають бути вчинені в письмовій формі та підписані належним чином уповноваженими на те представниками сторін, з обов`язковим посиланням на цей договір.
Додатком №1 до договору про внесення змін визначено графік погашення кредиту: рівними частинами по 100,00 доларів США в період з грудня 2013 року по березень 2014 року; рівними частинами по 908,42 доларів США в період з квітня 2014 року по травень 2023 року, та в червні 2023 року 908,67 доларів США, та графік платежів відстрочених до сплати процентів: рівними частинами по 5949,86 доларів США з квітня 2014 року по лютий 2015 року, та в березні 2015 року 5949,90 доларів США (а.с.153).
За клопотанням представника позивача ухвалою суду від 05 жовтня 2020 року у справі призначено судову почеркознавчу експертизу.
За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти.
Згідно з частиною першою статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).
У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним не виникли.
Відповідно до ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору та саме наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.
Згідно із ч.2 ст.215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Частиною першою статті 216 ЦК України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
Відповідно до ч.1 ст.218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.
Згідно із ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається в письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ст.654 ЦК України, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.
У постанові Верховного Суду від 09 вересня 2019 року у справі № 759/2328/16-ц (провадження № 61-5800зпв18) зроблено висновок, що «нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним».
Таким чином, суд приходить до висновку, що договір від 29 листопада 2013 року про внесення змін до договору кредиту № 640/567-К567 від 09 травня 2008 року, додаток № 1 до договору про внесення змін до договору кредиту № 640/567-К567 від 09 травня 2008 року, які згідно з висновком судового експерта підписані не позивачем, а іншою особою, є нікчемними в силу закону та не породжують правових наслідків для сторін.
Постановою головного державного виконавця Березанського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 19 листопада 2019 року відкрито виконавче провадження №60493031 (а.с.55).
Зазначене виконавче провадження було прийняте на виконання головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) згідно з постановою від 31 березня 2020 року (а.с.142 на зв.-а.с.143).
Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» (в редакції на момент вчинення виконавчого напису) визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.
Боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині) з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.
Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19).
Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Визначення поняття «зобов`язання» міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).
Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України).
Відповідно до пункту 4.5 договору кредиту, у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених пунктами 3.3.6, 3.3.7 цього договору, протягом більше, ніж 90 (дев`яносто) календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).
Таким чином, сторони у пункті 4.5 договору кредиту врегулювали питання дострокового повернення кредиту, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання та визначили умови такого повернення.
Пунктами 3.3.6, 3.3.7 договору кредиту встановлені обов`язки позичальника своєчасно погашати кредит із нарахованими процентами та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному пунктами 1.1, 2.4, 2.10 цього договору.
Умовами п.п. 1.1, 2.4, пп. 2.4.5 договору кредиту № 640/567-К567 від 09 травня 2008 року передбачено погашення кредитної заборгованості та строки сплати процентів за користування кредитом щомісячно до 10 числа кожного місяця.
Як вбачається з довідки відділення «Миколаївське №1» АТ «Альфа-Банк» від 17 вересня 2020 року, позивачем в період з 10 липня 2008 року по 10 жовтня 2008 року здійснювались періодичні платежі на погашення кредиту та процентів, зокрема 10 жовтня 2008 сплачено на погашення кредиту 574,20 долари США, процентів 1225,80 доларів США, після чого платежі в установлені строки не здійснювались. Наступний платіж здійснено тільки 22 лютого 2011 року, на погашення процентів у сумі 100,00 доларів США (а.с.192).
У разі прострочення виконання позичальником своїх зобов`язань відбувається автоматична зміна строку виконання основного зобов`язання та така зміна не залежить від волевиявлення однієї зі сторін.
Отже, оскільки позивач у строк до 10 жовтня 2008 року та протягом наступних 90 календарних днів не здійснював платежів на виконання договору кредиту, відповідно до п.4.5 договору кредиту строк користування кредитом вважається таким, що сплив 09 лютого 2009 року, тобто строк повернення кредиту в повному обсязі був змінений на 09 лютого 2009 року.
Здійснення позивачем наступних платежів не вплинуло на зміну строку повернення кредиту, оскільки ці оплати були здійснені поза межею визначених пунктом 4.5 договору кредиту 90 календарних днів.
Згідно зі статтею 88 Закону України «Про нотаріат», обов`язковою умовою вчинення виконавчого напису є те, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року, тобто з урахуванням виникнення у банку права вимоги у лютому 2009 року виконавчий напис міг бути вчинений не пізніше 09 лютого 2012 року.
Згідно із ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Абзацом другим цієї частини передбачено, що у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Проте припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц наведено правовий висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Таким чином, право банку нараховувати проценти згідно з договором кредиту № 640/567-К567 від 09 травня 2008 року припинилося за спливом зміненого строку повернення кредиту, тобто 09 лютого 2009 року.
Проте, всупереч викладеному, проценти за виконавчим написом були стягнуті з позивача по 24 жовтня 2017 року.
Зазначене спростовує доводи представника відповідача щодо безспірного характеру заборгованості.
Суд вважає, що правові висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 05 липня 2017 року у справі № 754/9711/14-ц, щодо безспірності заборгованості, не можуть бути застосовані у цій справі як такі, що зроблені у справі щодо спору, що виник з інших правовідносин, оскільки у справі № 754/9711/14-ц суд касаційної інстанції зробив висновок про безспірність заборгованості за виконавчим написом нотаріуса, складеного після набрання законної сили рішення суду про стягнення такої заборгованості з боржника.
З тексту оспорюваного виконавчого напису вбачається, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався ст.87 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 №1172.
Визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.
Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання».
У матеріалах справи відсутні докази того, що укладений між банком та позивачем кредитний договір був посвідчений нотаріально.
Отже, наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.
Судові витрати по справі підлягають розподілу відповідно до ст.141 ЦПК України.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір, який підлягав сплаті позивачем при поданні позовної заяви у розмірі 768,40 грн. та при поданні заяви про забезпечення позову у розмірі 384,20 грн., усього - 1152,60 грн...
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 259, 263 265, 268 ЦПК України, суд -
у х в а л и в:

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Дата складення повного тексту рішення 13 жовтня 2021 року.
Суддя: