ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2021 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

за участю секретаря - Піменової М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, третя особа: ОСОБА_2 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_3 , про визнання частково недійсним та скасування розпорядження органу приватизації, визнання частково недійсним та скасування свідоцтва на право власності на житло

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

26 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до Виконавчого комітету Павлоградської міської ради Дніпропетровської області в якому просить суд (згідно уточнених позовних вимог від 13.07.2020 року) визнати недійсним Розпорядження Органу приватизації відділу по обліку комунального майна та житлової площі Павлоградської міської ради № 30121 від 16 серпня 2018 року в частині включення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 в частині передачі 1/3 квартири АДРЕСА_1 , до нього, визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло від 16 серпня 2018 року на ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 та виключити з зазначеного свідоцтва, скасувати державну реєстрацію за № 43600188 від 22.10.2018 року на 1/3 частки права власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в квартирі АДРЕСА_1 , виключити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з числа власників квартири АДРЕСА_1 відповідно до свідоцтва про право власності, виданого 16 серпня 2018 року відділом по обліку та розподілу житлової площі.

Позовна заява мотивована тим, що у 1992 році матері позивача ОСОБА_3 було видано ордер на вселення квартиру АДРЕСА_2 , в яку вселились та зареєструвались. Шлюб між батьком позивача,- ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було розірвано 01 серпня 2006 року. В серпні 2014 року ОСОБА_4 загинув в зоні проведення антитерористичної операції, операції об`єднаних сил в Донецької області. 16 серпня 2018 року ОСОБА_3 , вирішила приватизувати квартиру АДРЕСА_2 . Позивача вона про це не повідомила, про що остання дізналась 01 листопада 2018 року. Відмову від участи в приватизації житла по АДРЕСА_3 , пояснює тією обставиною, що позивач є членом сім`ї загиблого учасника АТО, про що вона отримала відповідне посвідчення і має пільгу на отримання житла, якою вона мала намір скористуватися після закінчення навчання в гірничому коледжі в м. Павлограді.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2020 року в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, третя особа: ОСОБА_2 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_3 , про визнання частково недійсним та скасування розпорядження органу приватизації, визнання частково недійсним та скасування свідоцтва на право власності житло - відмовлено у повному обсязі (а.с.120-122).

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 посилається на те, що рішення суду 1 інстанції ухвалене при неповному з`ясуванню обставин справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги (а.с.124-137).

В порядку ст. 360 ЦПК України, від Виконавчого комітету Павлоградської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду 1 інстанції, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги, просив, рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що з 11 серпня 2000 року ОСОБА_4 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Павлограду Павлоградського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області 01.08.2006 року.

Від даного шлюбу сторони мають доньку - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

13.10.2006 року ОСОБА_7 та ОСОБА_5 уклали шлюб, від якого мають доньку - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З довідки міського інформаційно-розрахункового аналітичного центру у Павлоградської міської ради від 12.07.2018 року № б/н вбачається, що ОСОБА_3 та її доньки ОСОБА_1 , ОСОБА_2 перебували на квартирному обліку, займали квартиру АДРЕСА_1 .

Розпорядженням № 30121 від 16.08.2018 року відділу обліку комунального майна та житлової площі Павлоградської міської ради передано на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 та видано свідоцтво про право власності від 16.08.2018 року № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (по 1/3 частині кожній).

Судом встановлено, що ОСОБА_3 було подано заяву встановленої форми на приватизацію квартири АДРЕСА_1 . Дана заява від імені та в інтересах неповнолітніх доньок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 була підписана ОСОБА_3 , що підтверджено ОСОБА_3 в судовому засіданні.

До вказаної заяви було додано довідку про склад сім`ї наймача квартири, в якій вказано, що станом на момент подачі заяви про приватизацію наймачі мають право на житло.

У своїй письмовій заяві до органу приватизації ОСОБА_3 висловила волю неповнолітніх ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відносно приватизації конкретного житла.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що під час приватизації спірної квартири не було порушено прав позивача, оскільки було дотримано вимог Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян.

Колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції.

Суд першої інстанції правильно посилався на норми Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду".

Посилання апелянта, що в даних правовідносинах має бути застосовано Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Постанову КМУ №719 "Про Порядок виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення деяким категоріям осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, а також членів їх сімей", колегія суддів відхиляє та наголошує, що спір розглядається в порядку цивільного судочинства, а не адміністративного, позовні вимоги не містять зобов`язання органу вчинити якісь певні дії, адже, в даних правовідносинах у виконавчого комітету відсутній будь-який обов`язок щодо вчинення конкретних дій по відношенню до позивача.

Згідно зі статтею 3 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), кімнат у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю.

Аналогічні положення містяться у пункту 5 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, яке затверджене Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 16.12.2009 № 396.

Пунктом 1 статті 5 Закону "Про приватизацію державного житлового фонду" визначено, що до членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло, тобто, передача квартир у власність здійснюється тільки наймачам і членам їх сімей.

Згідно пункту 4 статті 5 Закону "Про приватизацію державного житлового фонду" право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитку з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які на законних підставах проживають у них.

Відповідно до положень статей 1, 5, 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", за якими передача займаних квартир здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири, при цьому до членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі разом з наймачем або за якими зберігається право на житло.

Пунктом 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян передбачено, що громадянином до органу приватизації подаються: оформлена заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; довідка про склад сім`ї та займані приміщення; копія ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку); документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; заява - згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі.

За неповнолітніх членів сім`ї наймача рішення щодо приватизації житла приймають батьки (усиновлювачі) або піклувальники. Згоду на участь у приватизації дітей вони засвідчують своїми підписами у заяві біля прізвища дитини.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 було подано заяву встановленої форми на приватизацію квартири АДРЕСА_1 . Дана заява від імені та в інтересах неповнолітніх доньок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 була підписана ОСОБА_3 , що підтверджено ОСОБА_3 в судовому засіданні.

До вказаної заяви було додано довідку про склад сім`ї наймача квартири, в якій вказано, що станом на момент подачі заяви про приватизацію наймачі мають право на житло.

У своїй письмовій заяві до органу приватизації ОСОБА_3 висловила волю неповнолітніх ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відносно приватизації конкретного житла.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що під час приватизації спірної квартири не було порушено прав позивача, оскільки було дотримано вимог Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Частиною десятою статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" визначено, що зміст правочину не повинен суперечити положенням інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Таким чином, враховуючи письмову згоду матері позивача щодо приватизації спірної квартири, подання нею всіх необхідних документів та вчинення дій, передбачених Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду", Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, суд приходить до висновку про те, що відсутні підстави для визнання недійсним та скасування розпорядження органу приватизації відділу по обліку комунального майна та житлової площі Павлоградської міської ради № 30121 від 16.08.2018 року та свідоцтва про право власності від 16.08.2018 року.

Колегія суддів наголошує, що неповідомлення ОСОБА_3 позивача щодо приватизації спірної квартири не може бути підставою для скасування оскаржуваного розпорядження та свідоцтва про право власності, оскільки такі видані відповідно до вимог закону та не суперечать Конституції України. Крім того, в своїй письмовій заяві до органу приватизації ОСОБА_3 , як законний представник відповідно до ст.242 Цивільного кодексу України, висловила волю позивача, своєї неповнолітньої доньки, відносно приватизації конкретного житла, тому її право на приватизацію ніким не порушено.

Крім того, позивач обґрунтовуючи перепони, що виникли у неї у зв`язку з проведеною приватизацією, для користування пільгами для сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, не надала жодного документального підтвердження таких труднощів, а саме звернення до відповідного органу та відмова в отриманні певних пільг.

На підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, місцевий суд, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про те, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та прийшов до обґрунтованого висновку.

Апеляційна скарга переповнена оцінкою доказів апелянтом, при цьому не вказується, які з доказів неправомірно були судом першої інстанції не прийняті, чи досліджувались із порушенням установленого законом порядку.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 259, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді: