Справа №521/547/21
Провадження №2/521/2201/21/
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2021 року місто Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючий суддя - Плавич І.В.,

секретар судового засідання - Дукіна Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми попередньої оплати за договором купівлі-продажу,

УСТАНОВИВ:

У провадженні вказаного складу суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення попередньої оплати за договорами купівлі-продажу.

В обґрунтування позову та пояснюючи підстави звернення до суду представник позивача вказує, що між ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2 було досягнуто угоди про те, що ОСОБА_1 має намір купити, а ОСОБА_2 має намір продати автомобіль марки «Fiat» моделі «500-Electro», номер кузова НОМЕР_1 . У рахунок виконання своїх зобов`язань з придбання автомобіля ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 прийняла грошові кошти в розмірі 3 000 (три тисячі) доларів США, що підтверджується розпискою від 04 вересня 2020 року. Також, 30 вересня 2020 року між тими ж особами було укладено угоду про намір купівлі-продажу ще одного автомобіля марки «Fiat» моделі «500-Electro», номер кузова НОМЕР_2 . У рахунок виконання своїх зобов`язань з придбання другого автомобіля ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 прийняла грошові кошти в розмірі 6 583 (шість тисяч п`ятсот вісімдесят три) долари США відповідно до розписки від 30 вересня 2020 року.

Як зазначив представник позивача, за домовленістю сторін автомобілі мали були передані ОСОБА_1 до 30 листопада 2020 року. Проте, станом на час звернення із позовом, автомобілі ОСОБА_1 від ОСОБА_2 не передані, на телефонні дзвінки відповідач у справі не відповідала, у зв`язку із чим сторона позивача змушена була звернутись до суду.

Представник відповідача ОСОБА_2 скористався процесуальним правом та надав відзив на позовну заяву, у якому не погоджуючись із позовом, вказував на те, що між позивачем та відповідачем не було укладено договорів купівлі-продажу відповідних транспортних засобів, адже ОСОБА_2 ніколи не була власником вказаних автомобілів, із нею не було укладено угод, передбачених законодавством, а також позивачем невірно обрано спосіб захисту його прав та невірно визначений характер правовідносин, які склались між сторонами.

Від представника позивача у справі на адресу суду надійшла відповідь на відзив, у якій сторона не погоджується із доводами відповідача, зазначає, що між позивачем та відповідачем було укладено саме договір купівлі-продажу автомобілів, ним вірно обраний спосіб захисту, докази, додані ним до позовної заяви є належними та допустимими.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, але від представника особи до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони у порядку ст. 211. ч. 3 ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, повідомлялась судом про розгляд даної цивільної справи належним чином, причини нявки суду не відомі.

Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, взявши до уваги письмові пояснення сторін по суті справи, дослідивши письмові докази, які були представлені суду, надавши виниклим між сторонами у справі правовідносинам належну правову оцінку, провівши відповідні арифметичні розрахунки, суд доходить наступного висновку.

Під час розгляду справи судом було встановлено, що 04 вересня 2020 року ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 отримала грошові кошти у розмірі 3 000 (три тисячі) доларів США, що підтверджується розпискою від 04 вересня 2020 року.

Як убачається із вищевказаної розписки та встановлено при розгляді даної справи, оплата була призведена за придбання відповідачем автомобіля марки «Fiat» моделі «500-Electro», номер кузова НОМЕР_1 , для позивача.

Згідно із розпискою від 04 вересня 2020 року також установлено, що у разі настання непередбачуваних обставин, ОСОБА_2 зобов`язалась повернути сплачені кошти ОСОБА_1 .

Крім того, відповідно до розписки від 30 вересня 2020 року ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 6 583 (шість тисяч п`ятсот вісімдесят три) долари США.

Як убачається із вищевказаної розписки від 30 вересня 2020 року та встановлено при розгляді даної справи, оплата була призведена за придбання відповідачем ще одного автомобіля марки «Fiat» моделі «500-Electro», номер кузова НОМЕР_2 , для позивача.

Проте, як зазначає сторона позивача, відповідач не виконала своїх зобов`язань, що виникли після складання вищевказаних розписок.

Відповідно до ст. 509 ч. 1, 2 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. При цьому, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із ст. 11 ч. 1, ч. 2 п. 1 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Як встановлює ст. 626 ч. 1 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Щодо ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. При цьому в силу ст. 656 ч. 1 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору, або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно положень ст. 662 ч. 1, 2 ЦК України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

У даному випадку суд вважає доцільним зазначити, що у момент складання відповідних розписок дійсно між сторонами у справи виникли цивільні правовідносини, що стосуються предмета договору купівлі-продажу автомобілів, які повинні були бути придбані ОСОБА_2 у майбутньому для передачі ОСОБА_1 .

Так, з урахуванням вищевказаних норм закону, а також на підставі встановлених фактів у справі, суд дійшов висновку, що правовідносини між сторонами у справі регулюються положеннями цивільного закону про купівлю-продаж, що підтверджується змістом розписок від 04 вересня 2020 року та від 30 вересня 2020 року.

Судом звернуто увагу, що у матеріалах справи знаходиться лист Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС Головного сервісного центру МВС №31/15 -72аз від 05 березня 2021 року, відповідно до якого, зокрема, за відомостями з Єдиного державного реєстру транспортних засобів автомобілі марки «Fiat» моделі «500-Electro», номер кузова НОМЕР_1 , та «Fiat» моделі «500-Electro», номер кузова НОМЕР_2 на території України не реєструвалися.

Крім того, судом установлено, що за ОСОБА_2 жодного автомобілю не зареєстровано.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вказує ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст. 530 ч. 1, 2 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як встановив суд, відповідач до теперішнього часу вказаного зобов`язання не виконала.

Згідно із ст. 612 ч. 1 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання, або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. А відповідно до ст. 614 ч. 1 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

На підставі викладеного, суд доходить обґрунтованого висновку, що ОСОБА_2 прострочила виконання зобов`язання з передачі товару покупцеві.

Відповідно до ст. 665 ч. 1 ЦК України у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

Як вказує ст. 693 ч. 2 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Суд встановив, що ОСОБА_2 не повернула отримані кошти за розписками від 04 вересня 2020 року та від 30 вересня 2020 року.

Як наведено у ст. 534 ч. 1 ЦК України, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Зважаючи на таку регламентацію виниклих між сторонами по справі правовідносин, суд погоджується з обґрунтованістю позиції позивача стосовно відмови від отримання товарів та звернення з вимогою про повернення грошей, які за правовою природою є основною суму боргу у вигляді попередньої оплати товару.

Також суд погоджується із позицією позивача щодо того, що ним обраний вірний спосіб захисту, оскільки стягнення відповідних сум відновить порушене право позивача, про що зазначено у п. 34 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року по справі №826/5806/17, де вказано наступне: « 34. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що належним способом захисту прав кредитора у грошовому зобов`язанні, зокрема, тих прав, які випливають із кредитного договору, є примусове виконання обов`язку в натурі (п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України) шляхом стягнення з боржника грошових сум. Якщо строк сплати боргу ще не настав, але боржник заперечує наявність боргу, то належним способом захисту прав кредитора є визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України).

У ст. 53 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV закріплено особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті.

У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквіваленту такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Перерахування стягувачеві суми у національній валюті України чи іншій валюті, аніж валюта, зазначена у резолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконанням судового рішення.

Відповідний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №761/12665/14-ц.

Отже, оскільки відповідач отримала за розписками від 04 вересня 2020 року та 30 вересня 2020 року грошові кошти на загальну суму в розмірі 9 583 (дев`ять тисяч п`ятсот вісімдесят три) долари США, порушене право позивача на повернення суми попередньої оплати за непереданий товар підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача ОСОБА_2 отриманих грошових коштів в тому розмірі, в якому вони передавалися, а саме 9 583,00 (дев`ять тисяч п`ятсот вісімдесят три) долари США, на користь ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із задоволенням позову суд вважає обґрунтованим стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати, а саме: суму оплаченого судового збору - в розмірі 2 688,99 (дві тисячі шістсот вісімдесят вісім гривень 99 коп.) гривень.

Керуючись ст. 10, 11, 12, 13, 19, 76, 81, 133, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, п. 8, 15.5 розділу ХІІІ ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення попередньої оплати за договорами купівлі-продажу - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму попередньої оплати за договорами купівлі-продажу від 04 вересня 2020 року та від 30 вересня 2020 року в розмірі 9 583,00 (дев`ять тисяч п`ятсот вісімдесят три) долари США.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збіру у розмірі 2 688,99 (дві тисячі шістсот вісімдесят вісім гривень 99 коп.) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду через Малиновський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повні відомості про учасників справи згідно ст. 265 ч. 5 п. 4 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 - місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 - місце реєстрації: АДРЕСА_2 ; паспорт № НОМЕР_4 , виданий 5114.

Повне рішення складено 01 жовтня 2021 року.

Суддя: І.В. Плавич