Справа №345/2151/21
Провадження № 2/345/730/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.10.2021 м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді - Кулаєць Б.О.

з участю секретаря судового засідання - Заткальницької Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Калуш в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася із даною позовною заявою, в якій просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь майнову шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 10 461,00 гривня, а також судові витрати по справі.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24.02.2021 ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, в порушенні п.12.1 та 12.2 Правил дорожнього руху. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 03.02.2021, винуватцем якої є ОСОБА_2 , їй було заподіяно значних пошкоджень її майну огорожі домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно висновку № 5 від 12.05.2021, складеного судовим експертом Пілянським І.С., розмір завданої матеріальної шкоди об`єкту (огорожа по АДРЕСА_1 ) становить 10 461 грн.. Відповідач відмовляється добровільно відшкодувати завдану ним шкоду. Вказана сума матеріальної шкоди відповідачем наразі не відшкодована. Враховуючи викладене, з посиланням на ст.ст. 82, 1166, 1187, 1192 ЦК України вказує на наявність підстав для відшкодування їй матеріальної шкоди в сумі 10 461 ,00 грн, заподіяної їй вказаною дорожньо-транспортною пригодою.

09.06.2021 ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі, розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження.

30.06.2021 від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого він просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовної заяви повністю. Вказав, що оскільки станом на дату ДТП його цивільно-правова відповідальність була застрахована страховиком ПАТ «УПСК» на підставі полісу № АР /7877483, а обставини, з якими положення Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» пов`язують звільнення страховика від обов`язку здійснювати страхове відшкодування, відсутні, то в даному випадку неправомірно покладено обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі. Отже, відповідно до положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язок щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, ним, як водієм транспортного засобу Volkswagen LT35, д.н.з. НОМЕР_1 , майну, що належить на праві власності позивачу, покладається на страхову компанію. Відомостей, що позивач звертався до третьої особи із заявою про сплату страхового відшкодування відсутні і не отримував відмову третьої особи у виплаті такого відшкодування, а тому вважає, що заявлені позовні вимоги є неогрунтованими (а.с. 49-58).

06.07.2021 від позивача ОСОБА_1 надійшло клопотання про залучення до страви співвідповідача ПАТ «Українську пожежно-страхову компанію».

06.07.2021 ухвалою суду до участі у справі в якості співвідповідача залучено ПАТ «Українську пожежно-страхову компанію».

16.09.2021 представником позивача адвокатом Бойко Р.Б. подано клопотання про долучення до матеріалів справи договору від 16.04.2021 про надання правової допомоги (професійної правничої допомоги), додаткової угоди від 15.09.2021, акта від 15.09.2021 про надання правничої допомоги, квитанції від 15.09.2021 № 0002092, копію довіреності (а.с.67-76), а також заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просить суд стягнути з ОСОБА_2 1743,50 грн. майнової шкоди, а також судові витрати по справі в розмірі 908,00 грн. судового збору, 4000,00 грн. витрат на проведення експертизи, 3000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, оскільки 31 серпня 2021 року Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» сплачено позивачці 8 717,50 грн. страхового відшкодування, що підтверджується випискою по картці за період з 01.08.2021-10.09.2021. Від позову до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» відмовляється (а.с. 77).

12.10.2021 від відповідача ОСОБА_2 надійшло клопотання, згідно якого просить суду розгляд справи проводити без його участі, відмовити у задоволенні позову про стягнення з нього 1743,50 грн. майнової шкоди різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою та судових витрат в сумі 7000,00 грн. Вказав, що неправомірно під виглядом збільшення (зменшення) розміру позовних вимог висувати нові вимоги, які не були зазначені у тексті позовної заяви. В даному випадку заявлено вимогу про стягнення з нього 1743,50 грн. майнової шкоди різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, а тому змінився предмет позову та змінились обставини на яких ґрунтується вимога позивача. А тому дана вимога не може бути предметом розгляду, оскільки вона відсутня в первісній позовній заяві. Щодо стягнення витрат на правову допомогу, то вказав, що наданий представником позивача акт надання правової допомоги не може належним чином підтверджувати виконану роботу адвокатом, так як в ньому вказано кількість часу в кількості 3 год. 30 хв., проте не зазначено вартість години роботи чи хвилини роботи. Щодо оплати витрат за проведення експертизи в сумі 4000,00 грн., то невідомо чи судом його прийнято до розгляду як належний та допустимий доказ. Вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити, оскільки позивач не звертався до його страховика перед поданням позову до суду та не отримав його відмову у виплаті страхового відшкодування, а відразу пред`явив вимогу до нього (а.с. 81-83)

12.10.2021 від представника позивача адвоката Бойка Р.Б. надійшла заява, згідно якої просить суд розгляд справи проводити без його участі, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Просив суд не розглядати клопотання про витребування доказів, а саме копії матеріалів справи № 345/584/21 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , оскільки відповідачем у відзиві на позов визнано, що він заподіяв шкоду позивачці внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 03.02.2021 о 23.00 год. с. Тужилів Калуського району, за вчинення якої його притягнуто до адміністративної відповідальності постановою Калуського міськрайонного суду від 24.02.2021 у справі № 345/584/21 (а.с. 87).

Ухвалою суду від 12.10.2021 закрито провадження в частині позовних вимог до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення майнової шкоди.

В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, дослідивши доводи учасників справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

За ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Так, судом встановлено та не заперечується сторонами, що 03 лютого 2021 року о 23 годині в с. Тужилів по вулиці Богдана Хмельницького, ОСОБА_2 керуючи автомобілем Volkswagen LT35, д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожнє перехрестя та стан транспортного засобу, внаслідок чого допустив наїзд на огорожу, чим пошкодив її. Вказаними діями ОСОБА_2 порушив пункти 12.1 та 12.2 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП. Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області постановою від 24.02.2021 у справі № 345/584/21 визнав ОСОБА_2 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.5).

Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Зі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26.09.2006, витяга про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 11959858 від 26.09.2006 та технічного паспорта на житловий будинок вбачається, що позивачу ОСОБА_1 належить домоволодіння по АДРЕСА_1 , й до складу якого входить огорожа (а.с. 6, 7, 9-14).

Також, позивачу відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №646868 на праві власності належить земельна ділянка площею 0,25 га, розташована по АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (а.с.8).

Згідно з висновком № 5 будівельно-технічного обстеження від 12.05.2021, складеного судовим експертом Пілянським І.С., розмір завданої матеріальної шкоди об`єкту (огорожа по АДРЕСА_1 ) становить 10 461 грн.(а.с.15-38).

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до вимог п. 3, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" із змінами та доповненнями, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, а шкода, заподіяна одному з володільців з вини іншого - відшкодовується винним.

У роз`ясненнях, які містяться в абзаці четвертому пункту 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» визначено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв`язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Порушення відповідачем ОСОБА_2 правил дорожнього руху знаходяться в прямому причинному зв`язку із виникненням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Згідно з ч.1, п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За змістом статті 1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Таким чином судом встановлено, що ОСОБА_1 неправомірними діями відповідача ОСОБА_2 , який є винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, завдано збитків, внаслідок пошкодження огорожі домоволодіння, а тому позивач має право на відшкодування завданої йому шкоди.

Посилання відповідача ОСОБА_2 на те, що в задоволенні позову слід відмовити, оскільки позивач не звертався до його страховика перед поданням позову до суду та не отримав відмову у виплаті страхового відшкодування, суд не враховує, оскільки позивачу на момент звернення з даним позовом до суду не було відомо про те, чи була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача на момент здійснення дорожньо-транспортної пригоди та якою страховою компанією, хоча відповідач відповідно до підпункту 33.1.3. ст.. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси.

Відповідачем не надано суду належних доказів про повідомлення позивачу про назву та місцезнаходження страховика та надання відомостей про відповідні страхові поліси.

Під час розгляду справи у суді, а саме: після надання відповідачем відзиву на позовну заяву, позивачу стало відомо про те, що цивільно - правова відповідальність транспортного засобу Volkswagen LT35, д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 та вчинив ДТП, була застрахована страховиком Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія». Після цього позивача з відповідною заявою звернувся до страховика і 31 серпня 2021 року Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» сплачено позивачці 8 717,50 грн. страхового відшкодування, що підтверджується випискою по картці за період з 01.08.2021-10.09.2021 (а.с.78).

Право особи, якій завдані збитки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, на їх відшкодування є абсолютним, гарантованим законом, і не може бути обмеженим наявністю договірних відносин між винуватцем ДТП та страховою компанією, де була застрахована його цивільно-правова відповідальність, хоча цей договір і укладений на користь третьої особи.

Зазначена позиція також висловлена в постанові Верховного суду України у справі № 6-2808цс15, де було визначено право вимагати відшкодування шкоди саме за рахунок особи, яка завдала таку шкоду і жодного обмеження договором страхування не повинно бути.

За змістом статті 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідач у відзиві на позов заперечень щодо висновку будівельно-технічного дослідження згідно з яким розмір завданої шкоди позивачу становить 10461,00 грн. не висловлював, клопотань про призначення судової експертизи для визначення розміру завданого збитку не заявляв, власних розрахунків чи висновків з даного питання суду не надав, а відповідно погодився з сумою, визначеною у висновку, надому позивачем. Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» відшкодовано позивачу частину завданого збитку в розмірі 8717,50 грн. А тому різницю між розміром завданої шкоди та відшкодованим розміром виплати слід стягнути з відповідача.

Враховуючи вищевикладене, користуючись принципом диспозитивності, визначеним ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд не виходить за межі заявлених позовних вимог та стягує з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача 1743,50 гривні на відшкодування завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальної шкоди.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та витрати пов`язані з проведенням експертиз.

Статтею 59 Конституції України гарантується право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Позивач на підтвердження стягнення судових витрат надав: ордер серії ІФ № 102757 від 16 квітня 2021 року (а.с.75), акт надання правничої допомоги від 15 вересня 2021 року (а.с. 70), договір про надання правничої допомоги від 16 квітня 2021 року (а.с.68) та Додаткову угоду до Договору про надання правничої допомоги від 15 вересня 2021 року (а.с.69), квитанцію на суму 3000,00 грн. від 15.09.2021 № 0002092 згідно договору від 16.04.2021 (а.с.71), копію довіреності (а.с.72), копію квитанції на суму 4000,00 грн. № 0.0..1 від 20.04.2021 за експертне дослідження(а.с.3).

На думку суду розмір витрат в сумі 3000,00 гривень на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на надання відповідних послуг, обсягом наданих адвокатом послуг, значенням справи для відповідача та не спростований учасниками провадження.

Питання щодо судових витрат суд вирішує з урахуванням положень ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.16, 22, 23, 1166, 1187, 1188 ,1194 ЦК України, ст.ст.4, 12, 82, 258-259, 263-265, 280 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 1 743,50 грн., а також судові витрати по справі судові витрати, а саме 908 грн. судового збору, 4 000 грн. витрат на проведення експертизи, 3 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 , проживає за адресою : АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 .

Суддя: