КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 жовтня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Сліпченка О.І.(суддя-доповідач), Гаращенка Д.Р., Сушко Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки, винагороди, основного боргу,-

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з вищевказаним позовом.

Позивач просив стягнути із ОСОБА_2 заборгованість в розмірі 495 180 грн.

В червні 2021 року позивач подав заяву про забезпечення позову, у якій просив накласти арешт на будинок АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_2 .

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 червня 2021 року заяву про забезпечення позову повернуто позивачу в зв`язку із невідповідністю заяви вимогам ст. 151 ЦПК України.

Не погоджуючись із вказаним висновком суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Зазначає, що наявні підстави для задоволення його заяви, а тому вважає, що ухвала місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про накладення арешту на вказане майно позивачки.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає не в повній мірі.

Повертаючи заяву, місцевий суд виходив з того, що заява не відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України, зокрема відсутні пропозиції щодо зустрічного забезпечення та обґрунтування необхідності застосування заходу забезпечення позову.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

У ст. 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

За змістом п.1 ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа не може бути безпідставно позбавлена на захист свого порушеного права, оскільки це буде порушенням права на справедливий суд, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, наданих сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в п. 1 ст. 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, зокрема, пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до ч. 10 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог ст. 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

У той же час, у ч. 1 ст. 154 ЦПК України зазначено, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Не дивлячись на те, що стаття 151 ЦПК України встановлює вимоги до заяви про забезпечення позову в частині зазначення пропозицій про зустрічне забезпечення ч.1 ст. 154 ЦПК України не зобов`язує суд вимагати від заявника зустрічного забезпечення, а наділяє суд відповідним правом.

Отже, зазначений недолік заяви про забезпечення позову може бути виправлений шляхом реалізації судом першої інстанції своїх повноважень, визначених ч.1 ст. 154 ЦПК України.

Посилання місцевого суду на те, що заява не містить обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову також не може бути підставою для її повернення, оскільки оцінку належності доводів заявника необхідно надавати при розгляді заяви по суті.

За таких обставин, повертаючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції припустився надмірного формалізму та вдався до правового пуризму, чим фактично позбавив заявника права на доступ до правосуддя.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи, що висновок суду про порушення заявником норм ст. 151 ЦПК України є помилковим, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволенню, а ухвала суду - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

При цьому, вимоги апеляційної скарги, щодо вирішення питання про вжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на вказане заявником майно, є необґрунтованими та передчасними, оскільки на розгляді апеляційного суду перебуває ухвала суду першої інстанції, щодо повернення заяви, а не вирішення питання, щодо вжиття вказаних заходів забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

УхвалуКиєво-Святошинського районного суду Київської області від 07 червня 2021 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для проводження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «11» жовтня 2021 року.

Сліпченко О.І.

Гаращенко Д.Р.

Сушко Л.П.