КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Фролова І.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючий - Немировська О.В.,

судді - Махлай Л.Д., Ящук Т.І.

секретар - Лащевська Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 березня 2021 р.

встановив:

у липні 2020 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 239 044 грн. 81 коп., посилаючись на те, що на її користь з ОСОБА_2 рішенням суду було стягнуто аліменти на утримання їх дитини - ОСОБА_4 . Після відкриття виконавчого провадження 06.12.2019 відповідач свої зобов`язання у повному обсязі не виконує, в зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 02.06.2020 становить 239 044 грн. 81 коп., а розмір пені - 773 623 грн. 80 коп. Оскільки розмір пені не може перевищувати розмір заборгованості, просила стягнути пеню у вказаній сумі.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04 березня 2019 року було відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник позивача - ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити позову в повному обсязі, посилаючись на те, що судом першої інстанції не було повно з`ясовано обставини справи, було фактично визнано недійсною довідку про розрахунок заборгованості від 02.06.2020 та зазначено, що вона не є належним та допустимим доказом, тобто вийшов за межі позовних вимог, зроблено висновок про відсутність вини відповідача у виникненні заборгованості, не надано належної оцінки всім доказам по справі.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказувала, що на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 липня 2019 року з ОСОБА_2 було стягнуто на її користь аліменти на утримання їх дочки ОСОБА_4 в розмірі ј частини від всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 09.02.2019 до досягнення дитиною повноліття. Вказане рішення було залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 22 листопада 2019 року. Виконавчий лист на виконання вказаного рішення було видано Шевченківським районним судом м. Києва 29.11.2019. Виконавче провадження №60816141 на підставі вказаного виконавчого листа було відкрито 06.12.2019 на підставі постанови старшого державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Скрипника В.В. Відповідно до Довідки-розрахунку заборгованості, складеному старшим державним виконавцем Скрипником В.В. 02.06.2020 розмір заборгованості за період з лютого 2019 року по травень 2020 року становить 239 044 грн. 81 коп. Оскільки розмір пені не може перевищувати розмір заборгованості, позивач просила стягнути пеню в сумі 239 044 грн. 81 коп.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04 березня 2019 року було відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що суд не може взяти за основу розрахунок заборгованості від 02.06.2020, оскільки встановлена заборгованість в зазначеному розрахунку не відповідає дійсності, не підтверджується належними та допустимими доказами, а тому неможливо встановити дійсність наданого позивачкою розрахунку щодо нарахування пені за прострочення заборгованості по сплаті аліментів. Судом було встановлено, що вина відповідача у простроченні сплати аліментів відсутня, оскільки заборгованість за аліментами виникла внаслідок неправильного їх нарахування державним виконавцем, із помилковим тлумаченням норм ст. 195 СК України про розрахунку щомісячної суми стягнення для платника.

Тому з висновком суду першої інстанції погодитись неможливо, оскільки він не відповідає встановленим по справі обставинам та було неправильно застосовано норми матеріального права. Застосовуючи норми матеріального права, суд першої інстанції посилався в рішенні на положення ст. 196 СК України та одночасно помилково зазначив посилання на стст. 83, 177, 249, 257, 258, 261, 509, 1212 ЦК України, які не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Як видно з матеріалів справи, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24 липня 2019 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 було стягнуто на її користь аліменти на утримання їх дочки ОСОБА_4 в розмірі ј частини від всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 09.02.2019 до досягнення дитиною повноліття. Вказане рішення було залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 22 листопада 2019 року. Виконавчий лист на виконання вказаного рішення було видано Шевченківським районним судом м. Києва 29.11.2019. Виконавче провадження №60816141 на підставі вказаного виконавчого листа було відкрито 06.12.2019 на підставі постанови старшого державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Скрипника В.В.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 182 СК України).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Відповідно до ч. 1 ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час протягом якого не проводилось їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Суд першої інстанції в своєму рішенні посилався на постанову Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц, де зазначалось, що правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Разом з тим, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі №333/6220/16-ц вказується, що аналогічно вирішено питання у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18), проте помилково наведено формулу, за якою обчислення пені за несплату або прострочення сплати аліментів передбачає врахування кожного місяця окремо, а не за кожен день прострочення сплати аліментів.Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

При зверненні до суду в липні 2020 року позивач ОСОБА_1 посилалась на Довідку про розрахунок заборгованості, складеному старшим державним виконавцем Скрипником В.В. 02.06.2020, відповідно до якої розмір заборгованості за період з лютого 2019 року по травень 2020 року становить 239 044 грн. 81 коп.

В ході розгляду справи представником позивача було надано в матеріали справи також Довідку про розрахунок заборгованості по аліментам ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 від 21.12.2020, в якій державним виконавцем Скрипник В.В. було змінено розрахунок заборгованості та визначено суми, які були сплачені боржником ОСОБА_6 на погашення як поточних платежів, так і заборгованості. В результаті перерахунку державним виконавцем було визначено, що станом на листопад 2020 року боржник повністю сплатив наявну заборгованість за минулий період.

В даному випадку відсутні підстави для нарахування пені боржнику за прострочення сплати аліментів до грудня 2019 року. За вказаний місць заборгованість в сумі 16 296 грн. 69 коп. виникла у січні 2020 року та була погашена боржником у лютому 2020 року. З урахуванням часткової спати заборгованості в сумі 2 109 грн. 73 коп. за січень у лютому 2020 року виникла заборгованість в сумі 8 059 грн. 57 коп., яка була погашена у травні 2020 року. Заборгованість за березень 2020 року в сумі 19 175 грн. 60 коп., також була сплачена боржником в травні 2020 року. Таким чином стягненню з відповідача підлягає пеня за прострочення сплати аліментів за лютий та березень 2020 року в розмірі 90% та 61% відповідно, що становить 19 564 грн. 93 коп.

Відповідно до чч. 1 і 2 ст. 367 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 березня 2021 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню в сумі 19 564 грн. 93 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в сумі 2 102 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді