Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/1759/19
Провадження № 4-с/552/26/21
У Х В А Л А

іменем України

18.10.2021 Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Яковенко Н.Л.,

секретаря судового засідання Кондра Ю.Ю.,

за участю

представника заявника ОСОБА_1 ,

державного виконавця Барана С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в приміщенні суду скаргу ОСОБА_2 на дії державного виконавця Полтавського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Барана Сергія Васильовича, боржник у виконавчому провадженні ОСОБА_3 , -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_2 27.09.2021 звернувся в Київський районний суд м. Полтави зі скаргою на дії державного виконавця Полтавського районного ВДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Барана С.В.

Скарга обґрунтована тим, що на виконанні у Полтавському районному відділі ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) знаходилося судове рішення в справі Київського районного суду м. Полтави № 552/1759/19 про повернення малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до місця її постійного проживання Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії.

13.02.2020 державним виконавцем відділу було відкрите виконавче провадження, а відповідно до постанови від 13.08.2021 виконавчий документ повернуто на підставі ч. 4 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Заявник вважає, що такі дії державного виконавця є неправомірними, такими, що порушують його права. Зокрема, скарга обґрунтована тим, що про вчинення виконавчих дій 11.08.2021 стягувач повідомлений не був, жодних перешкод проведення виконавчих дій зі сторони стягувача вчинено не було, підстави для повернення виконавчого документа були відсутні.

В своїй скарзі просив визнати неправомірними дії державного виконавця Полтавського районного ВДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Барана С.В. у виконавчому провадженні № 61256278 в частині неналежного повідомлення стягувача ОСОБА_2 про вчинення виконавчих дій 11.08.2021, винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 13.08.2021 та не направлення відповідної постанови стягувачу рекомендованим поштовим відправленням. Просив зобов`язати державного виконавця усунути перешкоди та скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 13.08.2021.

В судовому засіданні представник заявника повністю підтримала вимоги скарги, посилаючись на викладені в ній обставини.

Державний виконавець в судовому засіданні щодо задоволення скарги заперечував, пояснив, що виконавчий документ в справі 552/1759/19 про повернення малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до місця її постійного проживання було повторно пред`явлено до виконання. Постановою державного виконавця від 28.09.2021 відкрито виконавче провадження № 66953674, яке знаходиться в провадженні іншого державного виконавця.

Суд, заслухавши представника стягувача, державного виконавця, дослідивши зібрані по справі докази, приходить до таких висновків.

Встановлено, що постановою Полтавського апеляційного суду від 19.09.2019 в справі № 552/1759/19 визнано незаконним вивезення та утримування ОСОБА_3 на території України малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Зобов`язано ОСОБА_3 повернути малолітню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до місця її постійного проживання Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії. У разі невиконання рішення в добровільному порядку зобов`язано ОСОБА_3 передати малолітню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батькові Віннену ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , для забезпечення повернення дитини до постійного місця проживання до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії.

Судове рішення добровільно виконано не було, в справі видано виконавчий лист, який було пред`явлено на примусове виконання до органів ДВС.

Згідно зі ст. 129-1 Конституції України та ст.ст. 2,18 Цивільного процесуального кодексу України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і виконуються в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень згідно зі ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Закон України «Про виконавче провадження» встановлює саме обов`язок, а не право державного виконавця, відкрити виконавче провадження та прийняти виконавчий документ до виконання, вживати заходів щодо примусового виконання.

Заходами примусового виконання рішень відповідно до норм ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Як встановлено судом, постановою державного виконавця Полтавського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Барана С.В. від 13.02.2020 було відкрито виконавче провадження № 61256278 з примусового виконання судового рішення в справі № 552/1759/19.

Також встановлено, що постановою державного виконавця Полтавського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Барана С.В. від 13.08.2021 виконавчий документ повернуто стягувачеві з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Державний виконавець, приймаючи рішення про повернення виконавчого документа стягувачеві, обґрунтовував його тим, що 11.08.2021 передача від боржника дитини стягувачу не відбулася, оскільки стягувач був відсутній за визначеною адресою у визначений час при проведенні виконавчих дій.

Стягувач, звертаючись до суду з даною скаргою, вказує на ту обставину, що не був повідомлений державним виконавцем про проведення відповідних виконавчих дій 11.08.2021.

Дослідженими в справі доказами встановлено, що державний виконавець про дату проведення виконавчих дій 11.08.2021 повідомляв стягувача ОСОБА_2 шляхом направлення відповідного повідомлення 02.08.2021 засобами поштового зв`язку, яке не було та не могло бути отримане стягувачем, який має постійне місце проживання поза межами України, в термін до 11.08.2021.

В судовому засіданні державний виконавець не оспорював тієї обставини, що матеріали виконавчого провадження не містять даних про отримання такого повідомлення стягувачем.

Разом з тим, пунктом 4 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа.

Стягувачу ОСОБА_2 не було відомо про проведення виконавчих дій 11.08.2021, отже, останній не міг з`явитися для їх проведення, відсутні підстави вважати, що стягувач перешкоджає проведенню таких виконавчих дій.

Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку, що станом на 13.08.2021 в державного виконавця були відсутні підстави, визначені 4 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» для повернення виконавчого документа стягувачу.

Натомість, державний виконавець не пересвідчившись в тому, що стягувач повідомлений про дату вчинення виконавчих дій, прийняв відповідне рішення та постановою від 13.08.2021 повернув виконавчий документ стягувачеві.

Статтею 451 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Оскільки рішення державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачеві, оформлене постановою від 13.08.2021 прийняте за відсутності для того підстав, які визначені п. 4 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», суд приходить до висновку, що дії державного виконавця Полтавського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Барана С.В. у виконавчому провадженні № 61256278 в частині винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 13.08.2021 є неправомірними.

Абзацом другим ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Судом встановлено, що стягувач в заяві від 11.05.2021, яка отримана органом ДВС 21.05.2021 (а.с. 10-11) повідомив державному виконавцю адресу для листування.

Аналогічна адреса стягувача зазначена у виконавчому документі.

Разом з тим, як встановлено судом, повідомлення державним виконавцем стягувачу ОСОБА_2 надсилалося за іншою адресою.

Тому суд приходить до висновку про неправомірність дії державного виконавця Полтавського районного ВДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Барана С.В. у виконавчому провадженні № 61256278 в частині неналежного повідомлення стягувача ОСОБА_2 про вчинення виконавчих дій 11.08.2021.

Статтею 28 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням.

Як встановлено судом, копія постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачеві від 13.08.2021 рекомендованим поштовим відправленням надіслана не була, тому в цій частині дії державного виконавця є неправомірними.

При вирішенні вимог скарги про зобов`язання державного виконавця усунути перешкоди та скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 13.08.2021 суд виходить з того, що в силу норм ч. 5 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених ст. 37 Закону, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Як встановлено судом, виконавчий документ було повторно пред`явлено на примусове виконання, постановою державного виконавця Полтавського відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Тіхомірової Ю.В. від 28.09.2021 відкрито виконавче провадження № 66953674 з примусового виконання судового рішення в справі № 552/1759/19.

Оскільки судове рішення вже знаходиться на примусовому виконанні, суд не вбачає підстав для зобов`язання державного виконавця скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві. Таке скасування призведе до наявності двох відкритих виконавчих проваджень з примусового виконання одного і того ж судового рішення, що суперечить нормам Закону України «Про виконавче провадження».

Тому в цій частині скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 447-451 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Полтавського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Барана С.В. у виконавчому провадженні № 61256278 в частині неналежного повідомлення стягувача ОСОБА_2 про вчинення виконавчих дій 11.08.2021, в частині винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 13.08.2021 та в частині не направлення відповідної постанови стягувачу рекомендованим поштовим відправленням.

В задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Повний текст ухвали складено 18.10.2021.

Головуючий суддя Н.Л.Яковенко