ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи 662/2282/18 Головуючий у 1-й інстанції Решетов В.В.
Номер провадження 22-ц/819/1131/21 Доповідач Полікарпова О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2021 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Полікарпової О.М.

суддів: Воронцової Л.П.

Ігнатенко П.Я.

секретар Савицька А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні апеляційну скаргу адвоката Кушнеренко Тамари Валеріївни, яка діє від імені ОСОБА_1 на рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області у складі судді Решетова В.В. від 25 березня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Управління праці та соціального захисту населення в Новотроїцькому районі, Генічеська об`єднана податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області про захист трудових прав та прав на соціальне забезпечення,

ВСТАНОВИВ

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулась в суд із вказаним позовом до відповідача ОСОБА_2 , який в подальшому уточнила, просила винести рішення про оформлення трудових відносин з нею, як з працівником, яка виконувала роботу продавця без укладення трудового договору на умовах повного робочого часу у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 в період з 09 червня 2015 року по 02 липня 2018 року та зобов`язати фізичну особу підприємця ОСОБА_2 нарахувати та сплатити відповідно до законодавства податок на доходи фізичних осіб та суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за вказаний період робити. В обґрунтування пред`явлених вимог позивач вказує, що працювала за трудовим договором продавцем у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » смт. Новотроїцьке. Роботодавцю надала всі необхідні документи для офіційного працевлаштування, була допущена до роботи та отримувала заробітну плату. Після того, як постало питання її непрацездатності у зв`язку із вагітністю та пологами, а також соціальними виплатами з цього приводу, з`ясувалось, що вона працювала без оформлення трудового договору. Встановлення такого факту їй необхідне для отримання страхового стажу та соціальної допомоги у зв`язку із вагітністю та пологами.

Рішенням суду першої інстанції у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, адвокат Кушнеренко Тамара Валеріївна, яка діє в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. В апеляційній скарзі зазначила, що в оскаржуваному рішенні надана неправильна оцінка поясненням свідків, які чітко вказали про те, що ОСОБА_1 довгий час виконувала обов`язки продавця в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 », відпускала товар, здійснювала консультування.

Судом також не враховано той факт, що письмові документи про проходження інструктажу або відомості на отримання заробітної плати можуть перебувати у володінні лише роботодавця, яка не заінтересована у їх наданні суду. Також вказала, що товарні чеки, які було надано на експертизу, виписані саме ФОП ОСОБА_2 і на них стоїть відбиток печатки ФОП, тому доводи суду першої інстанції в описовій частині є хибними. Вважає достатніми наявні в матеріалах справи докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 фактично була допущенна до роботи, а отже є доведеним факт перебування сторін у трудових правовідносинах.

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов поза межами встановленого судом строку, сторона відповідача доводи апеляційної скарги не визнає, погоджується з оцінкою доказів, яка надана судом. Також зазначає про те, що позивачкою без поважних причин пропущений строк звернення до суду.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції з пояснень позивачки в якості свідка встановлено, що при прийнятті на роботу в магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » вона надала відповідачу довідку про проходження медогляду, трудову книжку, копію паспорту та ідентифікаційний код для оформлення трудового договору. В магазині вона працювала продавцем кожен день, з 09.06.2015 по 02.07.2018 року, розкладала товар, прибирала вітрини, видавала чеки за проданий товар. За свою роботу отримувала мінімальну зарплату. На роботу її приймав чоловік відповідача - ОСОБА_3 , він брав у неї трудову книжку, а відповідач - ФОП ОСОБА_2 працювала в магазині як і вона, продавцем. Про те, що відповідач не уклав із нею трудовий договір їй стало відомо 02.07.2018 року. Строк звернення до суду пропустила через перебування на лікарняному з приводу вагітності та пологів.

З пояснень відповідача ОСОБА_2 , яка була допитана в якості свідка, суд встановив, що ОСОБА_1 ніколи не працювала в магазині «Еліт». Вона з позивачкою мали дружні відносини. ОСОБА_1 неодноразово приходила до неї в магазин, вони чаювали та спілкувались, інколи позивачка допомагала їй в справах по магазину. Вона з чоловіком надавали позивачці кошти на оплату її навчання. Вона особисто від позивача не отримувала жодних документів на працевлаштування. В магазині вона справляється сама, найманих працівників їй не потрібно, якщо їй треба відлучитись по особистих справах - магазин закривається. Магазин приносить маленькі доходи, тому продавця тримати їй невигідно. Чеки надані позивачем ніколи не бачила, вона в магазині користується зовсім іншими чеками, ще з 2012 року. За весь період роботи магазину інвентаризації не було, так як вона працює сама.

З пояснень свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 суд першої інстанції встановив, що вони обслуговувались у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 », де ОСОБА_1 відпускала товар, видавала чеки та отримувала кошти за продаж, з чого вони зробили висновок, що ОСОБА_1 працювала продавцем в цьому магазині. Період, з якого позивачка працювала у магазині відповідача свідки вказати не змогли.

У той же час з пояснень свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_3 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 суд першої інстанції встановив, що протягом тривалого часу вони роблять покупки в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » і окрім власниці магазину ОСОБА_2 ніякого іншого продавця не бачили. Коли у неї відпустка - магазин закритий.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову позивачці у задоволенні позовних вимог про встановлення факту трудових відносин, на підставі досліджених доказів наданих сторонами, допиту свідків, виходив з того, що позивачкою в судовому засіданні не доведено поза розумним сумнівом факт її перебування в трудових відносинах з відповідачем у період з 09 червня 2015 року по 02 липня 2018 року в розумінні ст.ст.21, 24 КЗпП України, а саме наявність у взаємозв`язку таких обставин, які засвідчують існування угоди між працівником і роботодавцем, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець, зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю і угодою сторін. Доказів, які б вказували на необхідні елементи ознак трудових відносин з відповідачем у вказаний період позивачкою надано не було.

Колегія суддів вважає такий висновок обґрунтованим, а рішення суду таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, враховуючі наступне.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи позивачки, викладені в апеляційній скарзі, вважає, що суд першої інстанції у повній мірі з`ясував всі обставини, які мають значення для справи та виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі є законним і належним чином обґрунтованим.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі на підставі наявних у справі доказів, досліджених судом першої інстанції у їх сукупності не може погодитись з її доводами про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Положеннями статті 3 КЗпП України встановлено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Діяльність працівника в рамках трудового договору характеризується наступними правовими ознаками: праця юридично несамостійна, протікає в рамках певного підприємства, установи, організації (юридичної особи) або в окремого громадянина (фізичної особи); не на свій страх і ризик, а шляхом виконання в роботі вказівок і розпоряджень власника або уповноваженого ним органу; праця має гарантовану оплату; виконання роботи певного виду (трудової функції); трудовий договір, як правило, укладається на невизначений час; виконання протягом встановленого робочого часу певних норм праці; встановлення спеціальних умов матеріальної відповідальності; застосування заходів дисциплінарної відповідальності; забезпечення роботодавцем соціальних гарантій.

Такі ознаки трудового договору визначені положеннями КЗпП України та іншими законодавчими актами, що регулюють трудові відносини: Закон України «Про відпустки», Закон України «Про оплату праці», Закон України «Про колективні договори і угоди», Закон України «Про охорону праці».

Відповідно до статті 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: при організованому наборі працівників; укладенні трудового договору в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; при укладенні контракту; у випадках, коли працівник наполягає на укладенні договору в письмовій формі; при укладенні трудового договору з неповнолітнім; при укладенні трудового договору з фізичною особою; в інших випадках, передбачених законодавством України.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 заяву про укладення трудового договору не писала, не вносилися такі записи і в трудову книжку позивачки, відповідач також не сплачувала відповідні внески за найманого працівника.

Відповідно до Порядку реєстрації трудового договору між працівником та фізичною особою, яка використовує найману працю, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України 08 червня 2001 року за №260 (із змінами та доповненнями), який був чинний на час виникнення спірних правовідносин, фізична особа повинна зареєструвати трудовий договір у центрі зайнятості, а працівник який влаштовується на роботу до фізичної особи при реєстрації договору повинен надати паспорт, трудову книжку та за наявності довідку податкової про присвоєння ідентифікаційного номера. Трудова книжка після проведеного в ній службою соціального захисту запису про прийняття на роботу зберігається безпосередньо у працівника (пункт 2.21-2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників).

Таким чином, при укладенні трудового договору з фізичною особою, яка використовує найману працю обов`язок належного оформлення трудових відносин покладено на обидві сторони трудового договору.

Судом надано належну оцінку показанням свідків з боку позивачки, які пояснили, що позивачка дійсно працювала продавцем разом з відповідачем та дійшов обґрунтованого висновку, що зазначені показання не свідчать про перебування позивачки та відповідача саме в трудових відносинах, оскільки свідки не повідомили про розпорядок роботи позивачки, оплату її праці, умови роботи.

У суду першої інстанції не було підстав визнати трудовий договір укладеним лише на підставі показань свідків, за відсутності доказів працевлаштування позивачки на роботу до ФОП ОСОБА_2 , а саме направлення на адресу останньої заяви про прийняття на роботу, копії паспорту, ідентифікаційного коду та трудової книжки, видання ФОП ОСОБА_2 наказу чи розпорядження про прийняття позивачки на роботу.

Позивачкою на підтвердження своїх вимог про визнання факту існування між нею та відповідачем трудових відносин за період з 09.06.2015 по 02.07.2018 року не надано належних доказів щодо обсягу виконуваних нею робіт, з урахуванням її пояснень про те, що відповідачка працювала разом з нею. Також не підтверджено належними доказами факт проходження нею медичного огляду, інструктажів, тривалість робочого часу, виплати заробітної плати.

Отже, відмовляючи в позові, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що між сторонами не укладався трудовий договір, а тому правових підстав для встановлення факту перебування в трудових відносинах та покладення на відповідача обов`язку нарахувати та сплатити відповідно до законодавства податок на доходи фізичних осіб та суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за вказаний позивачкою період робити відсутні.

На підставі зібраних у справі та досліджених доказів суд першої інстанції прийшов до висновку про те, факт існування між позивачкою та відповідачем у зазначений період трудових відносин не доведений.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погоджується. Доводи позивача в апеляційній скарзі фактично зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, переоцінки наданої судом оцінки доказів.

Посилання апелянта на те, що позивачка не могла надати суду докази на підтвердження подання нею відповідачу заяви про прийом на роботу, а також документів на підтвердження проходження нею інструктажу та відомостей про виплату їй заробітної плати, оскільки ці документи можуть бути лише у відповідача, висновок суду першої інстанції не спростовують.

У відповідності до п. 4 ч. 5 статті 12 ЦПК України суд сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, у тому числі й витребуванні доказів, які знаходяться у іншої сторони.

Разом з тим апелянт не доводить того, що такі докази у відповідача були або є в наявності.

На думку колегії суддів є слушними арґументи апелянта про те, що судом першої інстанції зроблений неправильний висновок про недоведеність факту належності ФОП ОСОБА_2 виписаних позивачкою товарних чеків від 06.03.2018 та 18.06.2018, так як на цих чеках міститься відбиток печатки відповідача. Разом з тим цей хибний висновок не вплинув на правильність вирішення судом спору по суті. Факт роботи позивачки в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в певні дні підтвердило і декілька свідків, однак ця встановлена судом обставина не дає підстави для висновку про перебування сторін у справі саме в трудових відносинах.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 375, 381-383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Кушнеренко Тамари Валеріївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 25 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.М. Полікарпова

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л.П. Воронцова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ П.Я. Ігнатенко

Повний текст постанови складено 19 жовтня 2021 року

Суддя О.М. Полікарпова