Ухвала

11 жовтня 2021 року

місто Київ

справа № 676/888/20

провадження № 61-16166ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 30 березня 2021 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 01 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Кам`янець-Подільської міської ради, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язати вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

ОСОБА_1 у лютому 2020 року звернулася до суду із позовом, у якому з урахуванням уточнень просила визнати протиправним та скасувати рішення Кам`янець-Подільської міської ради від 04 лютого 2020 року № 17/86 «Про затвердження протоколу засідання постійно діючої комісії з розгляду і вирішення земельних спорів від 27 грудня 2019 року», яким затверджено протокол засідання постійно діючої комісії з розгляду і вирішення земельних спорів від 27 грудня 2019 року щодо затвердження площі та конфігурації земельної ділянки, площею 403 кв. м (0,0403 га), за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, відповідно до плану розподілу від 28 листопада 1996 року, яким вирішено питання про передачу в оренду ОСОБА_2 зазначеної земельної ділянки.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 30 березня 2021 року, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 01 червня 2021 року, у задоволенні позову відмовлено.

ІІ. ВИМОГИ ТА АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

ОСОБА_1 01 жовтня 2021 року із застосуванням засобів поштового зв`язку повторно звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою та 04 жовтня 2021 року додатковими матеріалами, в якій просить скасувати рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 30 березня 2021 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 01 червня 2021 року, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Підставами касаційного оскарження зазначених судових рішень заявник визначила:

- (1) неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права;

- (2) судами першої та апеляційної інстанцій не враховано висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року та від 29 вересня 2020 року;

- (3) відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.

ІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд вивчив касаційну скаргу та додані до неї документи, зробив висновок про наявність підстав для повернення касаційної скарги заявнику, яку подано без додержання вимог процесуального закону, чинного на момент звернення зі скаргою.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Пунктами 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою; судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених

пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Наведена ОСОБА_1 перша підстава касаційного оскарження рішень судів першої та апеляційної інстанції, яка, на переконання заявника, узгоджується з вимогами частини другої статті 389 ЦПК України, не відповідає вимогам пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України

Зазначена заявником друга підстава касаційного оскарження рішень судів першої та апеляційної інстанції, яка, на переконання заявника, узгоджується з вимогами пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України, не відповідає вимогам пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

Зазначена вимога визначає обов`язок заявника навести назву суду касаційної інстанції, дату ухвалення Судом рішення, номер справи, у якій ухвалено таке рішення, а також навести правовий висновок про застосування норми права (що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні). Інакше, ненаведення зазначених відомостей унеможливлює здійснення перевірки Верховним Судом наведеного заявником прикладу на предмет подібності, тотожності обставин справ та застосування однакових норм матеріального права.

За викладених обставини Верховний Суд констатує, що наведена ОСОБА_1 підстава касаційного оскарження рішень судів першої та апеляційної інстанцій, яка, на переконання заявника, узгоджується з вимогами пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України, є неналежно обґрунтованою, тому не враховується Верховним Судом під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження.

Визначаючи підстави касаційного оскарження, заявник також зазначила про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, Верховний Суд визнає, що заявником не зазначено певних норм матеріального та (або) процесуального права, щодо застосування яких, на переконання ОСОБА_1 , відсутній висновок Верховного Суду. Наведений довід суд визнає формально викладеним, що не створює підстав для оскарження рішень судів у касаційному порядку.

Крім того, зазначений довід суперечить наведеному заявником попередньому доводу про неврахування судами першої та апеляційної інстанції висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду.

За наведених обставин Верховний Суд визнає, що наведена заявником третя підстава для касаційного оскарження рішення судів першої та апеляційної інстанцій, яка на переконання заявника відповідає вимогам пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України не підтверджена.

Отже, у поданій касаційній скарзі заявник, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, не навела передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України підстави касаційного оскарження судових рішень. Виключно посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування судом норм матеріального права та/або порушення норм процесуального права без зазначення на обґрунтування наявності випадків, визначених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.

Верховний Суд констатує, що подана заявником касаційна скарга не містить належного викладу підстав для оскарження судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій в касаційному порядку.

Доводи про здійснення оцінки доказів, досліджених судами першої та апеляційної інстанцій, виходять за межі повноважень суду касаційної інстанції, що визначенні статтею 400 ЦПК України.

Верховний Суд наголошує на тому, що суд касаційної інстанції здійснює перегляд постановлених судами першої та апеляційної інстанцій судових рішень у виключних випадках, кожен з яких окремо передбачений процесуальним законом. Стадія касаційного перегляду не є обов`язковою стадією для усіх видів судових проваджень, а перегляд рішень у касаційному порядку відбувається виключно з підстав, що вичерпним чином визначені законом. При цьому, Верховний Суд є судом права, тобто такою судовою інстанцією, яка не здійснює перегляд постановлених та оскаржених рішень повністю, а лише у питанні правильності застосування судами норм права.

Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

Враховуючи те, що заявник не виконала вимог процесуального закону під час подання касаційної скарги щодо наведення визначених процесуальним законом підстав касаційного оскарження судових рішень, така скарга підлягає поверненню заявнику.

Повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 389, 393, 411 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 30 березня 2021 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 01 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Кам`янець-Подільської міської ради, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язати вчинити певні дії, не прийняти до розгляду та повернути заявнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Погрібний