Справа № 350/1583/21
Номер провадження 2/350/522/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2021 року селище Рожнятів

Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області

в складі :

головуючого судді Бейка А.М.

секретаря Маєвської С.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Рожнятів у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про втрату права на користування житлом, -

в с т а н о в и в:

У своїй позовній заяві позивач просив визнати відповідача таким, що втратив право на користування житлом, що у АДРЕСА_1 . Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 21.12.2003 на підставі рішення виконавчого комітету Рожнятівської селищної ради № 71 від 18.11.2003, йому належить на праві приватної власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за вищевказаною адресою.

В житловому будинку крім нього на правах членів сім`ї зареєстровані дружина та два сини, один із яких є відповідачем у справі, який з 21 листопада .2015 року не проживає в його будинку та постійно до цього часу перебуває в Республіці Польща і не має наміру повертатися додому. Факт не проживання відповідача у вищезазначеному будинку підтверджується актом складеними 08.09.2021 депутатом Рожнятівської селищної ради Михайлишин Т.В. в присутності двох сусідів, які можуть особисто підтвердити такий факт.

Перебування відповідача на реєстрації в його житловому будинку порушує його майнові права оскільки він позбавлений права на отримання субсидій на опалення, електропостачання та інше, а перебуваючи на пенсії, він не може сплачувати вказані платежі за комунальні послуги. Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач не проживає й належному йому будинку, позивач вважає, що ОСОБА_2 втратив право на користування житлом.

У судове засідання позивач не прибув, направив до суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності, позов підтримує.

Відповідач у судове засідання також не прибув, направив заяву, в якій зазначив, що дає згоду на виписку його із житла, що за адресою АДРЕСА_1 , оскільки на даний час проживає за межами України, та на певний відрізок часу планує залишатись там.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає за можливе і доцільне розглянути справу у відсутності сторін при наявних матеріалах справи, яких достатньо, щоб вирішити питання про права та обов`язки сторін.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, суд вважає за можливе не здійснювати фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ст. 247 ч. 2 ЦПК України).

Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши та оцінивши в судовому засіданні письмові докази в їх сукупності, встановивши таким чином фактичні обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , в якому зареєстрований відповідач. Актом обстеження від 08.09.2021, який засвідчений підписами членів комісії, підтверджено факт не проживання відповідача у належному позивачу будинку більше одного року.

Жодних належних та допустимих доказів на спростування вказаних вище обставин, відповідач суду не подав.

Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права, на переконання суду, визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення будь-якого порушення свого права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому, не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 у справі № 6-57цс11, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник згідно вимог ст.16, 319, 321, 391 ЦК України має право вимагати усунення відповідних перешкод шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, в тому числі, і шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Отже, позивач на власний розсуд може визначити, яким шляхом необхідно усунути її порушене право, обравши усунення перешкод шляхом визнання особи такою, що втратили право користування.

Із заяви відповідача встановлено, що відповідач не заперечив щодо зняття його з реєстраційного обліку.

Враховуючи вищевикладене, доводи позивача та позицію відповідача, суд вважає, що реєстрація відповідача у будинку, який належить позивачу на праві приватної власності, порушує права останнього, оскільки перешкоджає здійсненню ним права користування та розпорядження своїм майном, як складовими частинами права власності.

За таких обставин суд вважає позов таким, що підлягає до задоволення, а відповідача слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням у будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 .

Питання судових витрат, пов`язаних з розглядом справи суд вирішує у відповідності до ст.141 ЦПК України.

На підставі ст.ст.15, 16, 319, 405 ЖК України, керуючись ст.ст. 200, 247, 259, 263-265,268, 273, 284 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про втрату права на користування житлом - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим будинком що за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 908 (дев`ятсот вісім) гривень судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А.М. Бейко