1Справа № 335/9775/18 2/335/38/2021
Р І Ш Е Н Н Я
27 вересня 2021 року м.Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Воробйова А.В., за участю секретаря судового засідання Барсукової В.В., розглянувши в приміщенні суду у порядку спрощеного позовного цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про визнання договору недійсним,-
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Запоріжжяобленерго» (надалі за текстом Відповідач) з позовом про визнання договору недійсним, який обґрунтовує наступним.
У 2012 році позивачу контролером ПАТ «Запоріжжяобленерго» під час зміни електричного лічильника позивача було надано договір №551801228 від 19.06.2012 року, де сторонами є ПАТ «Запоріжжяобленерго» та споживач електроенергії - ОСОБА_1 .
У липні 2018 року позивач виявив, що на договорі не його підпис, тобто позивач не розписувався в жодному екземплярі договору і його підписи у обох екземплярах договору підроблені.
На підставі викладеного, позивач просив визнати недійсним договір №551801228 від 19 червня 2012 року про постачання електроенергії де сторонами є енергопостачальник - ПАТ «Запоріжжяобленерго», а споживачем електроенергії - ОСОБА_1 , без створення юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
Згідно відзиву на позовну заяву відповідач вимоги позову не визнає в повному обсязі, з посиланням на нижчевикладене.
Між ПАТ «Запоріжжяобленерго» та - ОСОБА_1 укладено письмовий договір про користування електричною енергією від 19.06.2012 року за адресою АДРЕСА_1 . До договору внесені персональні дані (паспорт дані та ідентифікаційний код), які може надати лише особа, яка володіє такою інформацією.
Згідно ч.4 ст. 202 ЦК України дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Отже, позивач погодив договір своїми діями, а саме внесенням оплат за спожиту електроенергію, на поточний рахунок відповідно договору.
Згідно п. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Отже Позивачем в добровільному порядку був обраний, письмовий правочин (договір № 551801228 від 19.06.2012) так і усний (оплата фактично використану електроенергію, відповідно до виставлених рахунків).
З 2003 року позивач є власником 1/2 частини будинку за вищевказане адресою, а тому згідно п. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Позивач відповідно до діючого вищевказаного договору про користування електричною енергією від 19.06.2012 року, отримує товар (електричну енергію) та сплачує за неї. Тобто, питань у позивача, з приводу недійсності договору - його підпису, протягом 2012-2018 року не виникало. Особовий рахунок, згідно договору № 551801228 відкрито на ОСОБА_1 , відповідно до якого, виставляються рахунки за спожиту електричну енергію та направляються квитанції для сплати спожитої електроенергії за адресою, яка зазначена в договорі.
На думку відповідача договір №551801228 від 19.06.2012 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Запоріжжяобленерго» є діючим, так як за 6 (шість років) споживач ОСОБА_1 виконує всі обов`язки, щодо оплат за використану електроенергію за адресою - АДРЕСА_1 . Персональні дані ОСОБА_1 , які вказані в договорі, зазначені вірно та вносяться лише особисто. Відносно підписання вищезазначеного договору, відповідач зазначає, що жодним чинним законодавством не встановлено порядок перевірки підписання договору та ідентифікація підпису в договорі. Позивач до звернення до суду не виявляв бажання змінити або розірвати договір, а відповідно п.32 договору, останній є діючим, електрична енергія постачається за вищевказаною адресою та проводяться оплати.
У відповіді на відзив позивач відхиляє всі заперечення відповідача, вважає що його права порушені та підлягають судовому захисту.
Згідно ч.2 ст.174 ЦПК України заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.
Інших заяв по суті від сторін не надходило.
23.08.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, про що винесено ухвалу.
Ухвалою суду від 28.09.2018 року задоволено клопотання позивача та витребувано у відповідача оригінал договору №551801228 від 19.06.2012 року.
Ухвалою суду від 26.10.2018 року по справі призначено судово-почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання - чи виконаний підпис на оригіналі договору №551801228 від 19 червня 2012 року про постачання електроенергії ОСОБА_1 , чи іншою особою? Провадження у справі зупинено.
17.04.2019 року винесено ухвалу, якою задоволено клопотання судового експерта та уточнено резолютивну частину ухвали суду від 26.10.2018 року, а саме на вирішення експерту поставлено питання: чи виконаний підпис в графі «Споживач» договору №551801228 про постачання електроенергії від 19 червня 2012 року ОСОБА_1 або чи іншою особою?
До суду надійшло повідомлення експерта про неможливість проведення експертизи через що провадження у справі відновлено 01.08.2019 року, про що судом винесено ухвалу.
13.12.2019 року винесено ухвалу, якою матеріали цивільної справи повторно направлено до Запорізького науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України для виконання ухвали суду від 26.10.2018 року про призначення судово-почеркознавчої експертизи. Провадження по справі зупинено.
22.01.2020 року від позивача надійшло клопотання про поновлення провадження по справі для вирішення клопотання експерта та 12.02.2020 року судом винесено ухвалу про поновлення провадження по справі.
Ухвалою суду від 17.03.2021 року по справі призначено судово-почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання - чи виконаний підпис на оригіналі договору №551801228 від 19 червня 2012 року про постачання електроенергії ОСОБА_1 , чи іншою особою? Провадження у справі зупинено.
22.04.2021 року до суду повернуто матеріали цивільної справи з клопотання експерта про надання додаткових матеріалів необхідних для виконання експертизи, усунення недоліків та вчинення інших процесуальних дій, через що, ухвалою суду від 23.04.2021 року провадження у справі відновлено.
Ухвалою суду від 20.05.2021 року матеріали цивільної справи повторно направлено до Запорізького відділення Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз для виконання ухвали суду від 17.03.2021 року про призначення судово-почеркознавчої експертизи. Провадженні по справі зупинено.
Ухвалою суду від 03.08.2021 року провадження по справі відновлено, оскільки 29.07.2021 року до канцелярії суду надійшов висновок експертів за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи.
Сторони в судове засідання не з`явилися про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.
Сторонами суду надано заяви про проведення судового засідання у його відсутності без проведення фіксації судового процесу технічними засобами.
Фактичні обставини, встановлені судом.
З матеріалів справи вбачається, що 19.06.2012 року від імені ОСОБА_1 , як споживача, та ПАТ «Запоріжжяобленерго», як Енергопостачальника, підписано договір про користування електричною енергією за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.34-35).
Під час розгляду справи за клопотанням позивача було проведено судову почеркознавчу експертизу.
Згідно висновку судових експертів Запорізького відділення Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України О.І.Майстренко та Д.І.Кононенко №510-21 від 26.07.2021 року підписи, які виконані від імені ОСОБА_1 та розміщені графах «36. Споживач з Правилами користування електричною енергією для населення ознайомлений» та «Споживач» на оригіналі договору №551801228 від 19 червня 2012 року про постачання електроенергії, виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою з наслідуванням справжнього підпису ОСОБА_1 (а.с.201-210).
Отже, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу визнання недійсним договору №551801228 від 19 червня 2012 про користування електричною енергією через те, що вказаний договір ОСОБА_1 не підписував.
Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).
Відповідно до положень ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво-чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).
У статті 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Згідно із частиною другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Таким чином, в судовому засіданні було встановлено, що позивач наполягає на тому, що він договір про №551801228 від 19 червня 2012 про користування електричною енергією з відповідачем по справі особисто не підписував, тобто у нього було відсутнє волевиявлення на укладення спірного договору.
Відповідно до п. 8 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв`язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено.
Разом з цим, у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Разом із тим Велика Палата Верховного Суду констатує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення».
Виходячи із засад ст. 15 ЦПК України , суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених , невизнаних або оспорюваних прав , свобод чи інтересів , що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин .
Відповідно до положень ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути : визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
За змістом вказаної норми особа, яка вважає, що її право порушене, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який, як правило, визначається спеціальним законом (Цивільний Кодекс чи інший акт цивільного законодавства), що регламентує конкретні цивільні правовідносини.
Відсутність порушеного права, чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту, способам, визначеним законодавством є підставою для відмови у позові.
Згідно зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Таким чином, суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04.10.2017 у справі № 914/1128/16.
Отже, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства (постанова ВС у справі № 904/792/18 від 20.02.2019 року).
У даній справі позивач обрав неефективний спосіб захисту, оскільки згідно підстав звернення до суду та встановлених обставин позивач договору №551801228 від 19 червня 2012 року про користування електричною енергією з відповідачем по справі особисто не підписував, через що, на підставі викладеного вище, спірний договір є неукладеним, а тому неможливо визнати неукладений правочин недійсним.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58).
На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.
Розподіл судових витрат між сторонами.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови у задоволенню позову, судові витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4,5,81,82, 90,141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд -
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про визнання договору недійсним відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст судового рішення складено 27.09.2021 року.

Суддя А.В.Воробйов