ПОСТАНОВА

Іменем України

12 жовтня 2021 року м. Кропивницький

справа № 385/559/21

провадження № 22-ц/4809/1281/21

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (суддя-доповідач), Дуковського О. Л., Письменного О. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області (суддя Гришак А. М.) від 18 травня 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2021 року ОСОБА_1 перед`явилася позов до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів у розмірі 188507,28 грн.

Позивачка посилалася на те, що рішенням Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 26 листопада 2020 року визначено обов`язок відповідача сплачувати аліменти на її користь на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Внаслідок невиконання відповідач рішення суду виникла заборгованість, яка становить 70822,10 грн.

З урахуванням наведеного, посилаючись на положення частини 1 статті 196 СК України, позивачка просила стягнути з відповідача на свою користь неустойку за прострочення сплати аліментів починаючи з березня 2020 року по квітень 2021 року у розмірі 188507,28 грн.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 18 травня 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки задоволено частково. Суд ухвалив стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей у сумі 70882,10 грн.

Суд першої інстанції встановив факт заборгованості ОСОБА_2 по сплаті аліментів на утримання дітей, визначених рішенням суду від 26 листопада 2020 року, яка становить 70882,10 грн. Суд виходив з того, що пеня має стягуватися з відповідача з дня набрання законної сили рішення суду про стягнення аліментів, тобто з 29 грудня 2020 року по 21 квітня 2021 року (по день звернення позивачки до суду з позовом про пеню). З урахуванням обмеження розміру пені, встановленого ч. 1 ст. 196 СК України, суд зменшив суму стягнення до 100 % заборгованості про аліментах.

При цьому суд відхилив заперечення відповідача про відсутність його вини у виникненні заборгованості по аліментах вказавши, що відповідач був обізнаний про пред`явлений 31 березня 2020 року позивачкою до нього позов про стягнення аліментів на утримання дітей, а тому саме з цього часу він зобов`язаний сплачувати їх. Крім того, суд вказав, що з заробітку відповідача може вираховуватися до 70 % на погашення заборгованості по аліментах, а фактично утримання 67 %.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій просив рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 18 травня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог повністю.

Апеляційну скаргу обгрунтовувала тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, вказав, що позивачем не надано до суду належних доказів наявності його вини у виникненні заборгованості за аліментами, що являється обов`язковою умовою для стягнення неустойки. Він негайно приступив до виконання рішення суду про стягнення з нього аліментів. Водночас за іншим рішенням суду він сплачує аліменти на користь позивачки аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_6 на період її навчання у розмірі 1/5 частини його заробітку, а отже загальний розмір стягуваних з нього аліментів становить 35 % його доходу (заробітку), що позивачка приховала від суду. Фактично заборгованість виникла через тривалий, впродовж 9 місяців, розгляд судом справи про стягнення аліментів, що не враховано судом. Крім того, суд не врахував, що він додатково подав за місцем своєї роботи заяву про стягнення з нього додатково 7% заробітку на погашення існуючої заборгованості перед позивачкою по аліментах. Він стверджує, що жодним чином не ухилявся від виконання рішення суду про стягнення аліментів, а тому, на його думку, суд безпідставно стягнув з нього неустойку.

Узагальнені доводи і заперечень інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін з огляну на те, що рішення є законним та обгрунтованим.

Суд першої інстанції встановив такі неоспорювані обставини :

Згідно з рішенням Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 26 листопада 2020 року у справі № 385/323/20 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% всіх видів його заробітку (доходу) на місяць, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно до повноліття ОСОБА_3 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , а потім на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу) на місяць, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до його повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 . Стягнення розпочати з 31 березня 2020 року. Рішення в частині стягнення аліментів в межах місячного платежу допущено до негайного виконання.

Вказане рішення суду набрало законної сили 29 грудня 2020 року.

17 грудня 2020 року Ульяновський районний суд Кіровоградської області на підставі рішення суду від 26 листопада 2020 року видав виконавчий лист № 385/323/20.

Постановою державного виконавця Гайворонського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 22 грудня 2020 року на підставі виконавчого листа № 385/323/20 відкрито виконавче провадження, а також винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника.

Відповідно до виконаного державним виконавцем Гайворонського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Єфременко Т. І. розрахунку станом на квітень 2021 року заборгованості ОСОБА_2 по аліментах складала 70882,10 грн.

Крім того, суд встановив, що 17 грудня 2020 року Ульяновським районним судом Кіровоградської області видано виконавчий лист по справі №385/325/20, згідно з яким «суд вирішив: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої дочки - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 1/5 частин всіх видів заробітку (доходу) й стягувати щомісячно до закінчення дочкою навчання, тобто до 20 червня 2022 року. Стягнення розпочати з 31 березня 2020 року. Рішення суду в частині стягнення аліментних платежів за один місяць допустити до негайного виконання».

22 грудня 202 року державний виконавець Гайворонського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) виніс постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №63977850 та постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника ВП 63977850.

05 січня 2021 року ОСОБА_2 подав за місцем своєї роботи заяву в якій просив утримувати додатково 7 відсотків із його заробітної плати у зв`язку з утворенням заборгованості за 2020 рік у сумі 113411,45 грн.

Згідно з копією розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по ВП №63977850, складеною державним виконавцем Єфременко Т.І., заборгованість станом на квітень 2021 року становить 32209,59 грн; сплачено заборгованості за січень 2021 року - 2577,77 грн, за лютий 2021 року - 2577,17 грн, за березень 2021 року - 2582,67 грн, за квітень 2021 року - 2582,67 грн.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Частиною 1 статті 368 ЦПК України визначено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями встановленими главою I розділу V ЦПК України.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У цій справі ціна позову становить 188507,28 грн, що менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (227000,00 грн). Крім того, ця справа не належить до тих категорій справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (ч. 4 ст. 274 ЦПК України).

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За наведених обставин апеляційна скарга ОСОБА_2 розглянута судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження.

Згідно 3 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Щодо суті спору

Задовольняючи частково позовні вимоги, місцевий суд виходив із того, що оскільки заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини відповідача, то з нього підлягає стягненню неустойка за період прострочення, але не більше 100 % розміру заборгованості по аліментах.

З такими висновками суду не можна погодитися так, як вони не відповідають обставинам цієї справи.

Згідно зі ст. 180 СК Українибатьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів, передбачених ст. 181 СК України, виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції Українисудові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України, Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. У п. 9 ст. 129 Конституції Українидо основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені)у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді передбаченої ст. 196 СК України неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а також про те, що на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин вказував Пленум Верховного Суду України у п. 22 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 вказав, зокрема, про таке: «Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів».

У цій самій постанові Верховний Суд вказав про таке: «У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. У зв`язку з викладеним Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вважає за необхідне уточнити висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2018 року у справі № 572/1689/16-ц (провадження № 61-311 св 17), зазначивши, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками».

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У цій справі суд першої інстанції неправильно розтлумачив норму ч. 1 ст. 196 СК України, не врахував висновки Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду викладені у постанові від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 щодо застосування цієї норми права, не перевірив доводи сторін належним чином.

Обгрунтовуючи свої вимоги про стягнення неустойки, позивачка посилалася на виниклу з вини відповідача заборгованість зі сплати аліментів на утримання дітей, присуджених рішенням Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 26 листопада 2020 року, яке набрало законної сили 29 грудня 2020 року.

Відповідач не заперечував ні факт існування його заборгованості за аліментами, які присудив суд, ні розмір цієї заборгованості. Однак він категорично заперечував свою вину у виникненні цієї заборгованості та вказував, що докладає зусиль для її сплати.

Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

За рішенням Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 26 листопада 2020 року у справі № 385/323/20, яке набрало законної сили 29 грудня 2020 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей з 31 березня 2020 року.

Норма ч. 1 ст. 191 СК України направлена на захист майнових прав дитини.

Проте, хоч аліменти на дитину і присуджуються від дня пред`явлення позову, але обов`язок їх сплатити у платника аліментів виникає з дня набрання рішенням суду законної сили.

Аналіз статей 191, 196 СК України дає підстави вважати, що право на пеню у стягувача аліментів може виникнути не з часу пред`явлення позову про стягнення аліментів чи набрання відповідним рішенням суду законної сили, а з часу винного невиконання такого судового рішення платником аліментів.

Тому висновок суду першої інстанції про те, що обов`язок сплачувати аліменти присуджені з 31 березня 2020 року виник у відповідача з 29 грудня 2020 року є правильним. Проте суд не дав оцінку вконавню відповідачем рішення суду.

Ба більше, далі, мотивуючи своє рішення, місцевий суд зробив протилежний за змістом неправильний висновок про те, що відповідач був обізнаний про те, що 31 березня 2020 року позивачка пред`явила до нього позов про стягнення аліментів, а тому він був зобов`язаний їх сплачувати з цієї дати, але не сплачував та допустив утворення заборгованості.

Як вбачається з складеного державним виконавцем Єфременко Т. І. розрахунку заборгованості по аліментах (с. 14), заборгованість у сумі 70882,10 грн виникла в період з березня по листопад 2020 року, тобто за час коли спір про стягнення аліментів був на розгляді в Ульяновському районному суді Кіровоградської області.

Рішення суду про стягнення аліментів набрало законної сили та було пред`явлено позивачкою до виконання в грудні 2020 року і того ж місяця з заробітку відповідача були стягнуті кошти на сплату поточної заборгованості по аліментах. Простроченої заборгованості по поточних аліментних платежах з грудня 2020 року відповідач не має.

Отже, відповідач є невинуватим у виникненні заборгованості за час розгляду справи про стягнення аліментів в суді в сумі 70882,10 грн, що, відповідно до висновку Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду викладеного в постанові від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19, вказує на відсутність підстав для стягнення неустойки (пені).

Крім того, правильно встановивши, що іншим рішенням Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 26 листопада 2020 року у справі № 385/325/20 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 1/5 частин всіх видів заробітку (доходу) до закінчення дочкою навчання 20 червня 2022 року, а також встановивши, що 05 січня 2021 року ОСОБА_2 подав за місцем своєї роботи заяву про утримання з його заробітної плати додатково 7 % для сплати заборгованості по аліментах за 2020 рік у сумі 113411,45 грн, суд першої інстанції не дав належної оцінки цим обставинам, які, вочевидь, вказують на добросовісність відповідача у виконанні своїх аліментних зобов`язань, встановлених рішенням суду.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно відхилив обгрунтовані заперечення відповідача проти позову, які підтверджені доказами та достовірно вказують на те, що він приступив до виконання рішення суду про стягнення з нього аліментів після набрання ним законної сили, а нарахована заборгованість виникла не через його умисел або необережність. Тож відповідач спростував наявність своєї вини у виникненні заборгованості, що, відповідно, спростовує пред`явлені до нього вимоги про стягнення пені.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з п. 3 ч. 1 статті 376 ЦПК України невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи являється підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

Оскільки неправильність висновків суду першої інстанції привела до неправильності рішення в цілому, то воно підлягає скасуванню повністю з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 18 травня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) відмовити повністю.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Повний текст постанови складено 12 жовтня 2021 року.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді О. Л. Дуковський

О. А. Письменний