Справа № 465/7103/18 Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я.
Провадження № 22-ц/811/4184/19 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Приколоти Т.І., Шандри М.М.,

секретарки: Бадівська О.О., Скакун І.А.,

за участі в судовому засіданні представника відповідача ПАТ «Універсал Банк» - Червінського І.М., позивачки ОСОБА_1 , її представниці ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Франківського районного суду м. Львова в складі судді Кузя В.Я. від 17 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» в особі Львівського бізнес відділення № 4 Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання недійсними договорів поруки, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Франківського районного суду м. Львова від 17 квітня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Універсал банк» в особі Львівського бізнес відділення № 4 Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання недійсними договорів поруки № 004-2900/840-0262-Р від 04.10.2007 року та № б/н від 07.08.2013 року, задоволено. Визнано недійсним, з моменту укладення, Договір поруки №004-2900/840-0262-Р від 04.10.2007 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» та ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ). Визнано недійсним, з моменту укладення, Договір поруки б/н від 07.08.2013 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» та ОСОБА_1 .

Вказане рішення оскаржило АТ «Універсал Банк».

В апеляційній скарзі просять скасувати рішення та постановити нове рішення, яким у позові відмовити у повному обсязі, судові витрати покласти на позивача.

Зазначають, що не погоджуються із зазначеним рішенням суду першої інстанції та доводами викладеними у ньому, вважають його таким, що винесено з невідповідністю обставинам справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права. Звертають увагу, що судом першої інстанції не з`ясовано та не досліджено факт чи підпис ОСОБА_1 на договорах поруки чи відповідає її підпису, а також те, що Позивач не зазначає по ній вимогу, як обов`язкову, щодо призначення почеркознавчої експертизи. Не досліджено той факт, що при укладенні Додаткової угоди до Договору іпотеки була надана нотаріально засвідчена заява-згода ОСОБА_1 про те, що вона ознайомлена щодо укладення її чоловіком такого договору, як забезпечення до кредитного договору. Також, при укладенні Кредитного договору та Додаткової угоди до Кредитного договору, ОСОБА_1 надавала заяву-згоду своєму чоловікові ОСОБА_3 на укладення даних договорів. Тому, доводи Позивача про те, що їй не було відомо про існування Кредитного договору та Договорів поруки є безпідставними. З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не підписувала Договорів поруки, є такими, що ґрунтуються на припущеннях, оскільки Позивачем не надано жодного доказу, який б підтверджував даний факт, а тому рішення не може вважатися законним та обґрунтованим.

В останнє судове засідання представник відповідача ПАТ «Універсал Банк» ні в суд апеляційної інстанції, ні в режимі відеоконференції в Північний апеляційний господарський суд не з`явився, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у відсутності їх представника, зважаючи на те, що такі повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України та зважаючи на те, що ухвалою Львівського апеляційного суду від 22 вересня 2021 року було задоволено клопотання Акціонерного товариства «Універсал Банк» про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивачки та її представниці в заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, апеляційної скарги, а також усних та письмових заяв та пояснень учасників справи в судах першої та апеляційної інстанцій, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ч.1 ст. 247, ст. 280 ЦПК України, п.1 ч.1 ст. 11, ч.ч.1-4 ст.12, ст.ст. 12,13, ч.ч.1,5,6 ст. 81, 203, ч.1 ст. 202, ч.3 ст. 203, ч.2 ст. 207, ч.1 ст. 215, ст. 547, ч.1 ст. 553, ч.1 ст. 626, ч.1 ст. 627, ч.1 ст. 638 ЦК України, ч.ч.1-4 ст. 65 СК України, п.п.1,4,5,7 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», та задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що заочним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 29 липня 2016 року задоволено позовні вимоги ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту № 004-2900/840-0262 від 04.10.2007 року. В подальшому Франківським відділом державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області, на підставі заочного рішення Франківського районного суду міста Львова від 29.07.2018 року, у цивільній справі №465/2135/16-ц, про стягнення коштів за кредитним договором, відкрите виконавче провадження ВП№54890022, відповідно до якого, вона перебуває у статусі боржника. Разом з тим, позивач вказувала, що жодних договорів з Банком вона не укладала, викликів із судовими повістками не отримувала, про кредитні правовідносини із ПАТ «Універсал Банк» та її чоловіком, їй нічого не відомо. Суд зазначив, що відповідно до матеріалів справи, відповідач не використав свого права на подання відзиву на позов, в судове засідання не прибув, пояснення стосовно предмету позову не подав, оригінали договорів поруки суду не забезпечив. Відтак, з огляду на відсутність заперечень відповідача та з урахуванням відсутності оригіналів спірних договорів поруки, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підставні та підлягають до задоволення.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції обставинам, що мають значення та вимогам закону не відповідають, обставини які суд вважав встановленими не доведені, а тому рішення суду підлягає скасуванню.

19.11.2018 ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом ПАТ «Універсал банк», у якому просила:

?визнати недійсним, з моменту укладення Договір поруки №004-2900/840-0262-Р від 04.10.2007 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» та ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 );

?визнати недійсним, з моменту укладення, Договір поруки б/н від 07.08.2013 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» та ОСОБА_1 .

Позовні вимоги мотивувала тим, що в кінці лютого 2018 року, їй зателефонували наймані працівники, які працювали та перебували в належному їй на праві приватної власності нежитловому приміщенні, за адресою: АДРЕСА_1 та повідомили, що у вказаному приміщенні, службовцями Державної виконавчої служби проводяться заходи з опису належного їй майна. Нею було з`ясовано, що Франківським відділом державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області, на підставі заочного рішення Франківського районного суду міста Львова від 29.07.2018 року, у цивільній справі №465/2135/16-ц, про стягнення коштів за кредитним договором, відкрите виконавче провадження ВП№54890022, відповідно до якого, вона перебуває у статусі боржника. Разом з тим, вказує, що жодних договорів з Банком вона не укладала, викликів із судовими повістками не отримувала. Вказує, що з матеріалів судової справи їй стало відомо, що на час трудової діяльності її чоловіка у Відкритому акціонерному товаристві «Банк Універсальний», в Банку існували пільгові умови кредитування для працівників Банку. Відтак, її чоловік, ОСОБА_3 , будучи на той час працівником Банку, без її відома ще 04.10.2007 року, уклав з Відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»), Кредитний договір №004-2900/840-0262 , отримавши грошові кошти в сумі 180 000 доларів США. Згідно умов Кредитного договору, цільовим призначенням кредиту було придбання майна, а саме: квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно з п.3.2. Кредитного договору, забезпеченням виконання зобов`язань Позичальника за Договором щодо погашення Кредиту, сплати процентів, комісій та інших платежів, штрафних санкцій передбачених Кредитним договором, є іпотека нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . Вказує, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 . придбана її чоловіком набагато раніше, ніж укладено Кредитний договір, а саме 07 квітня 1999 року. Також, нею встановлено, що 07.08.2013 року, між Банком та її чоловіком ОСОБА_3 укладено Додаткову угоду до Кредитного договору №004- 2900/840-0262 від 04.10.2007 року, відповідно до якої було збільшено розмір відсотків за Кредитним договором. Крім того, із матеріалів судової справи з`ясувалось, що з метою забезпечення виконання зобов`язань її чоловіка, за Кредитним договором №004-2900/840-0262 від 04.10.2007 року та за Додатковою угодою до Кредитного договору №004-2900/840-0262 від 07.08.2013 року, було укладено договори поруки між нею та Банком. Також, з матеріалів судової справи, слідує, що 04.10.2007 року, між нею, ОСОБА_1 , та Відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний» укладено Договір поруки №004-2900/840-0262-Р, відповідно до пункту 1.1. Договору, Поручитель зобов`язується перед Кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_3 усіх його зобов`язань перед Кредитором, що виникли з Кредитного договору №004-2900/840-0262 від 04.10.2007 року від 04.10.2007 року, укладеного між Кредитором та позичальником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути т майбутньому. Також, з матеріалів судової справи слідує, що 07.08.2013 року, між нею, позивачем та Публічним акціонерним товариством ««Універсал Банк» було укладено Договір поруки б/н, відповідно до п.1.1. даного Договору, поручитель поручається перед Кредитором за виконання ОСОБА_3 усіх зобов`язань перед Кредитором, що виникли з Кредитного договору №004-2900/840-0262 від 04.10.2007 року та Додаткової угоди від 07.08.2013 року до нього, укладеного кредитором та боржником. Однак, вона категорично заперечує підписання вищевказаних договорів поруки, оскільки про будь-які кредитні правовідносини її чоловіка їй взагалі не було відомо до лютого 2018 року, окрім того, вона, як дружина ОСОБА_3 , не надавала нотаріально посвідченої згоди на укладення її чоловіком Кредитного договору та наявного договору іпотеки. На підставі наведеного просила позов задовольнити.

З матеріалів справи вбачається, що 4.10.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк») та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір№004-2900/840-0262, відповідно до умов якого банк надав кредит у розмірі 180000 доларів США.

Згідно умов Кредитного договору, цільовим призначенням кредиту було придбання майна, а саме: квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

07 серпня 2013 року, між Відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк») та ОСОБА_3 було укладено Додаткову угоду до Кредитного договору №004-2900/840-0262 від 04.10.2007 року, відповідно до якої було збільшено розмір відсотків за Кредитним договором.

З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_3 , за Кредитним договором №004-2900/840-0262 від 04.10.2007 року та за Додатковою угодою до Кредитного договору №004-2900/840-0262 від 07.08.2013 року, 04.10.2007 року, від імені ОСОБА_1 , та Відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний» укладено Договір поруки №004-2900/840-0262-Р, відповідно до пункту 1.1. Договору, Поручитель зобов`язується перед Кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_3 усіх його зобов`язань перед Кредитором, що виникли з Кредитного договору №004-2900/840-0262 від 04.10.2007 року від 04.10.2007 року, укладеного між Кредитором та позичальником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути т майбутньому.

Також, 07.08.2013 року, від імені ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством ««Універсал Банк» було укладено Договір поруки б/н, відповідно до п.1.1. даного Договору, поручитель поручається перед Кредитором за виконання ОСОБА_3 усіх зобов`язань перед Кредитором, що виникли з Кредитного договору №004-2900/840-0262 від 04.10.2007 року та Додаткової угоди від 07.08.2013 року до нього, укладеного кредитором та боржником.

Укладення таких договорів позивачка заперечує.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 29 липня 2016 року задоволено позовні вимоги ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту № 004-2900/840-0262 від 04.10.2007 року.

Вказане рішення на даний час законної сили не набрало та переглядається в апеляційному порядку.

В подальшому Франківським відділом державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області, на підставі заочного рішення Франківського районного суду міста Львова від 29.07.2018 року, у цивільній справі №465/2135/16-ц, про стягнення коштів за кредитним договором, відкрите виконавче провадження ВП№54890022, відповідно до якого, позивачка перебуває у статусі боржника.

Також, позивачка вказує, що жодних договорів з Банком вона не укладала, будь-яких заяв, письмових документів у Банк не подавала, викликів із судовими повістками не отримувала, про кредитні правовідносини із ПАТ «Універсал Банк» та її чоловіком, їй нічого не відомо.

Згідно частини другої статті 207 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами

Відповідно до частини першої статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

У частинах першій, другій статті 547 ЦК України передбачено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Тобто, правовим наслідком недодержанням письмової форми правочину про забезпечення виконання зобов`язання є його нікчемність.

У постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року в справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18) зроблено висновок про те, що підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами.

У постанові Верховного Суду від 09 січня 2019 року у справі № 759/2328/16-ц (провадження № 61-5800зпв18) зроблено висновок про те, що нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним».

Тобто, правовим наслідком недодержання письмової форми правочину про забезпечення виконання зобов`язання є його нікчемність.

Оскільки недійсність правочину щодо забезпечення виконання зобов`язання у випадку недодержання письмової форми встановлена законом і цей правочин є нікчемним, а тому позовна вимога про визнання його недійсним не є належним способом захисту прав і у задоволенні позову необхідно відмовити.

Позивачка в позовній заяві вказує на те, що не підписувала оспорюваних договорів поруки.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) зроблено висновок про те, що визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) зазначено, що кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті 15, 16 ЦК України). Цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України). Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Зважаючи на вказане, колегія суддів вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову у зв`язку з обранням позивачем неналежного способу захисту права, оскільки договори поруки, сторонами якого зазначені ВАТ «Банк Універсальний» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк») та ОСОБА_1 , з підстав на які посилається позивачка, можуть бути лише недійсними у силу закону (нікчемними), і не підлягають визнанню недійсними у судовому порядку.

Зазначене не перешкоджає позивачці звернутися до суду на вказаних підставах з позовом за захистом своїх прав про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, що відповідатиме змісту відносин, що виникли між сторонами.

Вказане відповідає правовій позиції викладеній в постановах Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі №674/461/16-ц та від 26 травня 2021 року №552/6884/19.

Окрім цього, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц звернула увагу на те, що визнання права як у позитивному значенні (визнання існуючого права), так і в негативному значенні (визнання відсутності права і кореспондуючого йому обов`язку) є способом захисту інтересу позивача у правовій визначеності. Для належного захисту інтересу від юридичної невизначеності у певних правовідносинах особа може на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України заявити вимогу про визнання відсутності як права вимоги в іншої особи, що вважає себе кредитором, так і свого кореспондуючого обов`язку, зокрема у таких випадках: кредитор у таких правовідносинах без звернення до суду з відповідним позовом може звернути стягнення на майно особи, яку він вважає боржником, інших осіб або інакше одержати виконання поза волею цієї особи-боржника в позасудовому порядку; особа не вважає себе боржником у відповідних правовідносинах і не може захистити її право у межах судового розгляду, зокрема, про стягнення з неї коштів на виконання зобов`язання, оскільки такий судовий розгляд кредитор не ініціював (наприклад, кредитор надсилає претензії, виставляє рахунки на оплату тощо особі, яку він вважає боржником). Водночас Велика Палата Верховного Суду знову звертає увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. Тому спосіб захисту інтересу, передбачений пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України, може застосовуватися лише в разі недоступності позивачу можливості захисту його права.

Задоволення позову про визнання відсутності права вимоги в особи, що вважає себе кредитором, і відсутності кореспондуючого обов`язку особи-боржника у відповідних правовідносинах є спрямованим на усунення правової невизначеності. Тобто, відповідне судове рішення має забезпечити, щоби обидві сторони правовідносин могли у майбутньому знати про права одна одної та діяти, не порушуючи їх. А тому такий спосіб захисту є виключно превентивним.

Якщо кредитор, який діяв в умовах правової невизначеності, у минулому порушив права особи, яку він вважає боржником, то для останнього ефективним способом захисту буде той, який спрямований на захист порушеного права, а не на превентивний захист інтересу. Тобто звернення з позовом для усунення правової невизначеності, яка існувала у минулому, в означеній ситуації не є ефективним способом захисту.

Зокрема, якщо суд розглядає справу про стягнення з боржника коштів, то останній має захищати свої права саме в цьому провадженні, заперечуючи проти позову та доводячи відсутність боргу, зокрема відсутність підстав для його нарахування, бо вирішення цього спору призведе до правової визначеності у правовідносинах сторін зобов`язання.

Наявність відповідного боргу чи його відсутність, як і відсутність підстав для нарахування боргу, є предметом доказування у спорі про стягнення з відповідача коштів незалежно від того, чи подав останній зустрічний позов про визнання відсутності права кредитора, зокрема про визнання поруки припиненою. Тому для захисту права відповідача у ситуації, коли кредитор вже звернувся з вказаним позовом про стягнення коштів, не потрібно заявляти зустрічний позов, а останній не може бути задоволений.

Аналогічно після звернення кредитора з позовом про стягнення коштів боржник не може заявляти окремий позов про визнання відсутності права вимоги в кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника. Такий окремий позов теж не може бути задоволений, оскільки боржник має себе захищати у судовому процесі про стягнення з нього коштів, заперечуючи проти відповідного позову кредитора, наприклад, і з тих підстав, що порука припинилася.

Застосування боржником способу захисту інтересу, спрямованого на усунення правової невизначеності у відносинах із кредитором, є належним лише в разі, якщо така невизначеність триває, ініційований кредитором спір про захист його прав суд не вирішив і відповідне провадження не було відкрите.

У разі, якщо кредитор уже ініціював судовий процес, спрямований на захист порушеного, на його думку, права, або такий спір суд уже вирішив, звернення боржника з позовом про визнання відсутності права вимоги у кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника не є належним способом захисту.

Зважаючи на вказане, у суду не було підстав для задоволення позову та позивачка вправі у іншому спорі (про стягнення боргу) захищати свої права та інтереси, про які йдеться у даній справі.

Враховуючи вказане, апеляційну скаргу слідзадовольнити. Рішення ж Франківського районного суду м. Львова від 17 квітня 2019 рокуслід скасувати та ухвалити у справі нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 17 квітня 2019 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» в особі Львівського бізнес відділення № 4 Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання недійсними договорів поруки відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 13 жовтня 2021 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Т.І. Приколота

М.М. Шандра