Справа № 2-2093/10
Провадження № 2-з/638/471/21
УХВАЛА

Іменем України

18 жовтня 2021 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі судді Латки І.П., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення виконання рішення суду у справі № 2-2093/10 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

в с т а н о в и в:

13 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення виконання рішення суду шляхом накладення арешту на майна та забороною будь-яких реєстраційних дій при виконанні рішення суду у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

18 жовтня 2021 року вказану заяву розподілено та передано судді Латці І.П.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначив, що 26 січня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримав від позивача грошові кошти у розмірі 700000 доларів США із обов`язком повернення вказаної суми грошових коштів у термін до 26 січня 2009 року.

На підтвердження укладення зазначеного договору позики та його умов відповідач надав позивачу розписку, якою посвідчив передання йому позивачем зазначені вище грошові кошти. У термін, визначений розпискою, відповідач грошові кошти у розмірі 700000 доларів США позивачу не повернув.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 червня 2010 року у справі №2-2093/10 позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5593000 грн. Рішенням Апеляційного суду Харківської області рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 червня 2010 року скасовано, у задоволенні позову відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 липня 2011 року рішення суду Харківської області від 28 жовтня 2010 року скасовано, рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 червня 2010 року залишено в силі.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 27 липня 2017 апеляційну скаргу ОСОБА_3 як особи, яка не брала участі у справі, задоволено. Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 червня 2010 року скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №2-2093/10 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Апеляційного суду Харківської області від 27 липня 2017 року скасовано. Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 червня 2010 року залишено в силі.

06 вересня 2021 року ОСОБА_2 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова із заявою про перегляд рішення суду від 30 червня 2010 року у справі №2-2093/10 за нововиявленими обставинами.

На теперішній час грошові кошти у сумі 700000 доларів США, отримані за договором позики від 26 січня 2008 року, позивачу не повернуті, рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 червня 2010 року у справі №2-2093/10 не виконано.

ОСОБА_1 зазначає, що ОСОБА_2 намагається уникнути виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 червня 2010 року у справі №2-2093/10, про що свідчить факт невиконання такого рішення станом на теперішній час.

Зважаючи на тривале вчинення ОСОБА_2 дій, направлених на невиконання вищевказаного рішення суду, та порушення прав ОСОБА_1 останній звернувся до суду із цією заявою та зазначає, що дії, спрямовані на невиконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 червня 2010 року у справі №2-2093/10 полягають, зокрема, у тому, що з моменту укладання договору позики від 26 січня 2008 року відповідач всіляко намагається приховати своє майно.

Так, 24 вересня 2015 року шляхом укладання договору про поділ нерухомого майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ОСОБА_2 відчужив на користь своєї дружини ОСОБА_3 1/2 частку квартири трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

21 вересня 2017 року шляхом укладання договору дарування ОСОБА_2 відчужив на користь доньки ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер: :00:000:0312, за адресою: АДРЕСА_2 .

21 вересня 2017 року шляхом укладання договору дарування ОСОБА_2 відчужив на користь доньки ОСОБА_4 об`єкт незавершеного будівництва, житловий будинок літ. «А-3», готовністю 55% за адресою: АДРЕСА_2 .

Вказана інформація підтверджується Інформацією з Реєстру речових прав на нерухоме майно.

Крім того, як вбачається із листа Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській області №31/20-1552 від 11 травня 2021 року, отриманого у відповідь на адвокатський запит адвоката Самойлова Є.Ю., у період з 26 січня 2008 року по теперішній час ОСОБА_2 було відчужено два транспортні засоби, а саме:

- 28.08.2015 року було відчужено автомобіль марки Mercedes Benz ML 320 CDI, 2008 року випуску;

- 23.09.2015 року було відчужено автомобіль марки Mercedes Benz 1317, 1995 року випуску.

Крім того, Дзержинський районний суд м. Харкова розглядав заяву ОСОБА_1 про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа. Такий розгляд тривав півтора роки, оскільки ОСОБА_2 намагався всіляко його затягнути. Ухвалою від 02.08.2021 року у справі №2-2093/10 заяву ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі, однак 17.08.2021 року ОСОБА_2 звернувся до Харківського апеляційного суду із апеляційною скаргою на ухвалу суду від 02.08.2021 року.

06 вересня 2021 року ОСОБА_2 звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова із заявою про перегляд рішення у справі №2-2093/10 за нововиявленими обставинами. На думку позивача, така заява направлена виключно на відтягнення моменту виконання рішення суду та порушення прав позивача.

Позивач зазначає, що ОСОБА_2 вживає всіх заходів для убезпечення свого майна. Така поведінка відповідача свідчить про його бажання уникнути виконання рішення суду у справі №2-2093/10 та не допустити відновлення порушених прав позивача.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у власності відповідача перебувають такі об`єкта:

1) 1/2 частини нежитлових приміщень №7-10 в літ. «М-1» загальною площею 996,9 кв. м за адресою: АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер майна: 142572;

2) 1/2 частини нежитлових приміщень №1-3, 11-15 в літ. «М-1» загальною площею 270, 0 кв. м за адресою: АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер майна: 16398485;

3) 1/2 частини будівель та споруд загальною площею 331, 3 кв. м за адресою: АДРЕСА_4 ; реєстраційний номер майна: 1304043;

4) 1/2 частини нежитлових приміщень 1-го поверху №21-25 в літ. «А-7» загальною площею 66, 2 кв. м (колишня квартира АДРЕСА_5 ; реєстраційний номер майна: 143536;

5) 1/2 частини нежилих приміщень, нежитлових приміщень підвалу №29, 30, 1-го поверху №10-21, 21 А, 22-33, 33 А, 34, 70 в будівлі літ. «А-5» загальною площею 491, 2 кв. м за адресою: АДРЕСА_6 ; реєстраційний номер майна: 852582.

На вказане майно позивач просив накласти арешт та заборонити вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо нього.

Згідно з частиною другою статті 267 ЦПК України забезпечення виконання рішення здійснюється в порядку забезпечення позову. Забезпечення виконання рішення скасовується після повного виконання відповідачем рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Отже, заяву про забезпечення виконання рішення розглянуто без проведення судового засідання в порядку письмового провадження згідно із ч. 7 ст. 13 ЦПК України.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 265/5498/20.

Розглянувши вищенаведену заяву про забезпечення виконання рішення, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 6 ст. 431 ЦПК України за заявою особи, на користь якої ухвалено рішення, суд з метою забезпечення виконання рішення суду може вжити заходів, передбачених статтею 150 цього Кодексу.

Із системного аналізу зазначених норм права вбачається, що підставою для забезпечення виконання рішення суду має слугувати обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів забезпечення виконання рішення суду може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Забезпечення виконання рішення суду це вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, які гарантують виконання рішення суду.

Метою забезпечення виконання рішення суду є вжиття судом тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення. Суд застосовує заходи забезпечення виконання рішення у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача після ухвалення рішення в справі.

Як зазначено вище, частиною шостою статті 431 ЦПК України визначено, що за заявою особи, на користь якої ухвалено рішення, суд з метою забезпечення виконання рішення суду може вжити заходів, передбачених статтею 150 цього Кодексу.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову, перелік яких визначений у статті 150 цього Кодексу, а також інші заходи, необхідні для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 частини першої статті 150 ЦПК України.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

При цьому ЄСПЛ у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Конституційний Суд України у пункті 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості та забезпечує ефективне поновлення в правах.

ЄСПЛ у рішенні від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України» вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Відповідно до пунктів 1, 2, 10 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 3 статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 зроблено висновок, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення виконання рішення суду, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення виконання рішення суду з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Необхідність застосування заходів забезпечення виконання рішення суду випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення виконання рішення суду суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття таких заходів із урахуванням забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення і предметом позову, ймовірності утруднення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 червня 2010 року у справі №2-2093/10 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5593000 грн. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 липня 2011 року рішення суду Харківської області від 28 жовтня 2010 року скасовано, рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 червня 2010 року залишено в силі.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 27 липня 2017 апеляційну скаргу ОСОБА_3 як особи, яка не брала участі у справі, задоволено. Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 червня 2010 року скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №2-2093/10 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Апеляційного суду Харківської області від 27 липня 2017 року скасовано. Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 червня 2010 року залишено в силі.

Позивач зазначає, що відповідач вживає заходів з метою перешкодити виконанню рішення суду.

Так, відповідно до Інформації з Реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 08 червня 2021 року ОСОБА_2 24 вересня 2015 року відчужив на користь ОСОБА_3 1/2 частку квартири трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; 21 вересня 2017 року відчужив на користь ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер: :00:000:0312, за адресою: АДРЕСА_2 ; 21 вересня 2017 року відчужив на користь ОСОБА_4 об`єкт незавершеного будівництва - житловий будинок літ. «А-3», готовністю 55% за адресою: АДРЕСА_2 .

Крім того, відповідно до листа Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській області №31/20-1552 від 11 травня 2021 року у період з 26 січня 2008 року по теперішній час ОСОБА_2 було відчужено два транспортні засоби, а саме: 28.08.2015 року було відчужено автомобіль марки Mercedes Benz ML 320 CDI, 2008 року випуску; 23.09.2015 року було відчужено автомобіль марки Mercedes Benz 1317, 1995 року випуску.

Суд вважає обґрунтованим посилання заявника у заяві про забезпечення виконання рішення суду на те, що у випадку невжиття заходів забезпечення виконання рішення, це ускладнить захист позивачем своїх прав.

В заяві про забезпечення виконання рішення суду позивач просить накласти арешт на майно та заборонити вчинення будь-яких дій щодо належного відповідачу майна.

Оскільки рішенням суду, яке набрало законної сили та є обов`язковим для виконання, стягнуто з відповідача на користь позивача 5593000 грн, а також враховуючи, що обраний вид забезпечення позову, а саме накладення арешту на належне відповідачу майно та заборона вчиняти будь-які дії щодо нього, які позивач просить застосувати, є співмірним із задоволеними позовними вимогами, необхідність застосування заходів забезпечення виконання рішення суду випливає з фактичних обставин, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду, що відповідно до вимог статей 149, 150 ЦПК України свідчить про обґрунтованість поданої заяви.

Водночас суд не вбачає підстав для вжиття заходів забезпечення щодо 1/2 частини нежитлових приміщень №7-10 в літ. «М-1» загальною площею 996,9 кв. м за адресою: АДРЕСА_3 , та 1/2 частини нежитлових приміщень №1-3, 11-15 в літ. «М-1» загальною площею 270 кв. м за адресою: АДРЕСА_3 , з огляду на таке.

Необхідність застосування заходів забезпечення виконання рішення суду позивач обґрунтовує тим, що відповідач може відчужити дане майно.

Водночас, відповідно до Відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 14 травня 2020 року на підставі ухвали Київського районного суду м. Харкова від 08 травня 2020 року у справі №953/7178/20 вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони ОСОБА_2 відчуження 1/2 частини нежитлових приміщень №1-3, 11-15 в літ. «М-1» загальною площею 270, 0 кв. м за адресою: АДРЕСА_3 (номер запису обтяження 36486590), особа, майно/права якої обтяжується: ОСОБА_2 ; а також вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони ОСОБА_2 відчуження 1/2 частини нежитлових приміщень №7-10 в літ. «М-1» загальною площею 996,9 кв. м за адресою: АДРЕСА_3 (номер запису обтяження 36488596), особа, майно/права якої обтяжується: ОСОБА_2 , особа, в інтересах якої встановлено обтяження: ОСОБА_1 . Зазначені обставини підтверджуються Інформаційною довідкою № від 13 жовтня 2021 року.

Таким чином, судом встановлено, що на час розгляду даної заяви щодо зазначеного вище нерухомого майна уже вжито заходи забезпечення позову у вигляді арешту майна та заборони вчинення будь-яких дій.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що вжиття заходів аналогічних тим, що вже застосовані судом щодо того самого об`єкту нерухомості однак в іншій цивільній справі матиме надлишковий характер, оскільки мета забезпечення позову, яка полягає в охороні матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні рішення, ухваленого на користь позивача, уже досягнута, а тому вимоги заяви в цій частині є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Також, не можуть бути задоволені вимоги заяви про накладення арешту на майно та заборони вчинення дій щодо 1/2 частини нежилих приміщень, нежитлових приміщень підвалу №29, 30, 1-го поверху №10-21, 21 А, 22-33, 33 А, 34, 70 в будівлі літ. «А-5» загальною площею 491,2 кв. м за адресою: АДРЕСА_6 ; реєстраційний номер майна: 852582, оскільки додані до заяви не додані докази того, що зазначене майно належить відповідачу.

Окрім того, суд не вбачає підстав для накладення арешту на майно та заборони вчинення дій щодо 1/2 частини нежитлових приміщень 1-го поверху №21-25 в літ. «А-7» загальною площею 66, 2 кв. м (колишня квартира АДРЕСА_5 ; реєстраційний номер майна: 143536, оскільки відповідно до відомостей з Реєстру речових прав на нерухоме майно (Інформаційна довідка № від 13 жовтня 2021 року, аркуш 5-6 з 6) зазначені нежитлові приміщення на праві спільної часткової власності належать ОСОБА_5 та ОСОБА_2 . Разом з тим, надані докази не містять відомостей щодо розміру частки кожного зі співвласників. Таким чином, до заяви не додані докази, що ОСОБА_2 належить 1/2 частини нежитлових приміщень 1-го поверху №21-25 в літ. «А-7» загальною площею 66, 2 кв. м (колишня квартира АДРЕСА_5 , щодо якої просить вжити заходи забезпечення виконання рішення суду позивач, а відтак вимоги заяви в цій частині є необґрунтованими.

Суд вважає необхідним зазначити, що накладенням арешту на 1/2 частини будівель та споруд загальною площею 331,3 кв. м за адресою: АДРЕСА_4 ; реєстраційний номер майна: 1304043, а також заборони вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо цього майна, обмежується лише право власника на розпорядження майном, і діє до виконання рішення суду.

Накладення арешту на майно жодним чином не порушить прав відповідача щодо володіння чи користування ним. Вжиття судом таких заходів забезпечення виконання рішення суду запроваджує законні обмеження, наявність яких дасть змогу створити належні умови для запобігання перешкодам для виконання рішення суду.

Враховуючи наведене, з метою ефективного забезпечення балансу інтересів по справі, суд вважає, що невжиття заходів забезпечення виконання рішення суду шляхом арешту 1/2 частини будівель та споруд загальною площею 331, 3 кв. м за адресою: АДРЕСА_4 ; реєстраційний номер майна: 1304043, та заборони вчинення будь-яких реєстраційних дій, може істотно ускладнити ефективний захист прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, тому наявні підстави для застосування заходів забезпечення виконання рішення суду.

Керуючись ст. 149-153, 258-261, 353-355, 431 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення виконання рішення суду у справі № 2-2093/10 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити частково.

Накласти арешт на 1/2 частини будівель та споруд загальною площею 331, 3 кв. м за адресою: АДРЕСА_4 ; реєстраційний номер майна: 1304043; до моменту виконання рішення суду по справі № 2-2093/10 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Заборонити державним реєстраторам будь-яких органів, в тому числі місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, акредитованих підприємств Міністерства юстиції України, а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, іншим суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно, які мають відповідні повноваження щодо внесення будь-яких відомостей та/або змін з будь-яких питань до будь-яких реєстрів, вчиняти будь-які реєстраційні дії, зокрема, але не виключно реєструвати право власності, право користування, іпотеки, будь-які угоди щодо цього майна та інші будь-які права щодо такого нерухомого майна, а саме 1/2 частини будівель та споруд загальною площею 331, 3 кв. м за адресою: АДРЕСА_4 ; реєстраційний номер майна: 1304043.

В іншій частині вимог заяви про забезпечення виконання рішення суду відмовити.

Копію ухвали направити для негайного виконання до Департаменту реєстрації Харківської міської ради (61000, м. Харків, пр-т. Тракторобудівників, 144; 61000, м. Харків, м-н. Павлівський, 4), Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (61024, м. Харків, вул. Ярослава Мудрого, 26).

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Із урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017) ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Ухвала виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складено 18 жовтня 2021 року.

Суддя І.П. Латка