Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.09.2021 Справа №607/15825/20

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі :

головуючого Ромазана В.В.

з участю секретаря Безручко Т.В.

представника позивача Ганича Д.О.

представника відповідача Тернопільського

відділу ДВС у Тернопільському районі Легус Т.М.

представника відповідача Головного управління

ДПС у Тернопільській області Фесюк Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі справу за позовом ОСОБА_1 до Тернопільського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), Головного управління ДПС у Тернопільській області, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Тернопільського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), Головного управління ДПС у Тернопільській області, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, у якому просить стягнути з відповідачів в його користь 14 000,00 грн. завданої йому матеріальної шкоди та 80 000,00 грн. моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що на виконанні у Тернопільському відділі державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) перебувало два судові рішення про стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу) та доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі, в розмірі 300 грн., розмір яких в подальшому було збільшено з вересня 2015 р. на суму 600 грн..Утримання аліментів на ОСОБА_2 завершене у зв`язку з досягненням нею 18-ти річного віку. Неодноразово, з 2010 року позивач звертався в державну виконавчу службу Тернопільської області із заявами, зауваженнями, проханнями та поясненнями стосовно нарахованих аліментів. Державні виконавці нараховували аліменти окремо, не об`єднуючи виконавчі провадження разом у зведене та суми нарахувань позивачу були не зрозумілі. Тернопільським міськрайонним судом 12 листопада 2019 року була винесена ухвала, якою визнано неправомірними дії державних виконавців. Позивач вважає, що внаслідок упереджених та не об`єктивно винесених рішень та арештів державних виконавців була зіпсута його ділова репутація, дискредитований в очах односельців. Державні виконавці намагались залучити позивача до виправних робіт, чим хотіли принизити його гідність. В результаті даних неправомірних дій, які тривали впродовж довгих років, державними виконавцями нанесено позивачу шкоду, що привело до втрати його роботи за фахом, призвело до розірвання шлюбу. Позивача вважали злісним неплатником аліментів, що призвело до припинення спілкування з його старшою дочкою. Також, вважає, що в результаті неправомірних дій державних виконавців позивач втратив можливість отримувати субсидію, що привело до утворення боргів зі сплати комунальних платежів. Зазначив, що державні виконавці двічі спонукали стягувача ОСОБА_3 подавати заяви до органів Національної поліції про притягнення позивача до кримінальної відповідальності, застосовували стосовно позивача методи залякування та психологічного тиску, змушували, як особу з нерегулярними трудовими доходами подавати декларацію про доходи, та майно, довідку про склад сім`ї. Також, вказав, що Головне управління Державної податкової служби визнало позивача фізичною особою підприємцем, здійснює нарахування боргів та накладає арешт на кошти позивача, унеможливлюючи здійснення ним аліментних виплат. При цьому, зазначеним органом не бралось до уваги рішення Тернопільського окружного адміністративного суду, яким було припинено підприємницьку діяльність ОСОБА_1 . Позивач вважає, що дії відповідачів унеможливили забезпечення його дітей коштами, які б спрямовувались на сплату аліментів.

Тернопільським відділом державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) подано суду відзив на позовну заяву у якій зазначено, що позивачем не наведено ознак завданої йому шкоди, причино-наслідкового зв`язку між заподіяною шкодою та діями державних виконавців. Крім того, спірною ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.11.2019 визнано лише окремі порушення щодо вчинення державними виконавцями розрахунків, не вставлено відсутності у боржника заборгованості взагалі. Також, зазначили, що заходи примусового виконання до боржника у виконавчому провадженні застосовувалися правомірно. Крім того звертають увагу суду, що всі заходи примусового виконання вжиті внаслідок протиправної поведінки позивача, яка полягала у тривалому не виконанні ним покладених на нього рішенням суду обов`язків по сплаті аліментів. Щодо накладення арешту на кошти позивача в рамках виконавчих проваджень зазначили, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували неправомірні дії державних виконавців з цього приводу. Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду №819/3138/14-а від 06.01.2015 не встановлено фактів, що стосуються неправомірних дій державних виконавців. У задоволенні позовних вимог просить відмовити.

Представник Головного управління ДПС у Тернопільській області, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України надала суду відзив на позовну заяву, у якому вказує на те, що згідно даних інформаційної системи контролюючого органу бази АІС «Податковий блок» загальна сума заборгованості позивача з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, станом на 31.10.2019 року, становила 26 539,26 грн. Контролюючим органом на підставі цих даних та у відповідності до Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України 20 квітня 2015 року № 449 сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07.11.2019 №Ф-1534-54, яку надіслана платнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки Вимога про сплату боргу (недоїмки) від 07.11.2019 №Ф-1534-54, позивачем не була оскаржена ні в адміністративному, ні в судовому порядку, а тому вважається узгодженою, такою що набрала чинності. Таким чином, вважає, що дії ГУ ДПС у Тернопільській області є правомірними, а тому наведенні обгрунтування ОСОБА_1 в позові вважає недоречними. У задоволенні позовних вимог просить відмовити.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Ганич Д.О. подав суду відповідь на зазначені відзиви,у яких зазначив, що у разі якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об`єднуються у зведене виконавче провадження та виконуються державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження. Вважає, що працівники Тернопільського РВ ДВС унеможливили отримання аліментів дітьми. Також зазначив, що витягом з Єдиного державного реєстру №19543168 станом на 04.11.2014 року, стверджується, що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців записів про ОСОБА_1 не знайдено. Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №, станом на 09.07.2020 року, в даному реєстрі інформація про фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 відсутня. Особисто ОСОБА_1 20.12.2018 р. вказане рішення Тернопільського окружного адміністративного суду було надано через реєстрацію вхідної кореспонденції в Головне управління ДФС у Тернопільській області.

Представник Головного управління ДПС у Тернопільській області, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України надала суду заперечення на відповідь на відзив, у якому вказує на те, що позивачем не оскаржено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07.11.2019 року №Ф-1534-54 та не визнано її протиправною, відповідно вона є узгодженою, такою, що набрала чинності.

08 лютого 2021 року у даній справі проведено підготовче судове засідання за наслідками якого закрито підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду.

Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази суд встановив.

Державними виконавцями Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) було відкрито виконавчі провадження: №16858268 з примусового виконання виконавчого листа №2-4647/04 виданого 25 лютого 2009 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області про стягнення із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, щомісячно, починаючи із 26.09.2004 року і до досягнення дитиною повноліття; № НОМЕР_1 з приводу примусового виконання вимоги про сплату боргу №Ф-1534-51У, виданої 07.11.2019 року Головним управлінням ДПС у Тернопільській області про стягнення з ФОП ОСОБА_1 в користь держави заборгованості зі сплати єдиного внеску в сумі 21030,90 грн.; №56364601 з примусового виконання виконавчого листа №607/15407/17, виданого 21 березня 2018 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області про стягнення із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 аліментів на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_2 , у розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку, щомісячно, починаючи із 30 листопада 2017 року і до закінчення дитиною навчання, але не довше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років; №29663490 з примусового виконання виконавчого листа №2-1843/11, виданого 13 травня 2011 року Кіровським районним судом м. Кіровоград про стягнення із ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 300 грн., щомісячно, починаючи із 08 грудня 2010 року і до досягнення дитиною повноліття.

Головним державним виконавцем Тернопільського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції 19.02.2108 року під час здійснення виконавчих дій у виконавчому провадженні №16858268, стосовно боржника ОСОБА_1 винесено постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, про встановлення тимчасового обмеження у праві полювання. Зазначені постанови винесено державним виконавцем стосовно позивача у зв`язку із наявністю в останнього заборгованості зі сплати аліментів, що перевищує сукупного розміру заборгованості аліментних платежів за шість місяців.

Також, 22.10.2010 року у виконавчому провадженні №16858268 та 15.05.2020 року у виконавчому провадженні №61133080, державним виконавцем винесено постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та про арешт коштів боржника.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.11.2019 року, яка набрала законної сили, у справі №607/21494/18 за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 на дії Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано неправомірними дії головного державного виконавця Тернопільського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Оразової І.О. та головного державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Єрохіна О.В. під час здійснення ними розрахунку заборгованості по сплаті аліментів за виконавчим листом №2-4647/04 виданим 25 лютого 2009 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області про стягнення із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 аліментів у розмірі ј частини усіх видів його заробітку, щомісячно, починаючи із 26.08.2008 року і до досягнення дитиною повноліття. В задоволенні решти вимог скаржника, відмовлено.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 06 січня 2015 року у справі №819/3138/14а, яке набрало законної сили, в адміністративній справі за позовом Тернопільської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Тернопільській області до суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 про припинення підприємницької діяльності, позов задоволено. Припинено підприємницьку діяльність суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 . Зобов`язано державного реєстратора провести дії, передбачені частинами 3 статті 49 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб підприємців» стосовно припинення підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 .

Як вбачається із розрахунку заборгованості виконаного головним державним виконавцем Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження №64323305 про стягнення аліментів з позивача по сплаті аліментів за весь період сплати аліментів: залишок боргу у ВП №16858268 на момент настання повноліття дитиною становить 48845,75 грн.; залишок боргу у ВП №56364601 станом на 16 березня 2021 року становить 57145,50 грн.; залишок боргу у ВП №29663490 станом на 16 березня 2021 року становить 54 040,08 грн. Загальна сума заборгованості по зведеному виконавчому провадженні №64323305 станом на 16 березня 2021 року позивача становить 160031,33 грн.

В силу вимог ч.9 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Як вбачається з інформації наданої Головним управлінням ДПС у Тернопільській області, згідно даних інформаційної системи контролюючого органу бази АІС «Податковий блок» загальна сума заборгованості позивача з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, станом на 31.10.2019 року, становила 26 539,26 грн. Відповідно до Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України 20 квітня 2015 року № 449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 04 травня 2018 року №469, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07 травня 2015 р. за №508/26953) (надалі Інструкція), Головним управлінням ДПС у Тернопільській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07.11.2019 №Ф-1534-54, яку було надіслана платнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення, що підтверджено розпискою про її вручення позивачу 20.11.2019 р..

Відповідно до ч.4. ст.25 Закону України від 08.07.2010 року №2464-УІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в редакції чинній на день винесення вимоги, орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.

Судом із доказів наданих сторонами встановлено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) відповідача Головного управління ДПС у Тернопільській області від 07.11.2019 №Ф-1534-54 позивачем не оскаржувалась в адміністративному та в судовому порядку, відтак, на момент прийняття рішення державним виконавцем про відкриття виконавчого провадження по її примусовому виконанню та арешт коштів боржника була чинною.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної виконавчої служби, його посадовими або службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про виконавче провадження».

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження, є правопорушення, що включає такі складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від його вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені статтею 1166 ЦК України, за змістом якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України.

Статтею 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України).

Збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам під час здійснення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом. Предметом доказування у такій справі є факти неправомірних дій (бездіяльності) державного виконавця при виконанні вимог виконавчого документа, виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця і заподіяння ним шкоди. Неправомірність дій (бездіяльності) державного виконавця має підтверджуватись належними доказами, зокрема відповідним рішенням суду, яке може мати преюдиційне значення для справи про відшкодування збитків (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 25 жовтня 2005 року у справі № 32/421).

Підставою для застосування цивільно-правової відповідальності відповідно до статті 1166 ЦК України є наявність в діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених статтями 1173, 1174 ЦК України, є заподіяна шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між ними.

Шкода є неодмінною умовою цивільно-правової відповідальності. Під шкодою розуміють зменшення або втрату (загибель) певного особистого чи майнового блага. Залежно від об`єкта правопорушення розрізняють майнову або немайнову (моральну) шкоду.

Грошовий вираз майнової шкоди є збитками.

Відповідно до статті 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких зазнала особа у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків - це відновлення майнового стану учасника правовідносин за рахунок іншого суб`єкта - правопорушника. Щоб стягнути зазнані збитки, потерпіла особа має довести їх наявність і розмір.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом.

Суд дослідивши та оцінивши докази надані сторонами, заслухавши пояснення сторін, вважає, що позов ОСОБА_1 до Тернопільського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), Головного управління ДПС у Тернопільській області, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, не підлягає до задоволення. Відмовляючи позивачу у позові, суд зазначає, що ОСОБА_1 не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували протиправність дій відповідачів, як наслідок заподіяння йому шкоди. При цьому, суд констатує, що ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.11.2019 року на яку покликається позивач, було визнано неправомірні дії державних виконавців під час здійснення ними розрахунку заборгованості по сплаті аліментів за виконавчим листом №2-4647/04, у ній не зроблено висновків, що така заборгованість у ОСОБА_1 відсутня взагалі. Також, суду не надано доказів, які б підтверджували незаконність дій державного виконавця щодо винесення ним постанов про обмеження позивача у праві керування транспортними засобами, користування зброєю та у праві полювання, а також про арешт коштів боржника та накладення арешту на майно, як наслідок, втрату позивачем ділової репутації, дискредитацію в очах оточуючих. Не надано й позивачем доказів, які б підтверджували його твердження про те, що діями державних виконавців завдано йому шкоди, яка призвела до втрати ним роботи за фахом, розірвання шлюбу, втрату спілкування із старшою дочкою. Також, суд вважає голослівними твердження позивача про те, що державні виконавці безпідставно спонукали стягувача ОСОБА_3 до написання заяв про притягнення його до кримінальної відповідальності, застосування щодо нього залякування та засобів психологічного тиску. Щодо тверджень позивача про незаконність дій Головного управління державної податкової служби, які полягали, на його думку, у безпідставному нарахуванні йому недоїмки, як фізичній особі підприємцю, арешту грошових коштів, як наслідок неможливості своєчасно сплачувати аліменти, суд не бере їх до уваги, оскільки ОСОБА_1 не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували їх незаконність, у тому числі протиправність винесення вимоги про сплату боргу №Ф-1543-54У заборгованості зі сплати єдиного внеску. При цьому, суд вважає, що наявність постанови Тернопільського окружного адміністративного суду від 06.01.2015 року на яку покликається позивач та якою припинено його діяльність, як суб`єкта підприємницької діяльності, не може свідчити про безпідставність проведення такого нарахування.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 13, 82, 263, 265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Тернопільського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), Головного управління ДПС у Тернопільській області, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, відмовити у повному обсязі

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 07 жовтня 2021 року.

Головуючий суддяВ. В. Ромазан