Справа № 585/2304/21
Номер провадження 2/585/907/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2021 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді - Євтюшенкової В.І.,

з участю секретаря судового засідання - Ковган О.В.,

розглянув у залі судових засідань у порядку загального позовного провадження, у відкритому судовому справу № 585/2304/21, провадження № 2/585/907/21

Позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

Предмет спору: визначення розміру часток у спільній сумісній власності подружжя.

Представник позивача - Менько Дмитро Дмитрович, який діє на підставі Ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії ВМ № 1018547 від 06 серпня 2021 року.

Представник відповідача - Алфімов Віталій Віталійовича, який діє на підставі довіреності від 01 вересня 2021 року, зареєстрованої в реєстрі за № 2858.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

До суду звернувся адвокат Менько Д. Д., який діє в інтересах своєї довірительниці ОСОБА_1 , з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації за Ѕ частку у спільному майні.

В обгрунтування позову представник позивача ОСОБА_3 посилається на те, що рішенням Роменського міськрайонного суду від 19.10.2020 р. частково задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. Виділено ОСОБА_1 наступне майно: холодильник; газову плиту; витяжку кухонну; мийку; кухню; бойлер; пральну машину; стінку меблеву (зала); прихожу; телевізор; софу; крісла 2 шт.; дитячу спальню: стінку меблеву; диван; кондиціонер; всього на суму 37006 грн. Інше рухоме майно, а саме майно, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (диван, холодильник, телевізор, музичний центр), вантажний автомобіль марки ГАЗ-3307, 1993 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 79269,00 грн., причеп до легкового автомобіля марки КРЕОН 1Б-1-1800, 2017 року випуску, вартістю 8987 грн., а всього на суму 93726 грн., виділено ОСОБА_2 .. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 28360 грн. грошової компенсації різниці вартості часток у спільній сумісній власності подружжя та судові витрати в сумі 17007 грн. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено. Постановою Сумського апеляційного суду від 19.01.2021 рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 19.10.2020 р. в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_4 про визнання права власності на 1/2 частину тимчасових споруд скасовано. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину тимчасових споруд, які розміщені за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: на три маленьких альтанки з лавками та столами); три великих альтанки (з лавками та столами); два торгівельних павільйони; дровник. Вказаними судовими рішеннями встановлено, що сторони з 29 серпня 1997 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Згідно свідоцтв про державну реєстрацію фізичної особи підприємця, ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа підприємець з 10 червня 2004 року, а ОСОБА_1 з 15 січня 2005 року. Рішенням Роменського міської ради від 26 січня 2017 року продовжено термін дії договору особистого строкового сервітуту фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 для обслуговування тимчасової споруди на земельній ділянці площею 0,0103 за адресою: АДРЕСА_1 . 07 березня 2017 року між Роменською міською радою та ФОП ОСОБА_2 укладено додаткову угоду про поновлення терміну дії договору особистого строкового сервітуту, для обслуговування тимчасової споруди розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (обліковується із 04 березня 2014 року № 004), якою поновлено термін для особистого строкового сервітуту строком на 2 року 11 місяців, до 04 лютого 2020 року.

Після набрання законної сили постановою Сумського апеляційного суду від 19.01.2021 відповідач ОСОБА_2 одноосібно використовує у своїй підприємницькій тимчасові споруди, що належать сторонам на праві спільної часткової власності. ОСОБА_1 доступу до тимчасових споруд не має, використовувати їх за цільовим призначенням для здійснення підприємницької діяльності не може, оскільки: 1)14.02.2017 здійснено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ; 2) за змістом ст. 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення за своїм призначенням використовується для здійснення підприємницької діяльності. Розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування; 3) за зверненням ОСОБА_1 від 12.04.2021 р. до Роменської міської ради щодо відведення їй земельної ділянки орієнтовною площею 0,0103 га для обслуговування будівель торгівлі у користування на умовах оренди за адресою: АДРЕСА_1 , згідно поданих графічних матеріалів, листом від 14.05.2021 № 03-19/1184 заступник Роменського міського голови повідомив її, що зазначена в її графічних матеріалах земельна ділянка по АДРЕСА_1 , перебуває у користуванні на умовах особистого строкового сервітуту у гр. ОСОБА_2 із 04.03.2014 року. Даний договір діє до 04.01.2023 року згідно Положення «Про затвердження порядку надання місць для розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на умовах особистого строкового сервітуту на території міста Ромни». Згідно п. 2.17 Порядку до закінчення терміну дії договору про встановлення особистого строкового сервітуту міській раді забороняється передача земельної ділянки, на якій розміщено ТС (групи ТС) у користування або володіння іншим особам, у тому числі шляхом проведення аукціону. Враховуючи викладене, виконавчий комітет Роменської міської ради не має права надати земельну ділянку по АДРЕСА_1 на умовах оренди до закінчення терміну дії договору особистого строкового сервітуту задля не порушення прав сервітуарія; 4) згоди щодо встановлення порядку користування тимчасовими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , між сторонами у справі не досягнуто і користуватись ними ОСОБА_1 не може з огляду на те, що не є суб`єктом підприємницької діяльності.

ОСОБА_1 , як співвласник вищевказаних тимчасових споруд, які використовуються ОСОБА_2 у його підприємницькій діяльності, позбавлена правомочностей щодо володіння, користування та розпорядження тимчасовими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . Таким чином, спірними у справі є питання наявності у ОСОБА_1 права на стягнення з відповідача грошової компенсації за частку у праві спільної часткової власності на тимчасові споруди, право на стягнення якої виникло у неї у зв`язку з неможливістю їх поділу та неможливістю спільного користування ними.

Згідно висновку експерта за результатами проведеної судової оціночно-будівельної експертизи № 1715/2048 у цивільній справі №585/2774/18 (провадження №2/585/976/18), складеного 17 грудня 2018 року, ринкова вартість тимчасових споруд у кількості три маленькі альтанки (з лавками та столами); три великі альтанки (з лавками та столами); два торгівельних павільйони; одного дровника, що розташовані в АДРЕСА_1 , станом на дату складання цього висновку, становила 282900 грн. Ринкова вартість Ѕ частини вказаних тимчасових споруд становить 141450 грн. (282900:2 = 141450). Тому просить стягнути з відповідача 141450 грн. грошової компенсації вартості на належну їй Ѕ частку у спільному майні, яке складається із тимчасових споруд, розміщених в АДРЕСА_1 , а саме: три маленьких альтанки (з лавками та столами); три великих альтанки (з лавками та столами), два торгівельних павільйони, дровник та припинити її право на вказану частку у майні з дня отримання грошової компенсації на вказані тимчасові споруди.

Від ОСОБА_2 надійшов відзив на позов, в якому він зазначає, що вимоги позивача ОСОБА_1 є незаконними, необгрунтованими, виходячи з наступного. За ОСОБА_1 було визнано право спільної власності не на частину єдиного майнового комплексу, що використовується для здійснення підприємницької діяльності, а на конкретно визначені тимчасові споруди: три маленьких альтанки (з лавками та столами); три великих альтанки (з лавками та столами); два торгівельних павільйони; дровник, які розміщені за адресою: АДРЕСА_1 .

Тимчасові споруди, право спільної часткової власності на які було визнано за ОСОБА_1 , за виключенням одного торгівельного павільйону ним не використовується, про що позивачу та її представнику відомо.

Отже, три маленьких альтанки (з лавками та столами); три великих альтанки (з лавками та столами); два торгівельних павільйони та дровник, можливо поділити між співвласниками в натурі, оскільки їх, як рухомі речі можна вільно переміщувати у просторі і вони не втратять свого цільового призначення, тобто як були альтанками (з лавками та столами), або торгівельними павільйонами, дровниками, так ними і залишаться.

Він не заперечував і не заперечує щодо виділу позивачу в натурі тимчасових споруд на її вибір, пропорційно до її частки у праві спільної власності, за виключенням одного торгівельного павільйону, який використовується ним у підприємницькій діяльності. Таким чином позов ОСОБА_1 стягнення грошової компенсації за Ѕ частку трьох маленьких альтанок (з лавками та столами); трьох великих альтанок (з лавками та столами); двох торгівельних павільйонів та дровника суперечить висновкам щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі №522/6023/16-ц, від 07.04.2021 року у справі № 757/64512/16-ц та вимогам ст. ст. 181, 183, 364 ЦК України і є незаконним та необгрунтованим.

Крім того, він не спроможний виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ним права власності на спільне майно, яке до того ж, як рухоме майно, можливо поділити між ними в натурі.

Таким чином викладені ОСОБА_1 у позовній заяві про стягнення грошової компенсації за 1/2 частку у спільній власності доводи суперечать фактичним обставинам справи, висновкам щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду від 17.06.2020 року у справі № 740/3930/15-ц, від 26.05.2021 року у справі № 648/3137/15-ц та вимогам ст.ст. 3, 181, 183, 364 ЦК України і є незаконними та необгрунтованими. Тому у задоволені позову ОСОБА_1 просить відмовити.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 підтримав позов, посилаючись на обставини, викладені в ньому. Додатково пояснив, що коли відбувався поділ майна подружжя, альтанки поділені не були. За висновком експерта їх поділ є недоцільним, оскільки вони розміщені відповідно до плану розміщення таких будівель і споруд і використовуються відповідачем для здійснення саме підприємницької діяльності. Після ухвалення рішення ОСОБА_1 зверталася до Роменської міської ради з приводу реалізації її правомочностей щодо використання нею вказаних тимчасових споруд, проте листом від 14.05.2021 р. їй було повідомлено, що договір земельного сервітуту укладений з відповідачем ОСОБА_2 і діє до 04 січня 2023 року. Тому з нею такий договір не може бути укладений. Відповідач не погоджується за згодою сторін звернутися до органів місцевого самоврядування з приводу внесення змін до договору земельного сервітуту. Речі для професійних занять присуджуються тому, хто здійснює таку професійну діяльність, що визначено ч. 4 ст. 71 СК України. Таку діяльність здійснює як підприємець саме відповідач ОСОБА_2 у сфері торгівлі та обслуговування населення. Тому вважає, що вказані тимчасові споруди повинні бути присуджені саме відповідачу, а його довірительниця може реалізувати своє право на них шляхом стягнення з відповідача відповідної грошової компенсації, визначеної висновком судової оціночно-будівельної експертизи.

Представник відповідача ОСОБА_5 позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позов. Додатково пояснив, що проведена судова оціночно-будівельна експертизи не вирішує питання можливості поділу майна. Вказані питання повинна була б вирішити будівельно-технічна експертиза, проте клопотання про проведення такої позивачкою та її представником не заявлялось. До того ж у висновку проведеної експертизи зазначено, що поділ є «недоцільним», а не «неможливим», що не є тотожними поняттями. Єдиний майновий комплекс, як об`єкт, який використовується для здійснення підприємницької діяльності відрізняється від рухомого та нерухомого майна. Це встановлюють відповідні норми ЦК України, зокрема ст. 191 ЦК України. При цьому суд визнав право спільної часткової власності на об`єкти рухомого майна: три маленькі альтанки, три великих альтанки, два торгівельних павільйони, дровник, а не на частину майнового комплексу. Усі перелічені об`єкти є рухомими, тобто такими, що можуть бути переміщеними без втрати їх цільового призначення. До того ж, вказане майно на даний час відповідачем для підприємницької діяльності не використовується, тому, за вибором позивача, можливо поділити вказане майно в натурі. Вказані тимчасові споруди не мають прив`язки до земельної ділянки, де вони розміщені. Стаття 364 ЦК України говорить про неможливість поділу майна, а не недоцільність. Тому вважає висновок оціночно-будівельної експертизи №1715/2048 у цивільній справі №585/2774/18 (провадження №2/585/976/18), складений 17 грудня 2018 року немотивованим. Вважає, що підстав, передбачених ч. 2 ст. 364 ЦК України немає. Крім того, ОСОБА_2 є дрібним підприємцем і не має коштів для компенсації вартості майна. Тому ухвалення рішення про стягнення компенсації вартості майна стане непомірним тягарем для відповідача, оскільки заявлених коштів на компенсацію він не має, а при примусовому стягненні воно буде звернуто на його майно.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.

18 серпня 2021 року справу прийнято до розгляду судом та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання (а.с.32).

10 вересня 2021 року постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні (а.с.41).

Інші процесуальні дії передбачені п.3 ч.3 ст. 265 ЦПК України судом не застосовувались.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 19 жовтня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задоволено частково. Виділено ОСОБА_1 наступне майно: холодильник; газову плиту; витяжку кухонну; мийку; кухню; бойлер; пральну машину; стінку меблеву (зала); прихожу; телевізор; софу; крісла 2 шт.; дитячу спальню: стінку меблеву; диван; кондиціонер; всього на суму 37006 гривень. Інше рухоме майно, а саме майно, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (диван, холодильник, телевізор, музичний центр), вантажний автомобіль марки ГАЗ -3307, 1993 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартістю 79269,00 грн., причеп до легкового автомобіля марки КРЕОН 1Б-1-1800, 2017 року випуску, вартістю 8987 грн., а всього на суму 93726 грн., виділено ОСОБА_2 .. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 28360 грн. грошової компенсації різниці вартості часток у спільній сумісній власності подружжя та судові витрати в сумі 17007 грн.. В іншій частині позову відмовлено (а.с.8-12).

Постановою Сумського апеляційного суду від 19 січня 2021 року скасовано рішення Роменського міськрайонного суду від 19 жовтня 2020 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання права власності на Ѕ частину тимчасових споруд. Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину тимчасових споруд, які розміщені за адресою: АДРЕСА_2 , а саме: три маленьких альтанки (з лавками та столами), три великих альтанки (з лавками та столами), два торгівельних павільйони, дровник (а.с. 13-15).

Листом виконавчого комітету Роменської міської ради Сумської області від 14.05.2021 р. № 03-19/1184 ОСОБА_1 повідомлено, що зазначена в її графічних матеріалах земельна ділянка по АДРЕСА_1 перебуває у користуванні на умовах особистого строкового сервітуту у гр. ОСОБА_2 із 04.03.2014 року. Даний договір діє до 04.01.2023 року згідно Положення «Про затвердження порядку надання місць для розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на умовах особистого строкового сервітуту на території міста Ромни». Згідно п. 2.17 Порядку до закінчення терміну дії договору про встановлення особистого строкового сервітуту міській раді забороняється передача земельної ділянки, на якій розміщено ТС (групи ТС) у користування або володіння іншим особам, у тому числі шляхом проведення аукціону. Враховуючи викладене, виконавчий комітет Роменської міської ради не має права надати земельну ділянку по АДРЕСА_1 , на умовах оренди до закінчення терміну дії договору особистого строкового сервітуту задля не порушення прав сервітуарія (а.с.16).

З досліджених судом доказів вбачається, що між сторонами склалися правовідносини, щодо стягнення грошової компенсації за частку спільному майні.

Норми права, застосовані судом:

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст.13 ЦПК України).

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Згідно ч. 2 ст. 181 ЦК України рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі.

Відповідно до ст. 183 ЦК України подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Відповідно до статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Аналіз конструкції норм статей 364 та 365 ЦК України свідчить, що положення статті 365 ЦК України регулюють випадки, коли позивач співвласник майна, домагається позбавлення права власності на частку майна інших співвласників відповідачів у справі.

Випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно регулюються статтею 364 ЦК України.

Відповідно до частини другої статті 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 ЦК України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Згідно висновків Верховного Суду, викладених в Постанові від 07.04.2021 року у справі №757/64512/16-ц вирішуючи спір про поділ майна між подружжям, необхідно встановити не лише обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час придбання, його вартість та виходити з презумпції рівності часток, а й ураховувати інші істотні обставини, що мають значення для справи, зокрема можливість реального поділу майна з виділенням кожному із подружжя окремих видів (об`єктів) майна, можливість спільного користування певним видом майна у разі визначення ідеальних часток у цьому майні та спільного користування неподільною річчю, а також чи був визначений сторонами певний порядок користування спірнім майном, матеріальне становище співвласників щодо можливості сплати грошової компенсації при перевищенні вартості частки, що підлягає виділу іншому із подружжя тощо.

У постанові Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року у справі № 6-4цс14 зроблено висновок, що при вирішенні справи слід було враховувати і загальні засади цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності з врахуванням прав та інтересів усіх співвласників. При цьому суду слід було ретельно вивчити обставини справи з метою з`ясування, чи не зловживає позивач, який бажає виділу частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні та чи реалізація цього права не порушить прав інших осіб, які не мають змоги сплатити співвласнику грошову компенсацію вартості його частки.

У постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року у справі № 6-2925 цс15 зроблено висновок, що з врахуванням закріплених в пункті 6статті 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар. Таким чином суд має встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Мотиви суду.

Проаналізувавши обставини справи, оцінивши надані докази з точки зору їх достатності та допустимості кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Постановою Сумського апеляційного суду від 19 січня 2021 року скасовано рішення Роменського міськрайонного суду від 19 жовтня 2020 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання права власності на Ѕ частину тимчасових споруд. Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину тимчасових споруд, які розміщені за адресою: АДРЕСА_2 , а саме: три маленьких альтанки (з лавками та столами), три великих альтанки (з лавками та столами), два торгівельних павільйони, дровник. Тобто судом визнано право позивачки на окремі об`єкти рухомого майна, які можливо поділити між співвласниками в натурі.

При цьому суд також бере до уваги, що відповідач ОСОБА_2 не заперечує проти виділу позивачу в натурі тимчасових споруд на її вибір, пропорційно до її частки у справі спільної власності.

Належних та допустимих доказів того, що відповідач ОСОБА_2 спроможний виплатити позивачу компенсацію вартості Ѕ частки у спільно мій власності, суду не надано. При цьому беззаперечної згоди на виплату позивачу матеріальної компенсації вартості її частки ОСОБА_2 також не надав.

Крім того, судом не встановлено перешкод у реалізації ОСОБА_1 свого права на частину спільного майна шляхом його продажу.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що право позивачки на частину спільного майна відповідачем не порушено, отже у задоволенні позову слід відмовити.

Судові витрати слід залишити за позивачкою, оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Суд вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , представник позивача - ОСОБА_3 , до ОСОБА_2 , представник відповідача - ОСОБА_5 , про стягнення грошової компенсації за 1/2 частку у спільній власності, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складання повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Роменський міськрайонний суд.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , паспорт НОМЕР_3 .

Представник позивача: ОСОБА_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Представник відповідача ОСОБА_5 , місцезнаходження: АДРЕСА_6 , паспорт НОМЕР_6 .

Повне судове рішення складене 18 (14-17 жовтня вихідні дні) жовтня 2021 року.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ В. І. Євтюшенкова