справа № 357/7880/20
головуючий у суді І інстанції Цуранов А.Ю.
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 жовтня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати

з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Мостової Г.І.,

суддів Сушко Л.П., Суханової Є.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» - адвоката Афанасьєва Сергія Володимировича на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2021 року

у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до ОСОБА_1 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», про відшкодування матеріальної шкоди у порядку регресу, -

в с т а н о в и в :

Представник ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» - адвокат Афанасьєв С.В. у серпні 2020 року звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди у порядку регресу, у якому просив суд стягнути з відповідача на користь позивача страхове відшкодування за завдані збитки в порядку регресу у розмірі 25 238 грн 35 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 102 грн.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2021 року у задоволенні позову ПАТ «СК «Уніка» відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції встановивши, що цивільно-правова відповідальність відповідача на час ДТП була застрахована в ПрАТ «УСК «Княжа ВІГ», вважав, що обов`язок з відшкодування шкоди у межах ліміту страхового відшкодування покладається на його страховика ПрАТ «УСК «Княжа ВІГ». У зв`язку з цим, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача в порядку регресу частини сплаченої страховою компанією (позивачем) суми страхового відшкодування на користь потерпілої внаслідок ДТП особи.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ПАТ СК «Уніка» - адвокат Афанасьєв С.В. подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване судове рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ґрунтується на помилковому тлумаченні норм законодавства, прийняте з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром понесених витрат та отриманим страховим відшкодуванням саме з ПрАТ «УСК «Княжа ВІГ». Позивач виконав перед страховиком свої зобов`язання і здійснив відшкодування завданих збитків, відповідно до нього перейшло право вимоги до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні в межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, відбулася заміна кредитора у деліктних зобов`язаннях, що виникли у зв`язку із завданням шкоди, у порядку суброгації.

Страховик відповідача виконав свої зобов`язання за договором страхування та відшкодував витрати пов`язані із відновлювальним ремонтом пошкодженого ТЗ з урахуванням зносу. У зв`язку із заміною кредитора у деліктному зобов`язанні, на думку апелянта, в межах фактичних витрат до позивача перейшло право вимоги у відповідній частині до відповідача, оскільки страхова виплата страховика відповідача є недостатньою для повного відшкодування завданої відповідачем шкоди.

Заявник апеляційної скарги, посилаючись на правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 03 вересня 2018 року у справі № 464/1937/16-ц, від 11 березня 2020 року у справі № 754/5129/15-ц, від 04 березня 2020 року у справі № 331/6395/15-ц, від 21 лютого 2020 року у справі № 753/17977/18, від 03 грудня 2020 року у справі № 352/1384/18, постанови Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 та постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 686/17155/15-ц, наголошує, що страховик за договором обов`язкового страхування відповідає у межах страхового ліміту за мінусом фізичного зносу, а за решту - безпосередній винуватець. Відтак, з відповідача як з винної особи, підлягає стягненню на користь позивача різниця між фактичним розміром понесених витрат та отриманим страховим відшкодуванням.

Відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи в суді апеляційної інстанції, у визначений ухвалою суду строк, не скористався процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направив.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції відповідно до частина 3 статті 360 ЦПК України.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до протоколу автоматизованої зміни складу колегії суддів від 11 жовтня 2021 року у зв`язку з припиненням повноважень судді Сержанюка А.С. визначено склад колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Мостової Г.І., суддів Сушко Л.П., Суханової Є.М.

Колегія апеляційного суду, вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України «Про страхування»).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Як вбачається з матеріалів справи, 07 червня 2017 року між ПрАТ «СК «Уніка» та ТОВ «Рошен-Зодіак» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО CORPORATE»

№ 370001/4100/0000022.

Відповідно до умов якого позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування.

Відповідно до полісу № АК/6167802 від 06 квітня 2017 року цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ПрАТ «УСК «Княжа ВІГ».

Згідно з пунктом 4 вказаного полісу страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну становить 100 000 грн., розмір франшизи - 0 (п. 5 полісу).

Відповідно до звіту про оцінку КТЗ № 04-14/11 від 14 листопада 2017 року, складеного СПД ОСОБА_2 , вартість відновлювального ремонту КТЗ Opel MOVANO р.н. НОМЕР_1 , на момент оцінки, становить 72 056 грн 55 коп.; вартість матеріального збитку, нанесеного власнику у результаті аварійних пошкоджень вказаного КТЗ, на момент оцінки, становить 27 190 грн 56 коп.

Потерпілий від дорожньо-транспортної пригоди звернувся до страховика ПрАТ «Уніка» із заявою про виплату страхового відшкодування.

В подальшому, відповідно до рахунку ТОВ «Магнум-Агросервіс» на оплату замовлення № 335 від 08 листопада 2017 року, фактична вартість ремонту Opel MOVANO д.н.з. НОМЕР_1 становить 50 846 грн 06 коп.

Позивач визнав вказану подію страховим випадком та здійснив страхове відшкодування потерпілому у розмірі 49 956 грн 06 коп. (за мінусом франшизи 1 250 грн), що підтверджується страховим актом №00238903 від 15 листопада 2017 року, наказом №00238903 від 15 листопада 2017 року та платіжним дорученням №048790 від 17 листопада 2017 року.

22 листопада 2017 року на адресу ОСОБА_1 позивач направив претензію про відшкодування шкоди у розмірі 49 596 грн 06 коп. в порядку регресу, з огляду на наявність у останнього полісу страхування цивільно-правової відповідальності від ПрАТ «УСК «Княжа ВІГ».

Згідно з платіжним дорученням №ЗР005617 від 24 січня 2018 року ПрАТ «УСК «Княжа ВІГ» відшкодувала позивачу 24 357 грн 71 коп.

27 березня 2020 року позивачем на адресу відповідача направлено претензію з вимогою про відшкодування завданих збитків у розмірі 25 238 грн 35 коп.

Відповідно до наявного в матеріалах справи полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/6167802 від 06 квітня 2017 року, який діяв під час вчинення відповідачем ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, його цивільно-правова відповідальність була застрахована в ПрАТ «УСК «Княжа ВІГ» з установленим лімітом за шкоду, заподіяну майну у розмірі 100 000 грн.

Звертаючись з позовом, позивач вказує, що поніс витрати по страховому відшкодуванню, тому в порядку регресу має право на відшкодування завданої майнової шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, у вигляді сплати страхового відшкодування у розмірі 25 238 грн 35 грн.

Суд першої інстанції, застосувавши до спірних правовідносин норми статті 993 ЦК України (перехід до страховика прав страхувальника щодо особи, відповідальної за завдані збитки ), статті 1191 ЦК України (право зворотної вимоги до винної особи), статті 1194 (відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність), статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статті 27 Закону України «Про страхування», відмовив у позові на підставі того, що позивач має право зворотної вимоги до ПрАТ «УСК «Княжа ВІГ», яка має зобов`язання відшкодувати шкоду у межах ліміту страхового відшкодування, а не відповідача.

Колегія апеляційного суду встановила, що учасники спірних правовідносин мають декілька зобов`язань:

договірне зобов`язання між позивачем ПрАТ «СК «Уніка» і потерпілим ТОВ «Рошен-Зодіак» - за договором добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО CORPORATE» № 370001/4100/0000022;

деліктне зобов`язання між потерпілим ТОВ «Рошен-Зодіак» (оскільки шкоду було завдано власності цього товариства) та відповідачем ОСОБА_1 - із завдання шкоди внаслідок ДТП;

договірне зобов`язання між відповідачем ОСОБА_1 і ПрАТ «УСК «Княжа ВІГ» - за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 11 ЦК України однією з підстав для виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Положеннями частини першої статті 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до частин 2, 5 статті 1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини 1 статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов.

Згідно зі статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини (аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18); пункт 34).

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою.

Як було встановлено судом та підтверджуються матеріалами справи, згідно з наявного дослідження, вартість відновлювального ремонту КТЗ Opel MOVANO д.н.з. НОМЕР_1 на момент оцінки склала 72 056 грн 55 коп. без ПДВ. Ринкова вартість з ПДВ склала 310 696 грн 73 коп. Вартість завданої матеріальної шкоди склала 27 190 грн 56 коп.

Згідно з платіжних документів, вартість ремонту КТЗ Opel MOVANO д.н.з. НОМЕР_1 склала 50 846,06 грн.

17 листопада 2017 року позивач здійснив страхове відшкодування потерпілому в розмірі 49 956 грн 06 коп. (за мінусом франшизи 1 250 грн - 0,5% згідно з договору).

24 січня 2018 року ПрАТ «УСК «Княжа ВІГ» відшкодувала позивачу

24 357 грн 71 коп.

Загальний розмір відшкодування, сплачений потерпілому позивачем та страховиком відповідача складає -74 313 грн 77 коп.

Таким чином, позивач, який страховиком потерпілої особи виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у договорі, здійснивши відповідне відшкодування.

Отже, до позивача, як до страховика потерпілої особи перейшло право вимоги до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні в межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, відбулась заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку з завданням шкоди відповідачем у порядку суброгації.

Згідно зі статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Відносини між відповідачем та його страховиком регулюються умовами, визначеними у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та правилами статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до частини 1 статті 29 цього Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Виплативши позивачу 24 січня 2018 року ПрАТ «УСК «Княжа ВІГ»

24 357 грн 71 коп., страховик відповідача виконав свої зобов`язання, відшкодувавши витрати, пов`язані із відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу.

Приписами статті 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У зв`язку із заміною сторони кредитора у деліктних правовідносинах у межах фактичних витрат до позивача перейшло право вимоги у відповідній частині до відповідача, оскільки страхова виплата страховика відповідача є недостатньою для повного відшкодування завданої шкоди.

За таких обставин, за змістом статті 993 ЦК України у системному зв`язку зі статтею 990 цього Кодексу та статтею 27 Закону України «Про страхування» можна дійти висновку про те, щодо страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування,переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди у межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03 вересня 2018 року у справі № 464/1937/16-ц.

Положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у питанні порядку обрахування виплати розповсюджуються на спірні відносини, а тому страховик відповідальності має право занизити виплату на розмір зносу. При цьому, за суму, яку не покриває страховик відповідає винуватець.

Аналогічні правові позиції містяться у постановах Верховного Суду у справах № 754/5129/15-цвід 11 березня 2020 року; № 331/6395/18 від 04 березня 2020 року, № 753/17977/18 від 21 лютого 2020 року.

Стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати) (постанова Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15, постанова Верховного Суду у справі № 686/17155/15-цвід 03 жовтня 2018 року).

Доводи відповідача щодо обов`язку свого страховика в межах ліміту відповідальності який становить 100 000 грн виконувати обов`язок замість відповідача, з урахуванням наведеного відхиляються, як необґрунтовані.

Таким чином, враховуючи встановлені у цій справі обставини та положення чинного законодавства, колегія апеляційного суду дійшла висновку про те, що саме з відповідача як винної у ДТП особі на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром понесених витрат та отриманим страховим відшкодуванням, яка складає 25 238 грн 35 коп.

Отже, позовні вимоги слід визнати обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Суд першої інстанції, неправильно застосувавши норми матеріального права, дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до пункт 4 частини 1 статті 376 ЦПК України неправильне застосування норм матеріального права у цій справі, є підставою для скасування рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2021 року.

У зв`язку з задоволенням апеляційної скарги судові витрати у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 141, 367, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» - адвоката Афанасьєва Сергія Володимировича задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2021 року скасувати з ухваленням нового судового рішення.

Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» матеріальну шкоду у розмірі 25 238 (двадцять п`ять тисяч двісті тридцять вісім) 35 грн. та судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції та апеляційної скарги у сумі 5 255 (п`ять тисяч двісті п`ятдесят п`ять) грн 00 коп.

Інформація про боржника: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ).

Інформація про стягувача: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» (місце знаходження: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського 70А, ).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Л.П. Сушко

Є.М. Суханова