Дата документу 18.10.2021 Справа № 937/1006/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/3098/21 Головуючий у 1-й інстанції: Сметаніна А.В.
Є.У.№ 937/1006/20 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А.В.,

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 травня 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на її користь аліментів на утримання непрацездатної матері у розмірі по 1/4 частині з кожного з усіх видів їх доходів (заробітків), щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви.

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що вона є ветераном праці, на теперішній час отримує пенсію за віком, розмір якої складає з січня 2021 року - 3267,16 грн., інших доходів не має, проживає одна та має тяжкі захворювання, а саме: ішемічну хворобу серця: діфузорний кардіосклероз, порушення функцій суглобів ІІ-ІІІ ступенів, у зв`язку із чим потребує постійного лікування. Позивач неодноразово зверталась до своїх дітей з проханням надати їй хоча б якусь матеріальну допомогу, однак відповідачі їй відмовляють. На підтримання життєдіяльності та лікування позивач потребує постійної матеріальної допомоги.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 травня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь його непрацездатної матері ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/12 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 08 лютого 2021 року і довічно.

Стягнуто з ОСОБА_4 , на користь його непрацездатної матері ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/12 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 08 лютого 2021 року і довічно.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь її непрацездатної матері ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/12 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 08 лютого 2021 року і довічно.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 302,67 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 302,67 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір у розмірі 302,67 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту, необґрунтованість, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове, яким стягнути з відповідачів по ј частини з усіх видів заробітку з дати подання позовної заяви та довічно.

Копію ухвали апеляційного суду Запорізької області від 23 липня 2021 року про відкриття провадження у справі отримано відповідачами 28 липня 2021 року. Відзиви на апеляційну скаргу не надходили.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно п. 1 ч. 1 ст.ст. 374, 375 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення.

Апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, ОСОБА_1 мешкає одна за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією довідки з місця проживання, виданої головою квартального комітету №82 від 01.01.2021 (а.с.12, звор. стор.).

Згідно копії посвідчення серії НОМЕР_1 від 07 травня 1996 року ОСОБА_1 є ветераном праці (а.с.13).

Згідно копії довідки про доходи №7225 9122 2602 4213 від 26.01.2021 ОСОБА_1 перебуває на обліку в Мелітопольському об?єднаному управлінні ПФУ в Запорізькій області і отримує пенсію за період з 01.01.2020 року по 31.02.2021 року - 35 440,09 грн., а саме з січня 2020 по березень 2020 - 2229,17 грн. щомісячно, в квітні 2020 - 2729,17 грн., з травня 2020 по серпень 2020 - 2829,17 грн. щомісячно, з вересня 2020 по листопад 2020 - 2857,47 грн. щомісячно, в грудні 2020 - 2867,16 грн. та в січні 2021 - 3267,16 грн. (а.с.14).

Також позивач отримує субсидію на оплату комунальних послуг, в другому кварталі 2020 року вона отримала 1007,30 грн., а в третьому кварталі 2020 року - 424,92 гривні, що підтверджується копією відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків № 2181/W6008 від 28.01.2021 року (а.с.14, звор.стор).

Інших доходів позивач ОСОБА_1 не отримує, що підтверджується доданою до позову копією довідки про відсутність індивідуальних відомостей про особу від 26.01.2021 (а.с.15).

Відповідно до копії довідки, виданої КНП «Центр медико-санітарної допомоги №2» від 26.01.2021, ОСОБА_1 встановлено діагноз «Ішемічна хвороба серця: діфузорний кардіосклероз. Порушення функції суглобів II - ПІ ступенів. Хронічне обструктивне захворювання легень ІІ ступеню. Цереброастенічний синдром ІІ-ІІІ ступенів з частковим порушенням когнітивних функцій. Потребує постійного лікування (а.с.15, звор.стор.).

Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є сином позивача ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Бюро запису актів громадянського стану Іркутської області від 25 грудня 1956 року (щодо підтвердження дошлюбного прізвища) та копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , виданого відділом РАЦС Мелітопольського міськвиконкому 28 вересня 1993 року, копією паспорту серії НОМЕР_4 , виданого Мелітопольським МВ УМ ВС України в Запорізькій області 14 травня 2002 року /а.с. 6-7/.

Відповідач ОСОБА_3 отримує пенсію за віком, що підтверджується доданою до позовної заяви копією пенсійного посвідчення серії НОМЕР_5 , виданого Пенсійним фондом України 22.03.2017 року /а.с.9/.

Відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є сином позивача ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 , виданого Ленінським РАЦС м. Іркутськ 07 березня 1958 року (щодо підтвердження дошлюбного прізвища), копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб № 8 від 06 листопада 2020 року, копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_7 , виданого відділом РАЦС Шосткинського райвиконкому Сумської області 01 серпня 1990 року та копією паспорту серії НОМЕР_8 , виданого Мелітопольським РВ ГУМВС України в Запорізькій області 12 липня 2011 року /а.с.9-10/.

Відповідач ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є донькою позивача ОСОБА_1 , що підтверджується копією довідки про народження № А-04504, виданого відділом по м. Іркутську служби записів актів цивільного стану Іркутської області 16 грудня 2020 року (щодо підтвердження дошлюбного прізвища) та копією Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб № 2 від 05 січня 2021 року.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, непрацездатна позивач має право на утримання від своїх дітей, потребує матеріальної допомоги, передбачені законом підстави для звільнення від надання утримання відсутні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Згідно частини 1 статті 172 СК України дитина, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу.

Відповідно до частини 1 статті 202 СК України повнолітні діти зобов`язані утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги.

Частиною 2 цієї статті унормовано, якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає.

Положеннями статті 205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (стаття 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (стаття 204 СК України).

Тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу.

Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу.

При встановленні того, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Вказаний висновок викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у цивільній справі № 212/1055/18-ц (касаційне провадження № 61-2386сво19).

У справі, що переглядається суд першої інстанції, встановивши, що позивачка є ветераном праці, пенсіонерка, непрацездатна особа, яка має мають ряд стійких хронічних захворювань, потребують постійного прийому ліків для підтримання життєдіяльності, дійшов правильного висновку про наявність у ОСОБА_1 потреби у матеріальній допомозі, яку можуть надавати її діти, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у даній справі.

При визначенні розміру аліментів, суд першої інстанції врахував матеріальний стан відповідачів, та те, що позивачка по справі отримує пенсію у розмірі, що перевищує прожитковий мінімум, встановлений для осіб, які втратили працездатність, врахував положення статей 202, 203 СК України, які регулюють спірні правовідносини, не передбачають врахування лише прожиткового мінімуму, встановленого законом, як безумовної умови для стягнення чи відмови у стягненні аліментів, та визначив аліменти у розмірі 1/12 з кожного з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог. Рішення суду першої інстанції винесено з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Доводи скарги фактично зводяться до незгоди апелянта із мотивами судового рішення, які наведені в його обґрунтування, а також переоцінки доказів, проте відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 травня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуючий: І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська