ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

18 жовтня 2021 року м. Чернівці Справа № 718/469/20

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Лисака І.Н., Височанської Н.К., Владичана А.І., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12 жовтня 2020 року у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12 жовтня 2020 року позов ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено.

Не погоджуючись із ним ОСОБА_1 подала на нього апеляційну скаргу та заяву про поновлення строку на його апеляційне оскарження.

Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 05.10.2021 року апеляційна скарга ОСОБА_1 залишалася без руху для усунення апелянтом невідповідності такої вимогам ч.3 ст.357 ЦПК України, зокрема, для подання клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12 жовтня 2020 року із зазначенням інших поважних причин пропуску такого.

На її виконання 08.10.2021 року ОСОБА_1 подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаного рішення суду.

В обґрунтування заяви апелянт посилається на те, що в Україні був карантин на Ковід-19 і вона із сином знаходилася постійно вдома, поштарі їй нічого не приносили, повідомлень не залишали, вона їх не бачила, а тому їй не зрозуміло, чому на конверті зазначена відмітка «адресат відсутній за вказаною адресою», а в ЄДРСР не значиться, що вказане рішення суду набрало законної сили.

Вважає, що карантин, введений в Україні згідно постанови КМУ №641 від 22.07.2020 року та з подальшим продовження до 31.12.2021 року, є поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження.

Вирішуючи питання щодо поновлення строку на апеляційне оскарження з інших підстав, суд виходить з наступного.

Під поважними причинами необхідно розуміти лише ті обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк. У кожній справі суд має перевірити, чи наводить особа, яка заявляє клопотання про поновлення строків на оскарження судового

Провадження №22-ц/822/1011/21

рішення, такі підстави. Зазначене узгоджується з усталеною практикою Європейського суду з прав людини.

11 березня 2020 року КМУ була прийнята Постанова №11 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», відповідно до п. 1 якої по всій території України було оголошено карантин з 12 березня 2020 року, який в подальшому неодноразово продовжувався.

Пунктом 3 Прикінцевих положень ЦПК України передбачено, що під час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Проте, 18 червня 2020 року було прийнято ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», з ч.2 розділу ІI Прикінцеві та перехідні положення якого вбачається, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до п.4 р.X «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України, п.3 р.XII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України, п.3 р.VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Таким чином, крім дії карантину після набрання чинності цих змін, який у зв`язку із цим перестав бути самостійною підставою для продовження процесуальних строків, учасник справи має зазначити й обставини, які об`єктивно унеможливлювали останнього користуватися процесуальними правами.

Однак, ОСОБА_1 не доводить об`єктивної неможливості під час запроваджених карантинних обмежень здійснювати процесуальна права та обов`язки, а відділення Укрпошти не припиняли свою роботу в період дії карантину на території України, як і судові установи.

Таким чином, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави вважати, що ОСОБА_1 , виконуючи належним чином свої процесуальні права та обов`язки, будучи зацікавленою у як найшвидшому вирішенні спору між нею та банком, не мала об`єктивної змоги відвідати Першотравневий районний суд м. Чернівці для отримання копії судового рішення у справі, про яку їй було відомо, а також відділення Укрпошти і дізнатися, чи не надходила їй кореспонденція.

Отже, судом першої інстанції на виконання вимог процесуального закону було здійснено відправлення копії рішення суду ОСОБА_1 на відому суду адресу, тобто направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

Крім того, в матеріалах справи наявна заява ОСОБА_3 про ознайомлення з матеріалами справи 26.02.2021 року (т.1 а.с.168), що, в свою чергу, також свідчить про об`єктивну можливість останньої повідомити свою довірительку про наявне судове рішення у цій справі.

Також, з огляду на приписи ст.2 та ст.4 ЗУ «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Це право забезпечується офіційним оприлюдненням судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України в порядку, встановленому цим Законом. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Колегія суддів відмічає, що вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження слід й враховувати висновки Європейського суду з прав людини.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення у справі «Жоффер де ля Прадель проти Франції»).

Поважними причинами пропуску строку вважаються такі обставини, за яких своєчасна подача апеляційної скарги стає неможливою або утрудненою.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 ст.6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу «res judicata», тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановления нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Рябих проти Росії»).

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права зобов`язує сторону самостійно цікавитися перебігом розгляду його справи. Тривала відсутність такого інтересу свідчить про його небажання добросовісно користуватися своїми процесуальними правами.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany).

Крім того, рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» було констатовано, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Відповідно до пунктів 6, 7 частини 2 статті 43 ЦПК України передбачено, що учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строк та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Частиною 1 ст.44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

В силу ч.3 ст.185 ЦПК України передбачено, що у разі якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Таким чином, суд апеляційної інстанції доходить висновку про відсутність поважних та обґрунтованих інших причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали суду, а тому у суду відсутні достатні правові підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції у даній справі.

Відповідно до частин 3, 4 ст.357 ЦПК України, апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Згідно вимог п.4 ч.1 ст.358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Керуючись ч.4 ст. 357, п.4 ч.1 ст.358 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження та у відкритті апеляційного провадження за її апеляційною скаргою на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12 жовтня 2020 року відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її підписання суддями і протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Судді - підписи /Лисак І.Н., Височанська Н.К., Владичан А.І./