Дата документу 18.10.2021 Справа № 337/2390/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 337/2390/19 Головуючий у 1-й інстанції: Бредун Д.С.
Справа № 22-ц/807/3026/21 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А.В.,

розглянувши в порядку спрощеного письмового позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про поділ майна подружжя,

із апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18 травня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який був уточнений 21.10.2019, про поділ майна подружжя та в якому просив здійснити поділ майна, набутого сторонами за час шлюбу, а саме: легкового автомобілю Renault Sandero, 2012 року випуску, червоного кольору, з реєстраційним номером НОМЕР_1 , з номером кузова НОМЕР_2 та визнати за ним право особистої приватної власності на Ѕ частку вказаного автомобіля. В обґрунтування позову зазначав, що з 06.06.2008 по 08.11.2013 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. В 2012 році за рахунок спільних коштів вони придбали автомобіль Renault Sandero, зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 . Посилаючись на те, що в добровільному порядку сторони не можуть дійти згоди щодо поділу спірного автомобіля, просив суд визнати за ним право власності на його Ѕ частку.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18 травня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Судове рішення мотивовано тим, що спірний автомобіль придбано з кредитні кошти, погашення кредиту після розірвання шлюбу здійснювала відповідачка, а отже позивач не набув права власності на його Ѕ частку.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані фактичні обставини справи, порушено норми матеріального права, просить рішення суду скасувати, і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано те, що за період шлюбних відносин, які були припинені фактично у травні 2013 року, позивач та відповідачка за рахунок спільних коштів сплатили 34 680 грн. вартості автомобіля, а отже висновки суду першої інстанції про те, що спірне майно було придбано за особисті кошти відповідачки є помилковими. Ввапжає, щро суд дійшов безпідставних висновків про те, що погашення кредиту здійснювалося тільки відповідачкою, оскільки він також вносив кошти на погашення боргових зобов`язань за кредитним договором.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 вказала, що апеляційна скарга є безпідставною, судом першої інстанції правильно застосовані норми права, зроблені правильні висновки, які відповідають дійсним обставинам, просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 06 червня 2008 року по 08 листопада 2013 року (а.с.5-6).

09 листопада 2012 року ОСОБА_1 дав посвідчену приватним нотаріусом ЗМНО Чепковою О.В. згоду на отримання його дружиною ОСОБА_2 кредиту в ПАТ «Ідея Банк» для придбання автомобіля, та передачу автомобіля в заставу (а.с.181).

09 листопада 2012 року між ПАТ «Ідея Банк» і ОСОБА_2 укладено кредитний договір №910.19380 (а.с.172-173), за умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 93 652,80 гривень на строк 84 місяці (п.1), для купівлі транспортного засобу «Renault Sandero», 2012 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 (п.2.а) і страхування життя позичальника (п.2.b). Позичальник власними коштами сплачує частину ціни ТЗ 21480 гривень (п.4.).

Згідно меморіального ордеру №910.19380 від 13 листопада 2012 року (а.с.176), банк виконав свої обов`язки за кредитним договором.

Також, за договором застави транспортного засобу №910.19380 від 13 листопада 2012 року (а.с.177-178), автомобіль «Renault Sandero», 2012 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , вартістю 107 400 грн. передано у заставу ПАТ «Ідея Банк» для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №910.19380 від 09.11.2012 року.

Однак зобов`язання виконувались позичальником ОСОБА_2 неналежним чином, у зв`язку з чим, станом на 05.03.2018 заборгованість за кредитним договором №910.19380 становила 78 658,12 грн (а.с.136), станом на 06.08.2018 року 81960,89 грн (а.с.137).

10 вересня 2018 року ПАТ «Ідея Банк» пред`явив позов до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави автомобіль «Renault Sanderoдля погашення кредитної заборгованості на загальну суму 81960,89 гривень (а.с.133-135).

30 листопада 2018 року ПАТ «Ідея Банк» запропонував ОСОБА_2 простити заборгованість за кредитним договором №910.19380 і закрити кредит, за умови сплати одним платежем 50 850 гривень (а.с.78).

Після сплати вказаної суму 03 грудня 2018 року ОСОБА_2 (а.с.79) позовна заява Банку від 10.09.2018 року залишена без розгляду ухвалою суду від 13 грудня 2018 року (а.с.80, 125).

Зобов`язання за кредитним договором №910.19380 від 09.11.2012, в повному обсязі виконано ОСОБА_2 станом на 07.12.2018 та майно «Renault Sandero» звільнено від застави (а.с.81).

Згідно звіту №002-04 про незалежну оцінку легкового колісного транспортного засобу «Renault Sandero», 2012 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 станом на 08.04.2019 ринкова вартість транспортного засобу складає 126 080,00 гривень (а.с.7-30)

Майнові відносини, які складаються між подружжям урегульовано у нормах СК України.

Відповідно до статті 21СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану.

У сімейному законодавстві передбачено два режими власності подружжя особиста приватна власність дружини, чоловіка, тобто кожного з подружжя, та спільна сумісна власність подружжя.

Згідно зі статтею 57СК України у редакції на час укладення сторонами шлюбу особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:

1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;

2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;

3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто;

4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»;

5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

У частині сьомій названої статті передбачено, якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

У статті 60 СК України зазначено підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Також вказано, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 СК України).

Конституція України у статті 41 гарантує право кожному володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічні положення містяться у частині другій статті 372 ЦК України.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що на спірний автомобіль не поширюється передбачена ст. 60 СК України презумпціє спільності права власності подружжя на майно, оскільки автомобіль придбано за кредитні кошти, переважна частина кредиту сплачена після розірвання шлюбу особистими коштами ОСОБА_2 , а отже спірне майно є особистою власністю останньої.

Проте в повній мірі погодитися з такими висновками суду не можна, оскільки вони в повній мірі не відповідають фактичним обставинам справи і суперечать вимогам закону.

Зокрема, як зазначено в кредитному договорі і договорі застави, спірний автомобіль придбано подружжям за 107 400 грн., із яких 21 480 грн. були внесені покупцем власними коштами, а решта коштів у сумі 85 920 грн. є кредитними.

Судовим рішенням пр. розірвання шлюбу встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені у травні 2013 року, а отже, до травня 2013 року сторони проживали однією сім`єю та вели спільний господарство.

З урахуванням того, що кредитний договір №910.19380 між ПАТ «Ідея Банк» і ОСОБА_2 був укладений 09 листопада 2012 року та враховуючи те, що шлюбні відносини між сторонами припинились у травні 2013 року, грошові кошти, які були внесені позичальником на погашення боргових зобов`язань вважаються спільним майном подружжя.

Як було встановлено судом першої інстанції та не заперечувалося сторонами по справі, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 при укладанні договору купівлі продажу транспортного засобу сплатили 21 480,00 гривень.

Згідно виписки по рахунку за кредитному договору (а.с.82-86) в період з 07.12.2012 по 07.06.2013 на погашення кредиту сплачено 13 200,00 грн., із яких: 3 375, 13 грн. на погашення тіла кредиту,9 824, 87 грн. на погашення відсотків .

Отже з моменту укладання кредитного договору та до припинення шлюбних відносин ОСОБА_2 та ОСОБА_1 сплачено спільними коштами спірний автомобіль 24 855, 13 грн. (21 480 грн. + 3 375,13 грн. = 24 855,13 грн.), що становить 23/100 вартості автомобіля.

Інші 77/100 частки автомобіля є особистою власністю відповідачки, яка решту заборгованості за кредитом сплачувала за власні кошти.

Суд першої інстанції вказаного не врахував та дійшов помилкового висновку, що весь автомобіль є особистою приватною власністю відповідачки.

Відповідно до ч.3ст.61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Із системного аналізу вказаних норм права слідує, що доказуванню підлягають такі обставини: договір має бути укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї; такий договір має створювати обов`язки для другого з подружжя; майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя.

Правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі № 67539цс16.

Вказане дає підстави для висновку, що поділ спірного майна подружжя має бути здійснений в межах сплаченої суми коштів подружжям, що складає 24 855,13 грн. та становить 23/100 частки автомобіля.

З урахуванням вимог ст.60, 70 СК України частка позивача у спірному майні становить 23/200 частки автомобіля.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;недоведеність обставин,що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Аналіз фактичних обставин справи і зібраних у справі доказів свідчить про те, що суд першої інстанції допустився порушення норм матеріального права, а тому оскаржуване рішення на підставі ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову і визнання за ОСОБА_1 права власності на 23/200 частки спірного автомобіля. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інтонації, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки за результатом розгляду апеляційної скарги позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково, понесені ним судові витрати зі сплати судового збору у суді першої і апеляційної інстанцій підлягають компенсації пропорційно до частки задоволеного позову на суму 444, 60 грн.

Керуючись ст. ст.367, 374,376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18 травня 2021 року у цій справі скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Здійснити поділ майна, набутого ОСОБА_1 (іпн: НОМЕР_3 ) та ОСОБА_2 (іпн: НОМЕР_4 ) за час шлюбу та визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на 23/200 (двадцять три двохсоті частки) частки легкового автомобіля Renault Sandero, 2012 року випуску, червоного кольору, з реєстраційним номером НОМЕР_1 , з номером кузова НОМЕР_2 ; визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на 177/200 частки легкового автомобіля Renault Sandero, 2012 року випуску, червоного кольору, з реєстраційним номером НОМЕР_1 , з номером кузова НОМЕР_2 .

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 444, 60 грн. (чотириста сорок чотири гривні 60 коп.) компенсації судових витрат зі сплати судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуючий: І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська