Провадження № 22-ц/801/1860/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Воробйов В. В.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2021 рокуСправа № 127/29288/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Голоти Л.О. (суддя-доповідач),

суддів Денишенко Т. О., Рибчинського В. П.,

за участі секретаря судового засідання Михайленко А. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 червня 2021 року, ухвалене у складі судді Воробйова В. В. в приміщенні суду в м. Вінниця, повний текст рішення складено 17 червня 2021 року, -

в с т а н о в и в :

29 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що 22 липня 2019 року о 14.30 год. на автодорозі Київ-Чоп (с. Козьова) ОСОБА_2 керуючи автомобілем марки IVECO моделі MAGIRUS, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_3 з напівпричепом «Метако» реєстраційний номер НОМЕР_2 , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем марки MERCEDES-BENZ, моделі ML250CDI, реєстраційний номер НОМЕР_3 , який належить на праві власності ОСОБА_1 , яким керувала довірена ним особа ОСОБА_4 ..

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 16 вересня 2019 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Згідно звіту від 31 серпня 2019 року ринкова вартість КТЗ на момент пошкодження становить 782769,35 грн. та є меншою вартості відновлювального ремонту, яка становить 1714869,83 грн.

ОСОБА_1 зазначає, що він звертався до суду з позовом до ПАТ «СГ «ТАС» про стягнення шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, проте йому було відмовлено.

За висновком експерта від 27 лютого 2020 року вартість ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля марки MERCEDES-BENZ становить 1600628,08 грн. та вартість матеріального збитку, завданого позивачу внаслідок ДТП, яка сталася 22 липня 2019 року, станом на час проведення експертизи, визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження та становить 757102,66 грн.

За висновком експерта від 14 серпня 2020 року розрахункова вартість вузлів та агрегатів автомобіля MERCEDES-BENZ, що не були пошкоджені в автомобілі внаслідок ДТП та які можливо використати в подальшому, з урахуванням витрат на демонтаж складових, становить 288070,04 грн.

Позивач зазначає, що за заявою його довіреної особи ОСОБА_4 про виплату страхового відшкодування, ПАТ «СГ «ТАС» було перераховано довіреній особі страхову суму 99050,00 грн., за мінусом франшизи 950,00 грн. З огляду на викладене, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом про стягнення шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки у розмірі різниці між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, з вирахуванням страхової виплати, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця пригоди.

Виходячи з наведеного, положень статей 22, 1166, 1187, 1188, 1194 ЦК України, статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь завдану матеріальну шкоду у розмірі 369982,62 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11 червня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. (десять тисяч гривень 00 коп.).

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України не доведено позовні вимоги.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. /а. с. 211-219/.

17 серпня 2021 року на адресу Вінницького апеляційного суду надійшло клопотання ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , про закриття провадження у справі на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України, оскільки існує нескасована постанова Вінницького апеляційного суду від 29 вересня 2020 року у справі № 127/29120/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ПАТ «СГ «ТАС» про стягнення шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Постанова суду апеляційної інстанції постановлена з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав /а. с. 220-222/.

У судовому засіданні адвокат відповідача Бедін С.М. заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, однак підтримав клопотання про закриття провадження у справі.

Позивач та його адвокат до суду не з`явились, про день та час розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином.

Від представника позивача адвоката Шикунової А.О. надійшла заява про розгляд справи у її відсутність.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення адвоката відповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги та клопотання про закриття провадження, Вінницький апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

У справі встановлено наступні обставини.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником автомобіля марки MERCEDES-BENZ моделі ML250CDI, реєстраційний номер НОМЕР_3 , є ОСОБА_1 /а. с. 11/.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 16 вересня 2019 року, яка набрала законної сили 27 вересня 2019 року, у справі № 127/22739/19 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. на користь держави /а. с. 12/.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 16 вересня 2019 року у справі № 127/22739/19 встановлено, що 22 липня 2019 року о 14.30 год. на а/д Київ-Чоп в с. Козьова, водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем Івеко з напівпричепом Метако д.н.з. НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем Мерседес Бенс д.н.з. НОМЕР_3 , що призвело до пошкодження транспортних засобів. ОСОБА_2 в судовому засіданні вину визнав.

Відповідно до висновку експерта судової автотоварознавчої експертизи від 27 лютого 2020 року № 38 станом на час проведення експертизи, надати відповідь на питання «Які пошкодження отримав КТЗ (MERCEDES-BENZ моделі «ML 250 CDI», загальний легковий універсал - В, 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 ) внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 22 липня 2019 року» не представляється можливим, оскільки огляд на 22 липня 2019 року не проводився. Вартість ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля марки MERCEDES-BENZ моделі «ML 250 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_3 становить 1600628,08 грн., та вартість матеріального збитку, завданого ОСОБА_1 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 22 липня 2019 року станом на час проведення експертизи, а саме на 27 лютого 2020 року, визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження та становить 757102,66 грн /а. с. 20 63/.

Згідно з висновком експерта № 5650/20-21 від 14 серпня 2020 року, виготовленого Вінницьким відділенням КНДІСЕ на замовлення ОСОБА_4 , який не є учасником справи, визначено, що ринкова вартість вузлів та агрегатів автомобіля MERCEDES ML 250 CDI реєстраційний номер НОМЕР_3 , що не були пошкодженні в автомобілі внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та які можливо використовувати в подальшому у відповідності до п. 7.22 методики авто товарознавчої експертизи, з урахуванням витрат на демонтаж складових може складати 288070,04 грн. без врахування попиту на ринку регіону та терміну реалізації даних залишків та вартість тих, що не придатні до використання по величині їх ваги за ціною металобрухту на час реалізації /а. с. 64-66/.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 липня 2020 року у справі № 127/29120/19 у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ПАТ «СГ «ТАС» про стягнення шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, відмовлено, з підстав недоведення позивачем розміру матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню на його користь /а. с. 13-15/.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 29 вересня 2020 року у справі №127/29120/19 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 липня 2020 року змінено в частині мотивів відмови у позові з підстав, викладених у мотивувальній частині цієї постанови /а. с. 16-19/.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України не доведено позовні вимоги.

Висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог зроблено за неповного з`ясування обставин справи та з порушенням процесуального права, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Тлумачення пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України свідчить, що підставою для прийняття судового рішення про закриття провадження у справі є наявність іншого рішення суду, яке набрало законної сили та яке ухвалено між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частини четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 320/9224/17 (провадження № 14-225цс19) вказано, що: «згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. Тобто, згідно з вказаним пунктом підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18) зазначено, що: «необхідність застосування пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, що набрало законної сили (стаття 223 ЦПК України). За змістом наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) вказано, що «предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року по справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19) зазначено, що: «підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом з тим не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права».

Суд апеляційної інстанції вважає такими, що заслуговує на увагу клопотання ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , про закриття провадження у справі на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України, оскільки існує нескасована постанова Вінницького апеляційного суду від 29 вересня 2020 року у справі № 127/29120/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ПАТ «СГ «ТАС» про стягнення шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

У справі встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 липня 2020 року у справі № 127/29120/19 у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ПАТ «СГ «ТАС» про стягнення шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, відмовлено, з підстав недоведення позивачем розміру матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню на його користь.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 29 вересня 2020 року у справі №127/29120/19 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 липня 2020 року змінено в частині мотивів відмови у позові з підстав, викладених у мотивувальній частині цієї постанови.

У постанові Вінницького апеляційного суду від 29 вересня 2020 року вставнолено, що ОСОБА_1 в особі довіреної ним особи ОСОБА_4 погодився з виплаченою йому сумою страхового відшкодування (99 050 грн) та про свою згоду на визнання транспортного засобу фізично знищеним і передачу залишків транспортного засобу не заявляв. Враховуючи, що позивач не визнав свій автомобіль фізично знищеним у результаті ДТП та залишив його собі, страхова компанія виплатила йому страхове відшкодування в узгодженому з потерпілим розмірі, визначеному на підставі положень статей 30, 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто у повному обсязі відшкодувало заподіяну шкоду в межах ліміту. Тому відсутні підстави для застосування статті 1194 ЦК України та стягнення відшкодування шкоди з винної у ДТП особи - відповідача ОСОБА_2 . Саме такий правовий підхід при вирішенні питання про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок ДТП міститься у висновках Верховного Суду викладених у постанові від 19.09.2018 року справа № 643/4161/15-ц. Суд першої інстанції не врахував наведені норми матеріального права та встановлені по справі обставини, що мають значення для справи, а тому дійшов помилкового висновку про право позивача на відшкодування різниці між вартістю транспортного засобу до та після ДТП.

Звертаючись у суд з позовом у даній справі ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 369982,62 грн., тобто різниці між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, з вирахуванням страхової виплати, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця пригоди.

Таким чином, у справі, що переглядається та у справі №127/29120/19 предмет позову залишився незмінний, а саме відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП; підстава позову, також не змінювалась ст. 1194 ЦК України. Позивач у даній справі лише зменшив розмір позовних вимог, хоча таким правом він міг скористатись у відповідності до вимог ст. 49 ЦПК України при розгляді справи №127/29120/19.

Суд першої інстанції вирішуючи спір не врахував, що на час ухвалення рішення вже існувало рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 липня 2020 року, яке змінено постановою Вінницького апеляційного суду від 29 вересня 2020 року, у справі №127/29120/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ПАТ «СГ «ТАС» про стягнення шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, ухвалене з приводу спору між тими ж сторонами, про той же предмет та з тих же підстав, а відтак колегія суддів вважає, що рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 червня 2021 року слід скасувати, а провадження у справі закрити.

Відповідно до частини першої статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

При цьому норма статті 255 ЦПК України є імперативною. Тобто за наявності підстав, визначених пунктами 1-8 частини першої статті 255 ЦПК України, незалежно від кількості процесуальних дій, які були вчинені судами та учасниками судового процесу під час розгляду справи, суд зобов`язаний закрити провадження у справі.

Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від20 червня 2019 року у справі № 185/998/16-ц, провадження № 61-33766сво18.

Зважаючи на викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України, та відповідно до повноважень суду апеляційної інстанції в порядку частини першої статті 377 ЦПК України.

Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а клопотання ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до частини третьої статті 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Вінницький апеляційний суд, розподіляючи витрати, понесені відповідачем на професійну правничу допомогу, дійшов висновку про те, що розмір витрат на правничу допомогу в сумі 10000 грн, понесений відповідачем, має відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

У відзиві на позов ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , зазначив, що загальний розмір витрат на правничу допомогу складає 10000 грн.. Відповідно до акта від 16 лютого 2021 року приймання-передачі наданих послуг по договору про надання правової допомоги від 08 лютого 2021 року адвокатом витрачено 12,5 годин часу, вартість однієї години 800 грн. /а. с. 115-119/.

Враховуючи незначну складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з позивача на користь відповідача 4000 грн витрат на професійну правничу допомогу, що відповідатиме принципу розподілу судових витрат.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 377, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Клопотання ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_2 про закриття провадження у справі задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 червня 2021 року у даній справі скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки - закрити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в сумі 4000 гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: Т. О. Денишенко

В. П. Рибчинський

Повний текст постанови складено 18 жовтня 2021 року.