Справа № 496/4685/21
Провадження № 2-з/496/7/21
У Х В А Л А

12 жовтня 2021 року суддя Біляївського районного суду Одеської області Пасечник М.Л., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Смірнова Олексія Миколайовича про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Смірнова О.М. звернувся до суду з заявою, в якій просить суд накласти арешт та заборонити акціонерному товариству «Альфа-Банк» (далі АТ «Альфа-Банк»), а також будь - якій іншій юридичній чи фізичній особі вчиняти реєстраційні дії спрямовані на прийняття у власність та відчуження земельної ділянки кадастровий номер 512108:4200:01:002:0568 загальною площею 2,0 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування складських приміщень, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (далі - земельна ділянка) до вирішення справи по суті та набрання рішенням суду законної сили.

Свою заяву представник обґрунтовує тим, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленко С.А. видано виконавчий напис від 05.03.2020 року про звернення стягнення на вищевказану земельну ділянку, що належить ОСОБА_1 на праві власності. Земельну ділянку на підставі іпотечного договору від 25.04.2008 року ОСОБА_1 передано в іпотеку АТ «Альфа-Банк» (правонаступник публічного акціонерного товариства ПАТ «Укрсоцбанк» (далі ПАТ «Укрсоцбанк») у забезпечення виконання зобов`язань гр. ОСОБА_2 за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №2008/695-003.14/19 від 25.04.2008 року.

Приватний нотаріус вважає, що строк платежу за кредитним договором настав та пропонує за рахунок коштів, отриманих від реалізації предмету іпотеки задовольнити вимоги стягувана, яким є АТ «Альфа-Банк», у розмірі заборгованості, що виникла, як він вважає, внаслідок невиконання позичальником умов кредитного договору за період з 21.01.2018 року по 20.01.2020 року, а саме: прострочена заборгованість 313598,94 дол. США; прострочена заборгованість по нарахованих процентах 460988,90 дол. США. Всього на суму заборгованості 774587,84 дол. США. За заявою банка, постановою приватного виконавця від 04.01.2021 року прийнято рішення про передачу нерухомого майна стягувану у рахунок погашення боргу.

Позивач має намір оскаржити виконавчий напис до суду як такий, що не підлягає виконанню за наступних обставин: ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків з позовом від 09.06.2011 року №12.4.2-05/85-473 до ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості за вищезазначеним кредитним договором №2008/695-003.14/19 від 25.04.2008. При цьому, ПАТ «Укрсоцбанк» посилався на вимоги п.4.4 вищевказаного кредитного договору, зокрема, що в разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків щодо своєчасного погашення кредиту та процентів протягом більш ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив та, відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції.

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у справі №691/11 від 26.07.2011 року задоволено частково позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення за договором кредиту №2008/695- ФОЗ.14/19 від 25.04.2008 року 313598,94 долари США заборгованості за кредитом, 84285, 96 + 12955,94 = 97241,9 дол. США заборгованості за процентами та пені, а всього у перерахунку 3280030,02 грн.

З огляду на викладене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання (Постанови ВП ВС від 28.03.2018 у справі №444/9519/12).

Банком використано право, що передбачено ч.2 ст. 1050 ЦК України та подано до суду позовну заяву від 09.06.2011 року №12.4.2-05/85-473 до ОСОБА_2 з вимогою стягнути суму коштів простроченої заборгованості за кредитом, відсотками, пені та штрафу, а також 274399,88 доларів США (2190726,32 грн.) строкової заборгованості за кредитом, строк сплати якої за графіком ще не настав, але відповідно до пунктів 4.4, 3.3,14 цього кредитного договору кредит має бути сплачений достроково.

Постановою від 31.10.2014 року старшим державним виконавцем ВПВР УДВС ГУЮ в Одеській області відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення Третейського суду. Отже стягненню з ОСОБА_2 підлягає сума: 313598,94 дол. США заборгованості за кредитом; 84285,96 дол. США заборгованості за процентами; 12955,94 дол. США пені. За спірним виконавчим написом прострочена заборгованість за процентами складає 460988,90 дол. США. Тобто, з часу припинення дії строків кредитного договору, банком нараховано додатково 460988,90 - 84285,96 = 376702,94 дол. США заборгованості за процентами у порушення вимог закону.

Ця сума заборгованості не визнана ні боржником ОСОБА_2 , ні майновим поручителем ОСОБА_1 . Правомірність нарахування цієї суми заборгованості у 376702,94 дол. США також не встановлено жодним рішенням суду.

З часу пред`явлення банком вимоги про дострокове стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитом, тобто з 09.06. 2011 року жодних вимог до заставодавця ОСОБА_1 за договором іпотеки не подано.

Таким чином, банком надано недостовірні відомості приватному нотаріусу щодо встановленої заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором та у протиправний спосіб нараховано суму заборгованості за процентами за вищевказаним кредитним договором у період коли строк дії кредитного договору припинено через подання до суду вимог про дострокове стягнення заборгованості в порядку ч.2 ст. 1050 ЦК України. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до третейського суду з позовом до ОСОБА_2 09.06.2011 року. Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги - накладення стягнення на заставлене майно (ст. 266 ЦК України). Оскільки виконавчий напис винесено лише 05.03.2020 року, приватний нотаріус діяв у порушення вимог Закону щодо строків пред`явлення претензій до заставодавця, строків вчинення нотаріальних дій, нотаріус не переконався у безспірному характері наявної заборгованості, не перевірив обґрунтованість суми боргу тощо.

Разом з тим, представник заявника зазначає, що за виконавчим написом підлягає стягненню 313598,94 дол. США заборгованості за кредитом, незважаючи на те, що аналогічна сума підлягає стягненню за раніше прийнятим рішенням Третейського суду від 26.07.2011, яке перебуває на виконанні. Тобто цю суму має бути стягнуто двічі, у зв`язку з чим представник звернувся до суду з вказаною заявою.

Суд, розглянувши надану заяву про забезпечення позову, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 149 ЦПК України суд, за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Пункт 4 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», вказує, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу позивача та відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову визначається як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи (п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову повинна містити захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

З матеріалів справи вбачається, що предметом спору є земельна ділянка та, відповідно до заяви про забезпечення позову, представник заявника просить суд накласти арешт та заборонити АТ «Альфа-Банк», а також будь-якій іншій юридичній чи фізичній особі вчиняти реєстраційні дії спрямовані на прийняття у власність та відчуження цієї земельної ділянки.

Пунктом 1 ч.1 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, представник заявника посилається на те, що, дії банку щодо ініціювання звернення стягнення на майно позивача спрямовані на повторне стягнення заборгованості за кредитом строк дії якого уже сплинув, на стягнення у шахрайський спосіб неіснуючої заборгованості за процентами, що розрахована у порушення закону та поза рамками виконавчого провадження, що відкрито 24.10.2014 року. Таким чином, враховуючи постанову приватного виконавця від 04.01.2021 року про передачу нерухомого майна банку у рахунок погашення боргу, представник позивача вважає, що належним засобом забезпечення позову є накладення арешту та заборони АТ «Альфа-Банк», а також будь-якій іншій юридичній чи фізичній особі вчиняти реєстраційні дії спрямовані на прийняття у власність та відчуження вищезазначеної земельної ділянки.

Крім того, на думку представника позивача, розгляд заяви про забезпечення позову має бут здійснено без повідомлення відповідачів, оскільки внаслідок такого повідомлення ефективність заходу забезпечення позову може бути поставлена під загрозу через можливість продовження незаконних дій банком та перереєстрації земельної ділянки на нових власників, що може унеможливити ефективний захист та поновлення порушених прав позивача.

Разом з тим, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити, зокрема, вчинення відповідачами дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Так, саме лише посилання в заяві на потенційну можливість в майбутньому, зокрема, невизначеному колу осіб - «будь-якій іншій юридичній чи фізичній особі» (арк. заяви 5), у випадку задоволення позову, забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, в кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому, обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Такої позиції притримується Верховний Суд у своїй постанові 17.10.2018 року, справа №183/5864/17-ц (провадження №61-38692св18).

Європейський Суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Натомість Верховний Суд у постанові від 28.03.2019 року по справі №824/239/2018 зазначив, що судове рішення як найвищий акт правосуддя повинно бути виконуваним, оскільки виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на справедливий суд, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Забезпечення позову повинно застосовуватися із врахуванням принципу рівноправності сторін у спорі і не повинно призводити до невиправданого обмеження майнових прав відповідачів, оскільки справа по суті ще не вирішена та факт порушення законних прав позивача не встановлений.

Представник позивача, посилаючись на необхідність забезпечення позову, не надає жодних належних, достовірних та достатніх доказів для підтвердження існування цих обставин, а мотивація заяви ґрунтується виключно на припущеннях, що суперечить ч.6 ст. 81 ЦПК України.

Крім того, відповідно до п.п. 5, 6 ч.1 ст. 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову повинна містити пропозицію заявника щодо зустрічного забезпечення.

Суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення) (ч.ч. 1-3 ст. 154 ЦПК України).

Проте, представником ОСОБА_1 - адвокатом Смірновим О.М. у заяві про забезпечення позову, не вказано жодної пропозиції щодо зустрічного забезпечення.

Крім того, до заяви не додано жодних доказів щодо вартості земельної ділянки, її грошову оцінку, щодо яких просить вжити заходів забезпечення представник заявника, що позбавляє суд можливості визначити співмірність та адекватність заходу забезпечення, який просить застосувати представник ОСОБА_1 - адвокат Смірнов О.М.

Наведене вище свідчить про те, що заява про забезпечення позову подана без додержання встановлених законодавством норм.

Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст.149-154, 157, 258-260, 353 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Смірнова Олексія Миколайовича про забезпечення позову - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя М.Л. Пасечник