Справа №591/8398/20
Провадження № 2-во/591/71/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2021 року м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми у складі судді Северинової А.С., розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами заяву ОСОБА_1 про виправлення описки в рішенні суду

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 10 березня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 22 жовтня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції Сумської області за актовим записом № 2025.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 28 грудня 2020 року, до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 840 грн 80 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 420 грн 40 коп.

Повернуто на користь ОСОБА_1 з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого за квитанцією № 0.0..1 від 28 грудня 2020 року в сумі 840 грн 80 коп., тобто, в розмірі 420 грн 40 коп.

12 жовтня 2021 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про виправлення описки, допущеної в рішенні суду від 10 березня 2021 року. Заява мотивована тим, що згідно наявної в матеріалах справи квитанції платником судового збору був ОСОБА_2 , у той час як рішенням суду повернуто на її користь з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого згідно вказаної квитанції. Також зазначає про подвійне стягнення з відповідача судового збору.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 269 ЦПК України суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки.

Питання про внесення виправлень вирішується без повідомлення учасників справи, про що постановляється ухвала.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Виходячи з матеріалів справи, у зв`язку з визнанням відповідачем ОСОБА_2 позову судом при ухваленні рішення вирішено питання про повернення позивачці ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Разом з тим, як вбачається з квитанції № 0.0..1 від 28 грудня 2020 року про сплату судового збору в сумі 840 грн 80 коп., платником судового збору є сам відповідач ОСОБА_2 , що унеможливлює виконання рішення суду в частині повернення позивачці судового збору, оскільки вона не є його платником. При цьому, та обставина, що судовий збір було сплачено самим відповідачем не дає підстав для внесення виправлень у судове рішення щодо повернення відповідачу судового збору, оскільки вимоги статті 142 та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» щодо повернення 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову поширюються виключно на позивача, яким у даній справі є ОСОБА_1 .

Таким чином, оскільки судовий збір при подачі позову було сплачено не самою позивачкою, тому відсутні підстави для повернення їй 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, так як вона не є його платником.

Відповідно до частини 1 статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Оскільки позивачка не сплачувала судовий збір при подачі позову, так як матеріалами справи доведено, що судовий збір сплатила інша особа, а саме відповідач ОСОБА_2 , тому відсутні підстави для внесення виправлень у судове рішення щодо повернення їй 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Разом з цим, відсутні підстави і для повернення судового збору відповідачу ОСОБА_2 , оскільки вирішення вказаного питання можливе лише стосовно позивача, яким у даній справі є ОСОБА_1 .

Також суд відхиляє заперечення позивачки про подвійне стягнення з відповідача судового збору, оскільки судом при ухваленні рішення було вирішено питання про стягнення судових витрат за двома позовними вимогами: про розірвання шлюбу та про стягнення аліментів. Від сплати судового збору за другою позовною вимогою позивачка була звільнена на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Що стосується позовної вимоги про розірвання шлюбу, то у зв`язку з її визнанням відповідачем судом вирішено питання про розподіл судових витрат за вказаною вимогою.

Питання заблокування відповідачу державною виконавчою службою рахунків не є предметом розгляду в межах поданої заяви про виправлення описки.

Отже, у задоволенні заяви необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 260, 261, 269 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про виправлення описки в рішенні суду в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя А.С. Северинова