Справа № 333/2515/21
Провадження № 2/333/2370/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2021 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Холода Р.С.,

за участю секретаря судового засідання Бобко О.В.,

представника позивача Борисенкової В.Б.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя позовну заяву районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району як органу опіки та піклування, яка діє в інтересах малолітньої дитини - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_2 , місце фактичного перебування: АДРЕСА_3 , центр реабілітації «Допомога Запоріжжя»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» (69104, м. Запоріжжя, вул. Олімпійська, буд. 6А, ) про відібрання малолітньої дитини без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини , -

ВСТАНОВИВ:

Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як органу опіки та піклування, звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_1 про відібрання малолітньої дитини - ОСОБА_2 без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання останньої.

Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що на профілактичному обліку служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради перебуває малолітня ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Підставою для взяття на облік є проживання дитини в сім`ї, в якій мати - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ухиляється від виконання батьківських обов`язків.

У лютому 2019 року до служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради надійшло звернення ОСОБА_3 про те, що за адресою: АДРЕСА_4 , разом з ним мешкає родина його онуки - відповідача у справі, в якій виховується малолітня дитина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Однак, мати самоусунулась від виховання та утримання дитини, а заявник особисто та його дружина ОСОБА_4 не мають змоги доглядати за дитиною та за станом її здоров`я.

11.02.2019 року в ході виходу за адресою проживання родини встановлено, що мати - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від самого народження дитини практично не займається її вихованням, рідко залишається вдома на ніч, не працює. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходиться під постійним наглядом прадіда ОСОБА_3 та прабаби ОСОБА_4 , які піклуються та виховують дівчинку, але за станом здоров`я не мають змоги допомогти онуці, про що складено акт перевірки умов проживання.

12.02.2019 року до відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради звернулась ОСОБА_1 з заявою про тимчасове влаштування дитини - ОСОБА_2 до державного закладу, оскільки родина опинилась в складних життєвих обставинах. За направленням служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради від 21.02.2019 року №01-17/387 малолітню ОСОБА_2 влаштовано до КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко», де вона перебуває на даний час на повному державному забезпеченні. Починаючи з моменту влаштування дитини до державного закладу і до цього часу мати - ОСОБА_1 двічі зверталась до відділу служби з заявою про продовження терміну перебування дитини в державному закладі. Відповідач неодноразово проходила реабілітацію від алкогольної та наркотичної залежності.

Така поведінка матері суперечить інтересам дитини та є грубим порушенням вимог ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 150, 155 СК України. З цих підстав, позивач просить суд відібрати малолітню ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у матері - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без позбавлення батьківських прав строком на один рік, а також стягнути з відповідача на користь КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня звернення із заявою до суду.

Ухвалою суду від 27.04.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження.

У встановлений судом строк відзив на позовну заяву від відповідача ОСОБА_1 не надходив.

Ухвалою суду від 25.08.2021 року закрито підготовче провадження по справі №333/2515/21 та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 зазначила, що за заявою матері - ОСОБА_1 в 2019 року малолітню дитину - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , влаштовано до КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» строком на 6 місяців. Потім строк перебування дитини в зазначеному державному закладі двічі було продовжено за заявою матері. На даний час малолітня ОСОБА_2 перебуває в КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» на повному державному утриманні. Відповідач не відвідує дитину, не цікавиться її станом здоров`я, не надає матеріальної допомоги. З цих підстав, з метою захисту прав малолітньої дитини, просила суд задовольнити заявлені вимоги в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог та пояснила, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народила дитину - ОСОБА_2 . Батьком дитини є ОСОБА_6 , який під час вагітності відбував покарання в місцях позбавлення волі. Після звільнення вона та ОСОБА_6 не спілкуються, оскільки останній не визнає батьківство відносно малолітньої ОСОБА_2 .

Після народження дитини відповідач проживала з дідусем та бабусею за адресою: АДРЕСА_4 . В 2019 році дідусь помер.

Коли малолітній дитині - ОСОБА_2 був приблизно один рік, вона почала вживати алкогольні напої та наркотичні засоби, при цьому не працювала та не мала коштів на утримання дитини.

В 2019 році написала заяву про тимчасове влаштування дитини - ОСОБА_2 до державного закладу. На даний час донька перебуває в КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» на повному державному утриманні. Також, відповідач зазначила, що останній раз бачила дитину восени 2020 року, але не розмовляла з нею. У подальшому були карантинні заходи, які обмежували її зустрічі з донькою. На даний час вилікувалась від залежності та проживає в будинку співмешканця ОСОБА_7 , який пропав і вже два тижні не з`являється.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Заслухавши пояснення сторін у справі, дослідивши матеріали справи та наявні в ній письмові докази, суд дійшов до такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У пункті 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Згідно з ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1). Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами (ч. 2).

Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини (ч. 1). Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2). Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (ч. 3).

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 27.12.2017 року серії НОМЕР_2 , актовий запис №1248.

Реєстрацію народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було проведено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України від 18.05.2018 року №1.

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи від 21.05.2018 року №04-18/3-640, малолітня ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .

Згідно з ч. 3 ст. 155 СК України, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

Частиною 1 ст. 170 СК України визначено, що суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Із змісту позовної заяви позивача слідує, що позов про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав пред`явлено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України - ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року № 3, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені факти як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції. Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням.

Європейський суд у своєму рішенні у справі «Мамчур проти України» зазначив, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

З матеріалів справи слідує, що 11.02.2019 року на адресу служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради надійшла заява ОСОБА_3 від 08.02.2019 року, в якій останній повідомив про те, що за адресою: АДРЕСА_4 , разом з ним мешкає правнучка - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Її мати - ОСОБА_1 самоусунулась від виховання та догляду за дитиною, а заявник особисто та його дружина ОСОБА_4 не мають змоги доглядати за дитиною за станом здоров`я.

11.02.2019 року комісією відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_4 .

Згідно з актом обстеження умов проживання від 11.02.2019 року, умови проживання за адресою: АДРЕСА_4 , задовільні та відповідають нормам. Квартира вмебльована всіма необхідними меблями для відпочинку, сну та зберігання речей, тощо. Обладнана побутовою технікою: телевізор, холодильник, піч газова, пральна машина, тощо. Для виховання та розвитку дитини відведено окрему кімнату, де дитина знаходиться разом з мамою. Є окреме дитяче ліжко та необхідні меблі, іграшки, є коляска. Стан житла відповідає санітарно-гігієнічним нормам. Для перебування дитини створені всі необхідні умови для її виховання та розвитку. Мати дитини - ОСОБА_1 не приділяє дитині достатньої уваги та не займається її вихованням, рідко ночує вдома, залишаючи доньку на прабабусю ОСОБА_4

12.02.2019 року на адресу відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради надійшла заява ОСОБА_1 , в якій остання просить тимчасово, строком на 6 місяців, влаштувати її доньку - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в будинок дитини « Сонечко », у зв`язку тяжкою життєвою ситуацією.

21.02.2019 року, вих. №01-17/387, начальник служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради звернувся з листом до головного лікаря КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» про тимчасове влаштування малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до зазначеного закладу до вирішення її подальшої долі.

В судовому засіданні встановлено, що малолітню дитину - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , влаштовано до КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» строком на 6 місяців.

У зв`язку з перебуванням відповідача в громадській організації «Нове покоління Україна», де остання проходила курс соціальної реабілітації та адаптації, що підтверджується довідкою за підписом голови правління, 06.02.2020 року ОСОБА_1 звернулась до відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради з заявою, в якій просила продовжити строк перебування її доньки - ОСОБА_2 в КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» строком на 6 місяців.

З цих підстав, строк перебування малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» продовжено строком 6 місяців.

21.08.2020 року ОСОБА_1 повторно звернулась до відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради з заявою, в якій просила продовжити строк перебування її доньки - ОСОБА_2 в КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» строком на 6 місяців, у зв`язку з необхідністю знайти роботу.

Строк перебування малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» знову продовжено строком 6 місяців.

Згідно з довідкою від 15.02.2021 року №431, ОСОБА_1 проходила курс реабілітації за програмою християнських реабілітаційних центрів в громадській організації «Допомога Запоріжжя».

Відповідно до ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч. 4). Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5).

Як вбачається із висновку районної адміністрації ЗМР по Комунарському району від 30.09.2021 року №2128/01-37/19.02 про доцільність відібрання дитини у матері без позбавлення її батьківських прав, в ході судових слухань стало відомо, що відповідач вже не перебуває в реабілітаційному центрі, однак, жодних позитивних змін в її житті не відбулось. Дитину мати не відвідує, мешкає у сторонніх людей, роботи та доходу не має. Зважаючи на викладене, в інтересах дитини, орган опіки та піклування вважає доцільним відібрати малолітню ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у матері - ОСОБА_1 , 1998 року народження, без позбавлення її батьківських прав строком на один рік.

Європейський суд з прав людини у п.52 рішення у справі «Савіни проти України» зазначив, що у будь-якому разі передання дитини під державну опіку слід зазвичай розглядати як тимчасовий захід, здійснення якого має одразу припинятися, коли це дозволяють обставини. Отже, такий захід не може бути санкціонований без попереднього розгляду можливих альтернативних заходів і має оцінюватися в контексті позитивного обов`язку держави вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер.

З огляду на викладене, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, враховуючи, що відповідач визнала позовні вимоги в цій частині та не заперечувала проти їх задоволення, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 , в порушення ст.ст.150, 152, 155, 180 СК України, ухиляється від виконання обов`язків матері по вихованню своєї малолітньої дитини, а тому вважає за можливе задовольнити позовні вимоги та відібрати малолітню ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у матері - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без позбавлення останньої батьківських прав, строком на один рік.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня звернення із заявою до суду.

Частиною 4 ст. 170 СК України передбачено, що при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину.

Статтею 180 СК України врегульовано, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до положень ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно п. 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-Х1І від 27.02.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до ст.18 Конвенції, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Встановлюючи розмір аліментів, які необхідно стягнути з відповідача на користь дитячого закладу на утримання малолітньої дитини, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу з розрахунку на місяць для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема, дітей віком до 6 років з 1 липня складає 2 013 гривень.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач має нормальний стан здоров`я та є працездатною особою, доказів того, що її матеріальний стан не дозволяє виконати рішення суду, останньою надано не було.

З огляду на викладене, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, враховуючи інтереси дитини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» аліментів на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 22.04.2021 року, оскільки, на підставі ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповіднодо п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Також, згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, судовий збір в розмірі 1 681,60 грн. судом покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 141, 258, 259, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Відібрати малолітню дитину - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у матері - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без позбавлення її батьківських прав строком на один рік.

Стягнути на період відібрання дитини з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» (69104, м. Запоріжжя, вул. Олімпійська, буд. 6А, ) аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 22.04.2021 року.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному обов`язковому виконанню.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) в дохід держави - 1 681 (одну тисячу шістсот вісімдесят одну) грн. 60 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст рішення складено 08.10.2021 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя Р.С. Холод