КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №372/4303/20 головуючий у І інстанції: Висоцька Г.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 жовтня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Сліпченка О.І.(суддя-доповідач), суддів Гаращенка Д.Р., Сушко Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною каргою ОСОБА_1 на рішення Обухівський районний суд Київської області 01 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дітей,-

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з вищевказаним позовом, який обґрунтовано тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилось двоє дітей: дочка ОСОБА_3 та син ОСОБА_4 .

З квітня 2019 року між сторонами фактично припинені шлюбні відносини, сторони проживають окремо, спільний побут не ведуть. Діти проживають разом із позивачем та перебувають на повному його утриманні.

Вказував, що несе фактично ряд додаткових витрат на дітей, участь у яких відповідач участі не бере. В ці витрати позивач включив: витрати пов`язані із захворюванням та лікуванням дітей, витрати на санаторно-курортне лікування, витрати на розвиток їх здібностей (заняття гімнастикою, спортивно-оздоровчі послуги, заняття в басейні), витрати на відпочинок та оздоровлення, медичне обслуговування, оплата за репетиторські послуги, придбання одягу та взуття, іграшок.

З урахуванням збільшених позовних вимог, просив стягнути з відповідача 1/2 частину фактично понесених додаткових витрат на дітей, а саме 256236,35 грн.

Рішенням Обухівський районний суд Київської області 01 червня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою.

Вважає, що суд першої інстанції помилково не прийняв до уваги докази, які підтверджують понесення ним додаткових витрат на утримання дітей, тому вважає, що рішення підлягає скасуванню, а позовні вимоги задоволенню.

У відзиві на апеляційну скаргу

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав належних доказів на підтвердження додаткових витрат на утримання дітей, оскільки витрат вказані ним не відносяться до додаткових витрат.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 12 листопада 2008 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї.

Під час шлюбу у подружжя народилось двоє дітей: дочка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , та син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 .

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10 лютого 2021 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Діти проживають разом із батьком, позивачем по справі, ОСОБА_1 , що підтверджується Актам про обстеження умов проживання № 86 від 21 травня 2019 року та №93 від 26 червня 2019 року, виданими начальником служби у справах дітей та сім`ї Обухівської РДА Інкіною О.О .

Відповідачка відповідно до судового наказу № 753/19130/19 від 30 квітня 2021 року, на який міститься посилання в долученій до справи постанові про відкриття виконавчого провадження, повинна сплачувати аліменти на користь дітей.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст.27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно із ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частинами 1-3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно із ч.1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей.

Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними у кожному конкретному випадку.

За ч.2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню у рахунок відшкодування додаткових витрат, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Наявність додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач не навів особливих обставин, які б свідчили про необхідність понесення додаткових витрат, які викликані розвитком здібностей дитини, хворобою дитини тощо.

Крім того, суд першої інстанції вірно зауважив, що позивач при здійсненні утримання дітей спирається виключно на власні матеріальні можливості без врахування фінансового становища ОСОБА_2 , а тому враховуючи матеріальний стан останньої додаткові витрати у вказаному позивачем розмірі стануть надмірним тягарем для відповідачки.

Позивач не довів існування особливих обставин, які зумовили б необхідність здійснення витрат на оплату занять доньки з української мови та математики, малювання, гімнастики та витрат на оплату абонементу в басейн для сина.

При цьому ОСОБА_1 при наявності можливості отримання безкоштовної середньої освіти, гарантованої державою, не навів мотивів необхідності отримання донькою вказаних ним послуг освіти, що зокрема залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з матір`ю дитини.

Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що між ним та відповідачкою були узгоджені питання щодо навчання їх дітей, отримання послуг репетитора, необхідності відвідування секцій гімнастики, малювання, басейну.

Крім того, не навів мотивів необхідності отримання послуг, щодо медичного обстеження дітей в приватних медичних закладах та того, що дітям було рекомендовано заклади відповічинку, які вони відвідували, в лікувальних цілях, викликаних їх станом здоров`я.

Вказаний відповідачем закладидля відпочинку і загального оздоровлення дітей було обрано позивачем на власний розсуд, без погодження із відповідачем.

Щодо витрат понесених позивачем на придбання іграшок, одягу та взуття, колегія суддів також погоджується з висновками місцевого суду, що вони входить до складу витрат на утримання дітей та аліментних зобов`язань.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та прийшов до обґрунтованого висновку.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Обухівський районний суд Київської області 01 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено «11» жовтня 2021 року.

Сліпченко О.І.

Гаращенко Д.Р..

Сушко Л.П.