Номер провадження: 22-ц/813/2975/21
Номер справи місцевого суду: 676/1850/17
Головуючий у першій інстанції Прийомова О. Ю.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Заїкіна А. П., Погорєлової С.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Одеса цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Білгород Дністровського міськрайонного суд Одеської області від 17.11.2020 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

29.08.2017 року до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з Кам`янець-Подільського міськрайонного суду надійшла за підсудністю цивільна справа за позовом Публічного Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 08.10.2008 року, у якій позивач просив суд: стягнути з відповідачки на його користь кредитну заборгованість у розмірі 63 452,58 грн., яка складається з наступного: 7 733,07 грн. - заборгованість за кредитом; 52 459,86 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; а також штрафи відповідно до п.8.6. Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн. - штраф /фіксована частина/; 3 009,65 грн. - штраф /процентна складова/, судовий збір 1 600 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» надав відповідачці кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 8000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Банк свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач, у свою чергу, прийняла на себе зобов`язання по поверненню наданого кредиту і виплаті нарахованих відсотків у порядку, розмірі і терміни передбачені договором.

В зв`язку з порушенням виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором б/н від 08.10.2008 року, позивач і вимушений звернутися з позовом до суду.

06.11.2017 року Білгород - Дністровським міськрайонним судом Одеської області було ухвалено заочне рішення, відповідно до якого позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» кредитну заборгованість на загальну суму 63452,58 грн., яка складається з наступного: 7733,07 грн. - заборгованість за кредитом; 52459,86 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; а також штрафи відповідно до п.8.6. Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн. - штраф /фіксована частина/; 3009,65 грн. - штраф /процентна складова/. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» витрати, пов`язані з оплатою судового збору в розмірі 1600, 00 грн.

Не погодившись з ухваленим рішенням суду, відповідач звернулась до суду із заявою про перегляд заочного рішення від 29.04.2020 року. /а.с.57-61/.

Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.05.2020 року, заяву представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Шакервича Сергія Вікторовича про перегляд заочного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06 листопада 2017 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Заочне рішення Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06 листопада 2017 року по цивільній справі №676/1850/17 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - скасовано і призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження з викликом, повідомленням сторін.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Білгород Дністровського міськрайонного суд Одеської області від 17.11.2020 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за кредитом у розмірі 7733,07 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" судовий збір у розмірі 195,12 грн.

В задоволенні решти позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

22 грудня 2020 року ПАТ КБ «Приватбанк» було подано апеляційну скаргу на рішення Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.11.2020 року, відповідно до якої позивач просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості скасувати та постановити у відповідній частині нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу та узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Апелянт посилається на те, що судом першої інстанції під час ухвалення рішення було допущено неповне з`ясування обставин справи та невірно застосовано норми матеріального та процесуального права.

При цьому посилаючись на те, що до матеріалів справи позивачем надана суду копія анкети-заяви, що власноручно підписана відповідачем.

З урахуванням наявності в матеріалах справи погоджених умов договору, правові висновки, що містяться в Постанові Великої Палати Верховного суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17 не можуть бути застосовані.

Тож, місцевий суд зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту, допустивши грубе порушення норм цивільного права.

При цьому апелянт вказує, що у разі незгоди суду з розрахунком заборгованості наданим позивачем суд повинен надати свій розрахунок.

Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, місцевий суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 29.12.2020 року провадження у вказаній цивільній справі було відкрито.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11.10.2021 року вказану цивільну справу було призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Матеріалами справи встановлено, що 08.10.2008 року ОСОБА_1 підписала заяву № б/н, згідно з умовами якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом.

У анкеті-заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй до укладення договору.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 станом на 28.02.2017 рік становить загальну суму 63 452,58 грн., яка складається з наступного: 7733,07 грн. - заборгованість за кредитом; 5 2459,86 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; а також штрафи відповідно до п.8.6. Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн. - штраф /фіксована частина/; 3 009,65 грн. - штраф /процентна складова/, яка підлягає стягненню з відповідачки у повному обсязі.

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, просив у тому числі, крім тіла кредиту (суми, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитними коштами за період з 08 жовтня 2008 року по 28 лютого 2017 року.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів банку та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк», а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірі і порядку нарахування.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» у період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, наданий банком витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ОСОБА_2 кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані АТ КБ «ПриватБанк» Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Разом з тим, в анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» від 08 жовтня 2008 року визначено розмір базової процентної ставки за користування кредитом 3 % в місяць, що нараховується на залишок заборгованості.

За таких обставин висновки суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення процентів не узгоджуються із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 750/6058/17-ц, від 23 грудня 2019 року у справі № 572/1169/17, від 12 грудня 2020 року у справі № 382/327/18-ц та від 26 лютого 2020 року у справі № 355/1091/17, на які заявник посилався у апеляційній скарзі, як на підставу оскарження рішення суду першої інстанції, та висновкам викладеним у постанові Верховного Суду від 27 серпня 2020 року у справі № 283/2865/19.

Враховуючи те, що анкетою-заявою від 08 жовтня 2008 року, яка підписана ОСОБА_2 , сторонами погоджено розмір процентів за користування кредитом 3 % на місяць), то вони підлягають стягненню із відповідача на користь банку.

З розрахунку заборгованості, наявного в матеріалах справи, вбачається, що станом на 28 лютого 2017 року заборгованість відповідача за процентами становить 52459,86 грн. (а.с.3-6).

Розрахунок заборгованості по процентам за користування кредитом є чітким, повним та розгорнутим по періодам платежів. Відомості указаного розрахунку узгоджуються з відомостями виписки по рахунку ОСОБА_2 . Даних на його спростування матеріали справи не містять.

Частиною 3 ст.1056-1 ЦК України визначено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Картка діє в межах визначеного нею строку. Зі спливом строку дії картки закінчується і строк кредитування. Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця (постанова ВерховногоСуду Українивід 19 березня 2014 року всправі №6-14цс14).

Як вбачається з довідки банка строк дії картки НОМЕР_2 закінчився 05/12, строк дії картки НОМЕР_3 закінчився 03/16 (а.с.116).

Відповідно до ч.1 ст.1048 та ч.1 ст.1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відтак, правові підстави для стягнення заборгованості по відсоткам, нарахованим за період з 19 березня 2016 року по 28 лютого 2017 року, відсутні, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, а саме: з березня 2016 року.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, який в силу положень ч.4 ст.263 ЦПК України апеляційний суд враховує для вирішення даного спору.

Станом на 28 лютого 2015 року залишок заборгованості за відсотками становив 6241,14 грн., які правомірно нараховані банком.

Щодо стягнення неустойки

На підставі підписаної відповідачем заяви-анкети сторони дійшли згоди, що у разі порушення позичальником термінів платежів за будь-яким з грошових зобов`язань, передбаченим цим договором, більше ніж на 120 днів, у зв`язку з чим банк змушений буде звернутися до суду, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. +5% від суми позову (а.с.7 зворот).

Отже, право вимоги штрафів міститься на правовій основі.

Неустойка у формі пені анкетою-заявою не встановлена.

З урахуванням вищенаведеного, вимоги банку про стягнення пені є необґрунтованими, оскільки умовами анкети-заяви, підписаної відповідачем, не встановлена, а Умови та Тарифи, що надані банком не є складовою кредитного договору.

Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема,до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) п.1.ч.2 ст.258 ЦК України.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України).

Частиною 5 ст.261 ЦК України встановлено, що за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

Виходячи з вимог ст.261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Такий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 372/1036/15-ц (провадження № 14-252цс18).

Якщо договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Оскільки після спливу строку кредитування позивач не мав права нараховувати проценти за кредитом, то вимоги про стягнення таких процентів є необґрунтованими. Так само відсутні підстави для нарахування та стягнення пені, оскільки не обумовлено договором, укладеним між сторонами.

Отже, відсутні правові підстави для застосування позовної давності про стягнення відсотків за період з березня 2016 року по 28 лютого 2017 року та пені.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.

Щодо стягнення відсотків за період з 08 жовтня 2008 року по 08 березня 2016 року та штрафів: фіксована частина 250 грн. та процентна складова 3009,65 грн. колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні цих вимог у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності, про застосування наслідків яких просив відповідач.

Так, з матеріалів справи вбачається, що останній платіж за кредитним договором ОСОБА_2 здійснила 28 лютого 2014 року.

Відповідач просив суд про застосування строків позовної давності.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув.

Враховуючи вищенаведене, у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків та неустойки слід відмовити з підстав зазначених у даній постанові.

Зазначені обставини є підставою для зміни мотивувальної частини рішення суду першої інстанції в редакції даної постанови, але резолютивна частина рішення залишається без змін.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Білгород Дністровського міськрайонного суд Одеської області від 17.11.2020 року в частині відмови у задоволенні вимог акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 стягнення заборгованості змінити в його мотивувальній частині, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції даної постанови, та залишити без змін в його резолютивній частині.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 13 жовтня 2021 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова