Справа № 727/7910/21
Провадження № 4-с/727/35/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2021 року Шевченківський районний суд м. Чернівці у складі:

головуючого-судді: Одовічен Я.В.

за участю секретаря: Філатової К.А.

скаржника: ОСОБА_1

представника скаржника:Оберемко Р.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_1 на постанову закриття виконавчого провадження , -

ВСТАНОВИВ :

19.08.2021 року стягувач звернувся до суду зі скаргою на постанову закриття виконавчого провадження.

Посилався на те, що рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 29.11.2019 року у справі №727/898/19 було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 . Зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 нежитловими приміщеннями, а саме: будівлею оздоровчого комплексу з кафе-баром, загальною площею 277,95 кв.м., що розташована за адресою АДРЕСА_1 , надати доступ та передати ключі від нежитлових виробничих приміщень, а саме будівлі оздоровчого комплексу з кафе-баром, загальною площею 277,95 кв.м., що розташована за адресою АДРЕСА_1 .

На виконання рішення суду, стягувачем виконавчий документ звернуто до примусового виконання до Першого відділу ДВС у м.Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

05.07.2021 року під час перевірки виконання вимоги державного виконавця представником боржника ОСОБА_3 було передано ключі від фасадних вхідних дверей приміщення, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Однак, боржником не передано ключі від інших приміщень та не надано доступу до приміщення кабінету стоматолога, що входить до частини майна, що належить передати за рішенням суду.

Під час вчинення виконавчих дій сторонніми озброєними особами на виконання вказівок ОСОБА_3 вчинялись дії по перешкоджанню у доступі стягувача до усіх приміщень, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 . У зв`язку з цим на місце прибули працівники поліції.

Після завершення державним виконавцем виконавчої дії з перевірки виконання боржником рішення суду, боржником було поставлено приміщення на сигналізацію, змінено замки та вчиняються перешкоди щодо доступу стягувача до нежитлових виробничих приміщень, а саме: будівлею оздоровчого комплексу з кафе-баром, загальною площею 277,95 кв.м., що розташована за адресою АДРЕСА_1 .

Вказував на те, що державний виконавець Першого відділу ДВС м.Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Осух В.О. не перевірила яким чином боржником забезпечив надання доступу стягувачеві до нежитлових виробничих приміщень.

Представник стягувача в акті державного виконавця зазначив заперечення та повідомив, що боржник не надав доступу стягувачу в усі приміщення, як цього вимагає рішення суду.

Окрім того, 08.07.2021 року представником стягувача було подано клопотання про проведення виконавчих дій, однак незважаючи на це 06.08.2021 року на його адресу надійшла постанова про закриття виконавчого провадження.

Просив скасувати постанову державного виконавця Першого відділу ДВС м.Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 14.07.2021 року про закриття виконавчого провадження.

Скаржник та його представник у судовому засіданні скаргу підтримали, просили задовольнити.

Представник Першого відділу ДВС м.Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Боржник ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив.

Представник ОСОБА_4 подала до суду клопотання, в якому не заперечувала проти розгляду скарги у її відсутності.

Заслухавши пояснення скаржника, його представника, дослідивши письмові докази провадження, суд приходить до наступного.

Так, відповідно до ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Як вбачається з поданої до суду скарги, стягувач по виконавчому провадженню вважає, що його права були порушені, оскільки державним виконавцем не було виконано рішення суду та безпідставно закрито виконавче провадження.

Як було встановлено судом, рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 29.11.2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні майном - задовольнити.

Зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 нежитловими виробничими приміщеннями, а саме: будівлею оздоровчого комплексу з кафе-баром загальною площею 277,95 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , надати доступ та передати ключі від нежитлових виробничих приміщень, а саме: будівлі оздоровчого комплексу з кафе-баром, загальною площею 277,95 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

На виконання рішення суду Шевченківським районним судом м.Чернівці було видано виконавчий лист №727/898/19.

02.04.2020 року ОСОБА_1 подав до Першого відділу державної виконавчої служби м.Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції заяву про відкриття виконавчого провадження (а.в.п.74).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Верховний Суд у постанові від 15.01.2020 у справі № 910/7221/17 зазначив, що в силу приписів вищевказаної статті Закону виконавець повинен вчиняти виконавчі дії з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження», а також відповідно до інших законів, які є обов`язковими при вчиненні ним тих чи інших виконавчих дій, що є гарантією належного виконання виконавцем своїх обов`язків і недопущення порушення прав сторін виконавчого провадження. Отже, виконавець повинен діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України. В цьому реалізується «правомірна поведінка» виконавця.

Положеннями статті 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України у пункті 4.1. рішення № 19-рп/2011 від 14.12.2011 (справа за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 55 Конституції України, частини другої статті 2, пункту 2 частини третьої статті17 Кодексу адміністративного судочинства України, частини третьої статті 110, частини другої статті 236 Кримінально-процесуального кодексу України та конституційним поданням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ щодо офіційного тлумачення положень статей 97, 110, 234, 236 Кримінально-процесуального кодексу України, статей 3, 4, 17 Кодексу адміністративного судочинства України в аспекті статті 55 Конституції України (справа про оскарження бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо заяв про злочини) зазначив, що утвердження правової держави, відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України, полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту. Конституційний Суд України у своїх рішеннях послідовно підкреслював значущість положень статті 55 Конституції України щодо захисту кожним у судовому порядку своїх прав і свобод від будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб, а також стосовно неможливості відмови у правосудді (пункт 1 резолютивної частини Рішення від 25 листопада 1997 року N 6-зп , пункт 1 резолютивної частини Рішення від 25 грудня 1997 року N 9-зп).

Пунктом 9 статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що однією із засад виконавчого провадження є забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до частини 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно із ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" , виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Положеннями частини 1 та 2 статті 18 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Обов`язковий характер судового рішення, яке ухвалюється іменем України, підкреслює авторитет судової влади, оскільки жодне рішення інших органів не може прийматись іменем України. Вимога про ухвалення судових рішень іменем України випливає з теорії поділу влади, згідно з якою судова влада є гілкою державної влади України, а тому рішення судів є уособленням волевиявлення держави і, відповідно, їх виконання має бути гарантовано державою. Саме тому обов`язковість судових рішень забезпечується державою.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (рішення Конституційного Суду України № 18-рп/2012 від 13.12.2012).

Як було встановлено судом, 05.07.2021 року державним виконавцем було складено акт, яким встановлено, що представником боржника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 надано доступ до будівлі оздоровчого комплексу з кафе-баром, загальною площею 277,95 кв.м., що розташована за адресою АДРЕСА_1 , а також передано ключі від вказаних нежитлових виробничих приміщень.

Представником стягувача ОСОБА_5 було зазначено зауваження, що не надано ключів від приміщень кабінету стоматології.

13.07.2021 року представником ОСОБА_1 ОСОБА_6 до виконавчої служби було подано клопотання про проведення виконавчих дій. У поданому клопотанні просив не закривати виконавче провадження та вчинити дії, які необхідні для виконання судового рішення, оскільки у стягувача відсутній доступ до приміщень.

Однак, 14.07.2021 року державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №61781238 на підстав п.9 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з виконанням боржником виконавчого листа в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 п.9 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

На підставі наведеного, суд вважає, що державним виконавцем передчасно було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №61781238 від 14.07.2021 року.

Разом із тим, суд враховує, що 08.09.2021 року постановою Верховного суду рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці у справі №727/898/19 від 29 листопада 2019 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 12 березня 2020 року було скасовано. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні майном відмовлено.

Таким чином, на час розгляду скарги судом відсутнє судове рішення, яке підлягає примусовому виконанню.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Отже, враховуючи те, що рішення суду, на підставі якого було видано виконавчий документ, по виконанню якого було відкрито виконавче провадження №61781238, скасоване, виконавче провадження підлягає закриттю саме на підставі п.5 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження».

На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що скарга обґрунтована та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.18, 76-81, 353, 447, 448, 450,451 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на постанову закриття виконавчого провадження задовольнити.

Скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження №61781238 від 14.07.2021 року.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали буде складено у п`ятиденний термін.

Суддя Одовічен Я.В.