Справа № 754/1113/21
У Х В А Л А

Іменем України

11 жовтня 2021 року Деснянський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді Зотько Т.А.

за участю секретаря судових засідань Микитюк А.В.,

заявниці ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва заяву ОСОБА_1 про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами судового наказу, виданого 01.02.2021 Деснянським районним судом м. Києва про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебувала справа за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення зі ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини.

01.02.2021 року Деснянським районним судом м. Києва, було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22.01.2021 року і до досягнення дитиною повноліття та про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22.01.2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про перегляд судового рішення (судового наказу) від 01.02.2021 року, у зв`язку з нововиявленими обставинами. В обґрунтування заяви з посилалась на те, що на момент винесення судового наказу, мала місце заява надана самим ОСОБА_2 , яка нотаріально засвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального Єщенко Д.М. про те що, він перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, діючи добровільно без будь-якого примусу, як фізичного, та і морального, у зв`язку з прийнятим рішенням про розірвання шлюбу, укладеного між ним та заявницею, даною заявою гарантує, що ніколи не буде звертатись до суду про утримання (аліментів) чи будь-яких інших фінансових виплат до ОСОБА_1 для утримання дітей, а відтак відсутні підстави для видачі судового заказу про стягнення аліментів.

Ухвалою судді від 21.09.2021 було відкрито провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами судового наказу, виданого 01.02.2021 Деснянським районним судом м. Києва про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Боржниця у судовому засіданні вимоги поданої заяви підтримала в повному обсязі, просила задовольнити, посилалась на обставини викладені в заяві.

Стягувач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи сповіщений належним чином, 07.10.2021 подав заперечення на заяву ОСОБА_1 про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами судового наказу, виданого 01.02.2021 Деснянським районним судом м. Києва про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, посилаючись на той факт, що заява від 13.03.2020 не має жодної юридичної сили як підстава для відмови у призначенні аліментів на дітей, а отже не може бути підставою для перегляду судового наказу за нововиявленими обставинами та його скасування.

У судовому засіданнні за клопотанням завниці була допитана в якості свідка ОСОБА_5 , яка показала, що спільні відносини між заявником та її онукою не склались, внаслідок чого остання пішла від чоловіка, залишивши квартиру та всі речі в ній. Дітям час від часу донька допомагає, коли є на те можливість.

Суд, заслухавши пояснення учасників, дослідивши подані документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що заява не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що 13.03.2020 року Приватним нотаріусом КМНО Єщенко Д.М. було посвідчено заяву ОСОБА_6 , який діяв в інтересах малолітніх ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про те, що ОСОБА_6 перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, діючи добровільно без будь-якого примусу, як фізичного, та і морального, у зв`язку з прийнятим рішенням про розірвання шлюбу, укладеного між ним та заявницею, даною заявою гарантує, що ніколи не буде звертатись до суду про утримання (аліментів) чи будь-яких інших фінансових виплат до ОСОБА_1 для утримання дітей.

Як вбачається з письмових матеріалів справи, рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 01.12.2020 у справі №754/8851/20 визначено місце проживання двох спільних дітей з батьком - ОСОБА_2 .

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.423 ЦПК України, рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом (ч. 4 ст. 423 ЦПК України).

Згідно із п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами», нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі

Для визначених у ч.ч. 1, 2 ст. 423 ЦПК України, нововиявлених обставин необхідними умовами є те, що вони існували на час розгляду справи, але підстави виникли після ухвалення рішення у справі, спростовують обставини, встановлені судом на час розгляду справи, та мають важливе значення для її розгляду.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Згідно положень п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року N 4 "Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами", судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами

Пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року N 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами" встановлено, що скасування судового рішення (пункт 3 частини другої статті 361 ЦПК) може бути визнано нововиявленою обставиною лише в тому випадку, коли суд обґрунтував ухвалене судове рішення скасованим (воно було підставою для ухвалення такого судового рішення) або виходив із нього, хоча прямо й не посилався на нього на підтвердження наявності вказаних обставин, а також якщо наслідком скасування судового рішення є інше за змістом вирішення спору.

Вирішуючи питання про скасування судового рішення із зазначених підстав, суди мають виходити з преюдиційного зв`язку судових рішень, зокрема, із того, що між рішеннями має існувати матеріально-правовий зв`язок, факти, встановлені в одній із справ, мають значення для іншої справи.

Аналізуючи викладене, суд зазначає, що нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених п.п.1, 2 ч.2 ст. 361 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Пленум Верховного Суду України в п. 5 Постанови від 21 лютого 1981 року "Про перегляд судами у зв`язку з нововиявленими обставинами рішень, ухвал, постанов у цивільних справах, що набрали законної сили" роз`яснив, що як нововиявлені можуть розглядатися обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, які існували під час постановлення рішення, ухвали, постанови, але про них не знали і не міг знати заявник і суд. Не можуть бути визнані нововиявленими нові, тобто такі, що виникли чи змінилися після постановлення рішення обставини, а також обставини, на які посилалася особа, яка брала участь у справі, у своїх поясненнях, касаційній скарзі або які могли бути встановлені при виконанні судом вимог ЦПК.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Зазначена права позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 р. № 263/2998/19.

Згідно статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Згідно статті 202 ЦК України одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Отже, заява від 13.03.2020 є одностороннім правочином та не є домовленістю між батьками малолітніх дітей.

Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме, зміст правочину не може суперечити ЦКУ, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Правочин є недійсним якщо його недійсність прямо встановлена законом (ст. 204 ЦКУ).

Таким чином, зміст заяви від 13.03.2020 суперечить вимогам законодавства, що прямо встановлено статтею 3 ЦПКУ.

А отже, заява від 13.03.2020. яка нотаріально засвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єщенко Д.М., про те, що, ОСОБА_2 , такою заявою гарантує, що не буде звертатись до суду про утримання (аліментів) чи будь-яких інших фінансових виплат до ОСОБА_1 для утримання дітей, суперечить вимогам законодавства та інтересам неповнолітніх дітей сторін у справі.

Питання, що стосуються аліментів, регулюються положеннями Сімейного кодексу України (далі - СК України), якими не передбачено можливість відмови від отримання аліментних виплат в тому числі шляхом оформлення заяви. Це пояснюється їх призначенням. Незважаючи на те, що кошти перераховуються на рахунок одного з батьків, який виховує дітей, призначені вони виключно на задоволення потреб та інтересів дітей. Громадянин не має права використовувати одержувані гроші для власної вигоди, як і не має права відмовлятися від них, оскільки кошти побічно належать саме дитині. У зв`язку з цим, законодавець виключає можливість добровільної відмову від аліментних коштів.

Законодавцем положенням ч.2 ст.51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей.

Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно вимог ч.1, 2 ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

Згідно статті 188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби. Батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду.Якщо дитина перестала отримувати дохід або її дохід зменшився, заінтересована особа має право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів.

Отже, звільнення від сплати аліментів, тобто від обов`язку утримувати дитину можливе тільки за рішенням суду.

Крім того, частиною 1 ст. 189 цього Кодексу батькам надано право укласти договір про сплату аліментів на дитину, умови якого (про розмір аліментів, строки їх виплати тощо) не повинні порушувати її права.

Договір має бути укладений письмово та підлягає нотаріальному посвідченню.

Метою зобов`язань по утриманню є забезпечення дитини утриманням, а не забезпечення інтересів платника і одержувача аліментів. В сімейному праві договір про сплату аліментів розглядається в першу чергу як інструмент виконання аліментного зобов`язання.

Згідно статті 27 ЦК України правочин, що обмежує можливість фізичної особи мати не заборонені законом цивільні права та обов`язки, є нікчемним. Отже, договір про сплату аліментів не може містити умову про відмову від права на отримання аліментів на дитину. Така умова договору порушуватиме права дитини.

Таким чином, відмова від стягнення аліментів на утримання дітей сама по собі порушуватиме права дитини, в який би формі така відмова не вчинялась.

Отже, між сторонами не укладено правочину (договору) щодо утримання дітей, а тому порядок утримання дітей між сторонами є не визначеним.

Крім того, заява від 13.03.2020 не є договором щодо утримання дітей, а є одностороннім правочином, який не має юридичної сили, а відтак суд вважає, що зазначені заявником обставини не є істотними і не впливають на висновки суду, а надані заявником докази за своєю суттю не є доказами, якими підтверджуються нововиявлені обставини, зазначене не є нововиявленими обставинами та підставою для скасування судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.51 Конституції України, ст.ст. 3, 160, 161, 170, 171, 258, 260, 354, 423-429 ЦПК України, ст.ст.27, 202, 203 ЦК України, ст.ст.7, 150, 151, 180, 181, 188, 189 СК України, Конвенцією про захист прав дитини, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами судового наказу, виданого 01.02.2021 Деснянським районним судом м. Києва про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена протягом 15 днів з дня її проголошення шляхом подання безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційної скарги. В разі оголошення вступної та резолютивної частини ухвали або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи строк оскарження ухвали обчислюється з дня складання її повного тексту.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Деснянський районний суд міста Києва.

Повний текст ухвали виготовлено 13.10.2021.

Суддя: