ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2021 року

м. Харків

справа №367/6619/20

провадження №22/818/5325/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Хорошевського О.М.

суддів: Котелевець А.В., Маміна О.В.

Учасники справи :

Позивач: ОСОБА_1

Відповідач: Територіальне управління Служби судової охорони у Харківській області

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні суду в місті Харкові

цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 червня 2021 року, постановлене суддею Благою І.С.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області про відшкодування моральної шкоди,

встановив:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом в якому просив стягнути з відповідача на його користь відшкодування моральної шкоди у розмірі 90'000 (дев`яносто тисяч) гривень, вирішити питання щодо судових витрат.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 07.11.2019р. він за результатами участі у конкурсі був визначений переможцем та прийнятий на службу на посаду начальника юридичної служби територіального управління Служби судової охорони у Харківській області. До цього моменту позивач пройшов огляд у лікарів та 31.10.2019р. було встановлено, що він здоровий. Ще під час проведення конкурсу керівництво ТУ ССО у Харківській області, у тому числі, один з членів комісії для проведення конкурсу, здійснювало психологічний тиск на позивача. Після того, як він приступив до роботи, стан його здоров`я значно погіршився через напруженість у колективі та оскільки робота у новоствореній службі та налагодження її діяльності забирала багато часу та сил. Тому позивач постійно відчував біль та змушений був проходити стаціонарне лікування. Згодом довідкою військово-лікарської комісії від 28.02.2020р. було підтверджено непридатність позивача до служби. Для уникнення негативних наслідків позивачу потрібно було пройти лікування в Ізраїлі. У зв`язку з цим 28.02.2020р. позивач подав начальнику ТУ ССО у Харківській області рапорт про звільнення з вимогою здійснити виплату грошової компенсації за невикористану чергову відпустку у 2020 році, грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби через хворобу (за станом здоров`я) в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. 02.03.2020р. позивач подав уточнений рапорт, яким просив з звільнити його 04.03.2020р. за станом здоров`я. Також позивач надав відповідні медичні документи на підтвердження стану його здоров`я та поважності причин для звільнення. Але наказ про звільнення позивача зі служби був виданий лише 06.03.2020р. Трудова книжка була видана позивачу після звільнення також 06.03.2020р. В подальшому на запит представника позивача ТУ ССО у Харківській області відповіло, що звільнення позивача відбулося 06.03.2020р. у зв`язку з сукупністю процесів, що забезпечують документування управлінської інформації та організацію роботи зі службовими документами, рух службових документів з моменту їх створення до завершення виконання. В той же час, на правовідносини з приводу звільнення позивача зі служби , розповсюджуються норми Кодексу законів про працю України, оскільки спеціальне законодавство не регулює питання строків подання заяви (рапорту) про звільнення та видачі трудової книжки. Отже, відповідач порушив трудові права позивача, звільнивши його в інший, ніж було зазначено у заяві позивача, строк, враховуючи наявність підстав для звільнення позивача без дотримання двотижневого строку, які були підтверджені наданими позивачем документами. Крім того, всупереч вимогам чинного законодавства відповідач відмовив позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби через хворобу (за станом здоров`я) у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби та грошової компенсації за неотримане речове майно. При цьому в провадженні Київського окружного адміністративного суду перебуває справа про визнання протиправною бездіяльності відповідача у зв`язку з несвоєчасним звільненням позивача з посади та невиплаті йому допомоги та компенсації. В той же час встановлення Кабінетом Міністрів України з 12.03.2020р. карантину для запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19 призвело до закриття кордонів та припинення авіасполучення. Тому позивач, якого було несвоєчасно звільнено та якому не було виплачено одноразову грошову допомогу, втратив можливість поїхати на лікування за кордон. Це призвело до значного погіршення його самопочуття, у нього почалися порушення сну, недосипання, почуття внутрішньої спустошеності, відбувався моральний збій, з`явилися знервованість та втомлюваність. Через конфліктні ситуації на роботі позивач почав відчувати інтенсивні болі у поперековому відділі хребта, ірадіюючі у нижні кінцівки, слабкість, судоми у правій нозі, особливо у стопі, утруднення ходи, часті головні болі, в тім`яній ділянці з запамороченням, раптові приливи жару в голові, серцебиття, підвищення артеріального тиску, нестачі повітря, метеозалежність. У зв`язку з цим позивач проходив стаціонарне лікування з 20.03.2020р. по 31.03.2020р. У липні 2020 рок позивача було направлено на проходження огляду медико-соціальної експертної комісії, за результатами якого йому було встановлено 3 групу інвалідності. За результатами судово-медичного дослідження було встановлено, що ускладненні стану здоров`я позивача виникли у період проходження служби на тлі перевантажень, як фізичних, так і психоемоційних. Висновком експертного дослідження від 09.9.2020р. №23-2/6 встановлено наявність суттєвих змін у сферах життєдіяльності, у тому числі, щодо його особистості та здоров`я. Експертним дослідженням підтверджено, що ситуація, яка досліджувалася, мала значний психотравмуючий вплив на позивача та основні сфери його життєдіяльності (особистісні, сферу здоров`я), отже позивачу завдано моральні страждання ситуацію, що досліджувалася. Отже відповідно до вищевказаного висновку причиною погіршення психологічного стану здоров`я та значні зміни емоційного стану позивача відбулися під час роботи у Службі судової охорони у Харківській області, а також після порушення трудових прав, внаслідок чого у позивача є проблеми з порушенням сну, втомлюваністю, з тиском та проблеми в структурі кардіології та неврології, що відобразилося у отриманні позивачем ІІІ групи інвалідності, тому можна констатувати наявність причинно-наслідкового зв`язку між значними змінами емоційного стану позивача, які відбулися під час роботи у Службі судової охорони в Харківській області, а також порушенням трудових прав. Позивач вважає, що таким чином йому було завдано шкоди, яка полягала у погіршенні стану його здоров`я, що призвело до інвалідності та погіршення психо-емоційного стану. Шкода була йому завдана протиправними діями відповідача, а саме, через незабезпечення належних умов праці та порушення його трудових прав. Наявність причинно-наслідкового зв`язку встановлено вищевказаним висновком експертного дослідження від 09.09.2020р. №23-2/6. Наявна вина відповідача, оскільки керівництвом було умисно допущено порушення прав позивача внаслідок недотримання вимог трудового законодавства. Згідно з вказаним висновком можливий розмір грошової компенсації за страждання позивача знаходиться в діапазоні від 0 до 18 мінімальних заробітних плат та залежить від провини та ступеню відповідальності особи, що заподіяла шкоду. Протягом тривалого часу позивач, на утриманні якого перебувають хворі літні батьки та двоє малолітніх дітей, був позбавлений можливості заробляти кошти на життя через погіршення стану здоров`я.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 червня 2021 року відмовлено у повному обсязі у задоволенні позову ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області про відшкодування моральної шкоди.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить рішення скасувати та постановити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга вмотивована тим, шо рішення є незаконним та необґрунтованим постановленим без повного з`ясування дійсних обставин справи. Зауважує, що під час проходження служби йому було спричинено моральну шкоду яка полягала в погіршені стану здоров`я, що призвело до інвалідності та погіршення психо-емоційного стану. Шкода завдана внаслідок протиправних дій відповідача, а саме через незабезпечення належних умов праці та порушення трудових прав.

У відзиві на апеляційну скаргу начальник територіального управління полковник судової охорони Марущенко А. просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

У відповіді на відзив ОСОБА_1 зауважує, що відзив наданий начальником територіального управління не містить жодних аргументів, і зводиться до цитування рішення суду.

06 вересня 2021 року начальник територіального управління полковник судової охорони Марущенко А. подав клопотання про залучення доказів, а саме копію Положення про проходження служби співробітниками Служби судової охорони, затверджене Рішенням Вищої ради правосуддя 04.04.2019 за №1052/0/15-19.

Беручи до уваги зміст позовної заяви, судова колегія вважає за можливе задовольнити клопотання та долучити до матеріалів справи надане Положення про проходження служби співробітниками Служби судової охорони.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, що виникають із приватноправових відносин, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Пунктом 2 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України) визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема в спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).

Таким чином, вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі залежить від характеру спірних правовідносин.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, ОСОБА_1 просить стягнути з Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області спричинену йому моральну шкоди під час виконання трудових обов`язків.

ОСОБА_1 з 07.11.2019 року по 06.03.2020 року проходив службу в Службі судової охорони на посаді начальника юридичної служби.

Відповідно до частин першої третьої, п`ятої, сьомої статті 161 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» Служба судової охорони є державним органом у системі правосуддя для забезпечення охорони та підтримання громадського порядку в судах. Служба судової охорони підзвітна Вищій раді правосуддя та підконтрольна Державній судовій адміністрації України. Керівництво діяльністю Служби судової охорони здійснює Голова Служби судової охорони, який призначається на посаду за результатами відкритого конкурсу і звільняється з посади Вищою радою правосуддя. Голова Служби судової охорони має заступників, які за його поданням призначаються на посади за результатами відкритого конкурсу і звільняються з посад Вищою радою правосуддя. Центральний орган управління Служби судової охорони є юридичною особою, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, самостійний баланс та рахунки в органах Державної казначейської служби України. Фінансування Служби судової охорони здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Частиною першою статті 162-1Закону України «Про судоустрій та статус суддів» передбачено, що до працівників Служби судової охорони належать особи, яким присвоєно спеціальні звання співробітників Служби судової охорони, державні службовці та особи, які уклали трудовий договір із Службою судової охорони.

За положеннями статті 163 наведеного Закону на співробітників Служби судової охорони поширюються обмеження та вимоги, встановлені Законом України «Про запобігання корупції», а також передбачені для поліцейських Законом України «Про Національну поліцію» обмеження, пов`язані зі службою в поліції (частина третя). На співробітників Служби судової охорони поширюється дія Дисциплінарного статуту Національної поліції України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом (частина четверта). Час проходження служби у Службі судової охорони зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби, стажу служби в поліції, інших правоохоронних органах (частина п`ята). Співробітники Служби судової охорони забезпечуються за рахунок держави одностроєм і знаками розрізнення (частина восьма)

Відповідно до статті 164 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» установлюються спеціальні звання співробітників Служби судової охорони, зокрема, полковник Служби судової охорони (пункт 2 частини першої).

Як вбачається з позову відшкодування моральної шкоди пов`язане з проходженням відповідачем публічної служби, а відтак спір за позовом до Служби судової охорони, яка є суб`єктом владних повноважень, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, тому підстави для відкриття провадження у справі відсутні.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув уваги на зміст позовних вимог ОСОБА_1 не врахував зазначені норми процесуального права та висновки Верховного Суду, які існували на час вирішення справи, і не дослідивши питання юрисдикційності спору, помилково розглянув справу по суті в порядку цивільного судочинства.

Частинами 2, 3, 6, 20 Положення про проходження служби співробітниками Служби судової охорони від 04.04.2019 №1052/0/15-19 передбачено, що служба судової охорони (далі - Служба) згідно зі статтею 161 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є державним органом у системі правосуддя для забезпечення охорони та підтримання громадського порядку в судах. Співробітниками Служби є громадяни, які в добровільному порядку прийняті на службу до Служби, склали Присягу співробітника Служби та яким присвоєно відповідно до цього Положення спеціальні звання. На співробітників поширюються обмеження та вимоги, встановлені Законом України "Про запобігання корупції", а також передбачені для співробітників Законом України "Про Національну поліцію" обмеження, пов`язані зі службою в поліції. Співробітникам гарантується соціальний захист в обсягах та порядку, передбачених Законом України "Про Національну поліцію" для поліцейських, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на фінансування Служби.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд свою ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу (частина перша статті 377 ЦПК України).

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19 - 22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги (частина друга статті 377 ЦПК України).

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 255, частини другої статті 377 ЦПК України.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 255, ч. 1 ст. 369, п. 4 ч. 1 ст. 374, ч. 1, 2 ст. 377, ст. 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 червня 2021 року - скасувати.

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області про відшкодування моральної шкоди - закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 право звернутися з відповідним позовом до суду адміністративної юрисдикції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.М. Хорошевський

Судді А.В. Котелевець

О.В. Маміна

Повне судове рішення складено 12 жовтня 2021 року.