справа № 712/1793/21
провадження № 6/361/198/21
УХВАЛА

Іменем України

09 вересня 2021 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого-судді Дутчака І.М.,
за участю секретаря Лебідя В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду подання головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Глущенко Віліни Миколаївни, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами,

в с т а н о в и в :

У лютому 2021 року головний державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Глущенко В.М. звернулася до Соснівського районного суду м. Черкаси із поданням, у якому просила визначити частку майна боржника фізичної особи-підприємця (далі ФОП) ОСОБА_2 у майні, яким він володіє спільно із ОСОБА_4 , а саме: корпоративних правах на Приватне підприємство АЛЬФА-МЕГАТЕРМ (далі ПП АЛЬФА-МЕГАТЕРМ) () для звернення на неї стягнення.

В обґрунтування вимог подання зазначала, що у Центральному відділі державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі Відділ ДВС) на виконанні перебуває виконавче провадження № 63575327 з виконання виконавчого листа № 361/8411/18, виданого 01 жовтня 2020 року Броварським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 збитків у розмірі 313207 грн. 17 коп. Вказане вище виконавче провадження відкрито 11 листопада 2020 року, того ж дня боржникові ФОП ОСОБА_2 рекомендованою поштовою кореспонденцією державним виконавцем направлено постанову про відкриття виконавчого провадження. Станом на 18 лютого 2021 року всупереч вимогам ст. 124 Конституції України, Закону України Про виконавче провадження боржником жодних дій, спрямованих на виконання рішення суду, не було вчинено, чим істотно порушуються права стягувача ОСОБА_1 .

Згідно із ст. 48 Закону України Про виконавче провадження звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

08 грудня 2020 року державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника та виставлено платіжну вимогу, відповідно до якої списано грошові кошти в розмірі 5564 грн., проте цих грошових коштів недостатньо для повного задоволення вимог стягувача.

У ході виконавчого провадження № 63575327 державним виконавцем встановлено, що у боржника ОСОБА_2 відсутні кошти та майно, на яке в рахунок виконання рішення суду, може бути звернено стягнення.

02 лютого 2021 року до Відділу ДВС від стягувача ОСОБА_1 надійшла заява, у якій він повідомляв, що боржником ОСОБА_2 у період перебування у шлюбі із ОСОБА_3 набуто у спільну сумісну власність корпоративні права на ПП АЛЬФА-МЕГАТЕРМ, просив державного виконавця звернутися в порядку ст. 443 ЦПК України до суду з клопотанням про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє з іншою особою.

Відділом ДВС перевірено даний факт та встановлено, що боржник ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дійсно перебувають в зареєстрованому шлюбі з 10 квітня 2014 року, актовий запис № 13.

Відповідно до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України, дружині боржника ОСОБА_3 належить 100 % корпоративних прав на ПП АЛЬФА-МЕГАТЕРМ (), набутих нею 22 квітня 2019 року у період її перебування в шлюбі з боржником ОСОБА_2 .

За змістом ст. ст. 60, 61, 63, 70, 73 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Частки майна дружини та чоловіка у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, є рівними. За зобов`язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі.

Згідно із ст. 190 ЦК України м айнові права визнаються речовими правами.

У ч. 1 ст. 167 ГК України визначено, що корпоративні права це права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Виходячи з наведеного вище, поняття майно охоплює як речі, так і майнові права, які є відчужуваними. Майновим правам, до яких зведені права вимоги, кореспондуються обов`язки боржників.

За змістом ч. 6 ст. 48 Закону України Про виконавче провадження стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом.

У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця, у порядку, встановленому ст. 443 ЦПК України.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 лютого 2021 року зазначене подання головного державного виконавця Відділу ДВС передано за підсудністю на розгляд до Броварського міськрайонного суду Київської області, ухвалою якого від 29 березня 2021 року подання прийнято до розгляду.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 травня 2021 року за клопотання представника стягувача адвоката Панамаренка Д.М. до участі у даній справі як заінтересовану особу залучено ОСОБА_3 .

Державний виконавець Відділу ДВС у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду подання повідомлявся належним чином, начальник Відділу ДВС Горох В.А. подала до суду заяву, у якій просила суд розглянути подання за відсутності їхнього представника.

Стягувач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, його представник адвокат Панамаренко Д.М. подав до суду заяву про розгляд подання державного виконавця за його та стягувача відсутності, подання про виділ частки майна боржника із спільного сумісного майна підтримують повністю, просив суд його задовольнити.

Боржник ФОП ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, подав до суду відзив на подання державного виконавця та заяву про розгляд справи без його участі, у яких просив суд відмовити у задоволенні подання, посилаючись на його незаконність, вказуючи також на те, що задоволення подання призведе до порушення прав та інтересів власника майна ОСОБА_3 .

У даному відзиві боржник ОСОБА_2 повідомляв суд про те, що на даний час він у шлюбі із ОСОБА_3 не перебуває, жодного спільного майна у них не має. Поділ спільно набутого як подружжям майна, ними здійснений повністю згідно із ст. ст. 69, 174 СК України шляхом укладення договорів про поділ майна подружжям ще до будь-яких рішень суду, про що також свідчить рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 березня 2021 року у справі № 711/8868/20 про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили 30 квітня 2021 року.

На момент укладення договорів про поділ майна між подружжям ніяких обмежень, перешкод чи заборон для цього не існувало. Жодного відношення до майнових прав на ПП АЛЬФА-МЕГАТЕРМ () він не має. Згідно із договором № 02-2019 від 10 червня 2019 року про поділ майна між подружжям та відповідно до рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 березня 2021 року у справі № 711/8868/20 ПП АЛЬФА-МЕГАТЕРМ цілком та повністю одноосібно належить ОСОБА_3 , частка останньої в статутному капіталі даного підприємства становить 100 %. Стягувач ОСОБА_1 фактично просить обмежити право власності зовсім іншої особи, що є неприпустимим.

Заінтересована особа ОСОБА_3 у судове засідання теж не з`явилася, подала до суду клопотання, у якому зазначала, що згідно із Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з 22 квітня 2019 року їй належить 100 % корпоративних прав на ПП АЛЬФА-МЕГАТЕРМ (), на даний час вона у шлюбі з ОСОБА_2 не перебуває, жодного спільного майна вони не мають, останній не володіє будь-якою часткою вказаного підприємства. Просила врахувати її інтереси, відмовити у задоволенні подання державного виконавця повністю та не допустити порушення гарантованих Конституцією та ЦК України її прав та інтересів щодо повного одноосібного права власності на ПП АЛЬФА-МЕГАТЕРМ.

За змістом ст. 443 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця. Неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

З`ясувавши позицію учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.

За змістом ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У ст. 1291 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно із п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України, п. 7 ч. 3 ст. 2 ЦПК України обов`язковість судового рішення є однією з основних засад цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка ратифікована Україною 17 липня 1997 року.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України Про виконавче провадження від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII).

За змістом ст. 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У ч. 1 ст. 2 Закону України Про виконавче провадження встановлено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права, обов`язковості виконання рішень; диспозитивності; розумності строків виконавчого провадження.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України Про виконавче провадження відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України Про виконавче провадження виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

У ч. 5 ст. 26 даного Закону встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Згідно із ч. 6 ст. 48 Закону України Про виконавче провадження стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Судом встановлено, що у Відділі ДВС на виконанні перебуває виконавче провадження № 63575327 з примусового виконання виконавчого листа № 361/8411/18, виданого 01 жовтня 2020 року Броварським міськрайонним судом Київської області про стягнення з боржника фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь стягувача ОСОБА_1 завданих збитків у загальному розмірі 313207 грн. 17 коп.

11 листопада 2020 року постановою головного державного виконавця Відділу ДВС Глущенко В.М. зазначене виконавче провадження № 63575327 відкрито.

Постановами державного виконавця від 12 листопада та 08 грудня 2020 року відповідно накладено арешт на все майно, що належить боржникові ОСОБА_2 , та належні йому грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках та на рахунках боржника, що будуть відкриті. Згідно із останньою постановою державного виконавця в рахунок погашення суми заборгованості було списано грошові кошти в розмірі 5564 грн., проте для повного задоволення вимог стягувача та виконання в повному обсязі рішення суду цих коштів недостатньо.

Державним виконавцем у ході вчинення виконавчих дій у вказаному вище виконавчому провадженні № 63575327 встановлено, що кошти і майно, на яке може бути звернене стягнення, у боржника ОСОБА_2 відсутні.

02 лютого 2021 року стягувач ОСОБА_1 звернувся до Відділу ДВС із клопотанням про вжиття додаткових заходів виконавчого провадження, у якому повідомляв Відділ ДВС про те, що боржник ОСОБА_2 у період перебування в шлюбі із ОСОБА_3 набув у спільну сумісну власність корпоративні права на ПП АЛЬФА-МЕГАТЕРМ, тому просив державного виконавця невідкладно звернутися до суду з клопотанням про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє з іншою особою.

22 лютого 2021 року на підставі ст. 443 ЦПК України головний державний виконавець Відділу ДВС Глущенко В.М. звернулася до суду з даним поданням, посилаючись на те, що боржник ОСОБА_2 рішення суду не виконує, кошти та майно, на яке може бути звернене стягнення, відсутні, у період його перебування в шлюбі із ОСОБА_3 він набув корпоративні права на ПП АЛЬФА-МЕГАТЕРМ (ідентифікацій код юридичної особи 36090785).

Судом встановлено, що з 10 січня 2014 року боржник ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3 . Даний шлюб розірваний рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 березня 2021 року, ухваленим у цивільній справі № 711/8868/20, яке набрало законної сили 30 квітня 2021 року.

Відповідно до ст. ст. 60, 61 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Аналогічне положення міститься у ч. 3 ст. 368 ЦК України, у якій визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна подружжя на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

У ч. 1 ст. 167 ГК України визначено, що корпоративні права це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Згідно із ст. 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 19 вересня 2012 року за № 17-рп/2012 у справі № 1-8/2012 роз`яснив, що статутний капітал та майно приватного підприємства є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Судом встановлено, що на даний час колишній дружині боржника ОСОБА_3 належить 100 % корпоративних прав на Приватне підприємство АЛЬФА-МЕГАТЕРМ, розмір статутного капіталу складає 1000 грн., що підтверджується випискою та витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 16 квітня 2019 року та 19 лютого 2021 року.

Із наданого суду боржником ОСОБА_2 витягу з договору № 02-2019 про поділ майна між подружжям від 10 червня 2019 року, укладеного між ОСОБА_3 (Сторона 1) та ОСОБА_2 (Сторона 2) до розірвання шлюбу між ними, зокрема, пункту 2 підпункту 2.2 цього договору, видно, що вони за взаємною згодою цим договором у порядку ст. ст. 69, 174 СК України здійснили поділ майна, набутого ними за час перебування в зареєстрованому шлюбі у спільну сумісну власність, у тому числі частку (100 %) у статутному капіталі ПП АЛЬФА-МЕГАТЕРМ, що складає 1000 грн. (далі частка у статутному капіталі).

Згідно із умовами п. 3 цього договору за домовленістю сторін в особисту приватну власність Сторони 1, тобто ОСОБА_3 , за даним договором переходить частка у статутному капіталі вказаного підприємства.

У ч. 1 ст. 70 СК України, ч. 2 ст. 370 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Виходячи з наведених норм права, обставин набуття ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у період їхнього перебування в шлюбі 100 % корпоративних прав на ПП АЛЬФА-МЕГАТЕРМ, враховуючи, що за встановленим ст. 70 СК України та ст. 370 ЦК України загальним правилом частки чоловіка та дружини у спільному сумісному майні подружжя є рівними, суд вважає, що боржникові ОСОБА_2 та його колишній дружині ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності належать 100 % корпоративних прав на ПП АЛЬФА-МЕГАТЕРМ, тому, виходячи із рівності часток подружжя, кожному з них у даному майні належить по Ѕ частки.

Відповідно до п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Доказів належності колишній дружині боржника ОСОБА_3 вказаного вище майна на праві особистої приватної власності, зокрема, набуття нею прав на вказане підприємство до укладення нею шлюбу із ОСОБА_2 , суду не надано. Більш того, у договорі № 02-2019 про поділ майна між подружжям від 10 червня 2019 року сторонами договору чітко зазначено, що частка у статутному капіталі ПП АЛЬФА-МЕГАТЕРМ набута ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у спільну сумісну власність саме у період їхнього перебування в шлюбі.

За змістом ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Однією із основоположних загальних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України), дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Сутність добросовісності передбачає вірність зобов`язанням, повагу до прав інших суб`єктів, обов`язок до співставлення власних та чужих інтересів, унеможливлення заподіяння шкоди третім особам.

За змістом ч. ч. 2, 3 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Верховний Суд у постановах від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14-ц та від 29 січня 2020 року у справі № 711/10526/16-ц виклав правовий висновок та зазначив, що поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. Боржник, проти якого ухвалене судове рішення про стягнення боргу та накладено арешт на його майно, та його дружина, які здійснюють поділ майна, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки поділ майна порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією, такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Договір № 02-2019 про поділ майна між подружжям від 10 червня 2019 року укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 під час розгляду Броварським міськрайонним судом Київської області цивільної справи № 361/8411/18 за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення збитків.

Доводи боржника ОСОБА_2 у відзиві на подання про те, що на момент укладення між ним і ОСОБА_3 вказаного договору про поділ майна між подружжям, ніяких обмежень для цього не існувало та жодного судового рішення ухвалено не було, питання розподілу майна подружжя врегульовано добровільно, самостійно, на взаємовигідних умовах, що відображено також у рішенні суду від 24 березня 2021 року про розірвання шлюбу між ними, суд до уваги не приймає, оскільки вважає, що поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення виконання одним із подружжя взятих на себе зобов`язань, сплати боргу або виконання судового рішення про стягнення боргу.

Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення подання державного виконавця та визначення частки майна боржника ОСОБА_2 у спільній сумісній власності подружжя, оскільки дії, вчинені подружжям ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , не можуть вважатись добросовісними, презумпція спільності права власності на майно подружжя останніми не спростована, доказів належності ОСОБА_3 на праві особистої приватної власності частки у статутному капіталі суду не надано.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 3, 5, 12, 13, 76, 81, 89, 259, 260, 263 265, 443 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Подання задовольнити.

Визначити, що боржникові у виконавчому провадженні № 63575327 фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) належить Ѕ частка корпоративних прав на Приватне підприємство АЛЬФА-МЕГАТЕРМ (), якими він володіє спільно із ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ).

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення.

Учасник справи у разі постановлення ухвали за його відсутності має право оскаржити ухвалу в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Дутчак І. М.