ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«11» жовтня 2021 року

м. Харків

справа № 628/3056/21

провадження № 22ц/818/5778/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Котелевець А.В., Яцини В. Б.,

за участю секретаря - Колосовської А. Р.,

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 ,

заінтересована особа Управління праці та соціального захисту населення Куп`янської районної державної адміністрації Харківської області

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 13 серпня 2021 року в складі судді Коваленко О.А.

в с т а н о в и в:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 , заінтересована особа: Управління праці та соціального захисту населення Куп`янської районної державної адміністрації Харківської області, звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просив встановити факт участі та виконання заходів ним по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони в період з 01 листопада 1986 року по 30 листопада 1986 року.

Ухвалою судді Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 13 серпня 2021 року у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою судді Кучугура О.С. подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу скасувати, ухвалити нове рішення, яким зобов`язати суд першої інстанції відкрити провадження у справі та розглянути справу по суті.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини у справі, не надав належну оцінку відповіді Управління праці та соціального захисту населення Куп`янської районної державної адміністрації Харківської області № 02-44/2268 від 06 серпня 2021 року, з якої вбачається, що йому відмовлено у встановленні статуту особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі посвідчення, оскільки ним не надано підтверджуючих документів про те, що він брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а саме у складі формувань Цивільної оборони. Зазначив, що до складу невоєнізованих формувань Цивільної оборони зараховуються в обов`язковому порядку громадяни СРСР: чоловіки у віці від 16 до 60 років та жінки від 16 до 55 років за винятком вагітних жінок та жінок, які мають малолітніх дітей.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

В судове засідання учасники справи не з`явилися. Матеріали справи містять відомості про належне повідомлення учасників справи.

Заяв про відкладення розгляду справи від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вимог закону, обставин справи, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутністю учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, ухвалу судді залишити без змін.

Ухвала судді суду першої інстанції мотивована тим, що у даному випадку захист порушених прав заявник має здійснювати за правилами адміністративного судочинства шляхом оскарження дій чи бездіяльності відповідного органу.

Матеріали справи свідчать про те, що у серпні 2021 року ОСОБА_1 , заінтересована особа: Управління праці та соціального захисту населення Куп`янської районної державної адміністрації Харківської області, звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просив встановити факт участі та виконання заходів ним по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони в період з 01 листопада 1986 року по 30 листопада 1986 року.

Як вбачається з посвідчення, серія НОМЕР_1 (категорія 1) від 02 вересня 2019 року, ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році та є інвалідом ІІ групи (а.с.9).

Із пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 від 11 жовтня 2013 року вбачається, що ОСОБА_1 є пенсіонером по інвалідності ІІ групи та потерпілим від аварії на ЧАЕС (а.с.10).

Матеріали справи містять копію наказу Куп`янського автотранспортного підприємства № 16367 Харківського обласного Управління автомобільного транспорту від 30 вересня 1986 року № 405, за яким, зокрема, ОСОБА_1 відряджено до м. Іванково Київської області зі строком на 1 місяць з 31 жовтня по 30 листопада 1986 року (а.с.11).

Як вбачається з довідок ОСОБА_1 за період з 01 листопада 1986 року по 30 листопада 1986 року був зайнятий на роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с.12, 20).

З довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серія 10 ААВ № 630008 від 15 травня 2013 року вбачається, що ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності. Захворювання пов`язане із роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с.13-14).

З експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії з встановлення причинного зв`язку хвороб, інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС № 9245-10104 від 13 червня 2007 року вбачається, що захворювання ОСОБА_1 пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с.15).

Із відповіді Управління праці та соціального захисту населення Куп`янської районної державної адміністрації Харківської області № 02-44/2268 від 06 серпня 2021 року вбачається, що з метою встановлення ОСОБА_1 статусу та видачі посвідчення «Особа з інвалідністю внаслідок війни» йому необхідно надати підтверджуючі документи його належності до вищевказаних осіб (а.с.18-19).

Матеріали справи свідчать про те, що встановлення такого факту ОСОБА_1 необхідно для отримання статусу інваліда війни.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Визначений у частині першій статті 315 ЦПК України перелік фактів, які можуть встановлюватися судом, не є вичерпним, оскільки частиною другою зазначеної статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Частиною четвертою статті 315 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 761/16799/15-ц зазначено, що «суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право».

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах.

Якщо при розгляді заяви про встановлення факту, що має юридичне значення визначено, що існує спір про право і справа має розглядатися за правилами того судочинства, за яким подано цю заяву, проте в порядку позовного провадження, то суд залишає заяву без розгляду.

У випадку якщо справа підлягає розгляду в порядку іншого судочинства, ніж подано заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, то суд відмовляє у відкритті провадження або закриває провадження у справі, якщо провадження у справі було відкрито.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, інваліди з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, - категорія 1.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до інвалідів війни належать, зокрема, інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Правовий статус інваліда війни підтверджується відповідним посвідченням, виданим відповідно до Порядку видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року № 302 (далі - Порядок).

У пункті 10 Порядку зазначено, що посвідчення інваліда війни видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.

Таким чином, законодавство передбачає спеціальний порядок встановлення статусу інваліда війни, тому в окремому провадженні не може бути встановлений юридичний факт участі та виконання заходів ОСОБА_1 по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони в період з 01 листопада 1986 року по 30 листопада 1986 року, який фактично підтвердить його належність до інвалідів війни.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 310/8703/17 (провадження № 14-98цс19) зазначено, що «у випадку, якщо заінтересована особа отримала від заявника документи, які підтверджують факт його залучення до формувань цивільної оборони для виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, проте надала відмову, яку заявник, маючи документальні підтвердження зазначеного факту, вважає безпідставною, він може оскаржити такі дії заінтересованої особи до адміністративного суду, до повноважень якого належить, зокрема, перевірка законності й обґрунтованості відмови заінтересованої особи та оцінка наданих їй заявником документів як доказів його залучення до формувань цивільної оборони для виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС».

Аналогічні правові висновки викладено в постановах Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 482/2312/18 (провадження № 61-19669св19), від 20 травня 2020 року у справі № 682/1765/18 (провадження № 61-46139св18).

З огляду на документи, які містяться в матеріалах справи колегія суддів вважає, що заявник звернувся до суду з метою отримання доказу, який би підтверджував правомірність його дій, спрямованих на отримання статусу інваліда війни. Тому правильним є висновок суду першої інстанції про те, що оскільки законодавство передбачає спеціальний порядок встановлення статусу інваліда війни, то в окремому провадженні не може бути встановлений юридичний факт залучення заявника до складу невоєнізованих формувань цивільної оборони для виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який фактично підтвердить належність заявника до інвалідів війни.

Доводи ОСОБА_1 , що викладені в апеляційній скарзі є безпідставними та ґрунтуються на помилковому трактуванні наведених вище норм права і їх змістом.

Враховуючи викладене, підстав вважати, що суд першої інстанції при розгляді даної справи неправильно застосував норми матеріального права чи допустив порушення норм процесуального права, відсутні.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Виходячи з того, що апеляційну скаргу залишено без задоволення та справа по суті спору не розглядалась, підстав для перерозподілу судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу судді Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 13 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді А.В. Котелевець

В. Б. Яцина

Повний текст постанови складено 12 жовтня 2021 року.