ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

06 жовтня 2021 року

м. Харків

справа № 646/4586/20

провадження № 22-ц/818/5150/21

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Маміної О.В., Тичкової О.Ю.

за участю секретаря Гармаш К.В.

учасники справи:

позивач : ОСОБА_1 ,

відповідачі: Харківська обласна прокуратура, Державна казначейська служба України,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про компенсацію моральної шкоди, з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 13 травня 2021 року, постановлене в складі судді Демченко С.В.,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2020 ОСОБА_1 звернулася до суду з повною заявою, в якій просила суд захистити її конституційне право на компенсацію моральної шкоди, заподіяної незаконними і протиправними рішеннями та діями і довготривалою бездіяльністю посадових осіб прокуратури Харківської області, відшкодувати з Державного бюджету України на користь позивача компенсацію моральної шкоди у розмірі 1 500 000, 00 гривень, яка була спричинена слідчим першого СВ СУ Харківської обласної прокуратури Білінським О.В. та групою процесуальних прокурорів прокуратури Харківської області у складі Вінакової Т.А., Білоусенка Н.О., Сороки М.К. у кримінальному провадженні № 0000048 від 16.03.2017, у результаті умисного винесення незаконних рішень слідчим Богінським О.В.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилалась на те, що 02 березня 2017 року звернулася до керівника Харківської місцевої прокуратури №6 Яковлева А.С. із заявою про вчинення слідчим другого СВ СУ Харківської обласної прокуратури ОСОБА_2 та прокурорами відділу процесуального керівництва прокуратури області ОСОБА_3 та ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 382, ч.1 ст. 364, ч. 1 ст. 367, ст. 356 КК України під час проведення останніми досудового розслідування у кримінальному провадженні №00000275 від 04.04.2015 за фактом скоєння злочину у сфері службової діяльності за фактом неналежного досудового розслідування старшим слідчим СВ Харківського РВ ГУ МВС України в Харківській області ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 382, ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 365, ч. 1 ст. 366, ст. 356 КК України. Однак, вказана заява позивача від 02 березня 2017 року була проігнорована керівником Харківської місцевої прокуратури №6 та не прийнята до реєстрації як заява про злочини всупереч вимогам ст. 214 КПК України. Проте, того ж дня, прокурором Харківської місцевої прокуратури №6 Бойком С.М. при прийнятті заяви позивача на особистому прийомі, останній була надана пам`ятка про права та обов`язки потерпілого. Відомості за повідомленням ОСОБА_1 від 02 березня 2017 року були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань лише 16 березня 2017 року на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м.Харкова від 09 березня 2017 року. На підставі постанови прокурора Харківської місцевої прокуратури №6 Лісняка О.О. від 16 березня 2017 року кримінальні провадження, відкриті за заявою ОСОБА_1 були об`єднані в одне кримінальне провадження №0000048 від 16.03.2017 за ознаками злочинів, передбачених ч.1 ст.364, ч.2 cт.382, ч.1 cт.367, cт.356 КК України. У подальшому матеріали вказаного кримінального провадження на підставі ч.1 ст. 218 КПК України були передані до прокуратури Харківської області за підслідністю. Під час досудового розслідування вказаного кримінального провадження слідчим прокуратури Харківської області Богінським О.В. було незаконно відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні її заяви від 18 квітня 2017 року про надання витягу з кримінального провадження №0000048 від 16.03.2017. У зв`язку з чим позивач звернулась до суду з скаргою, яку було задоволено та зобов`язано слідчого прокуратури Харківської області розглянути клопотання позивача від 18 квітня 2017 року. Крім того, по вказаному кримінальному провадженні двічі виносились немотивовані та незаконні постанови від 26 квітня 2017 року та 10 січня 2018 року про закриття кримінального провадження №0000048 від 16.03.2017, які були скасовані ухвалами слідчих суддів Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2017 року та 20 листопада 2019 року відповідно. Позивач вважає, що відповідач прокуратура Харківської області, незважаючи на ухвали суду, клопотання ОСОБА_1 , докази у кримінальному провадженні, навмисно продовжує свою бездіяльність і не проводить належним чином досудове розслідування у розумні строки, що призвело до порушення прав позивача, передбачених ст.2 КПК України, зокрема, на забезпечення права швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування із застосуванням належної правової процедури, права на винесення справедливого рішення слідчого із застосуванням ним норм процесуального та матеріального права на захист особи, яка подає заяву про вчинення щодо неї кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим позивач потребувала додаткових зусиль для відстоювання своїх порушених прав в судах із душевними стражданнями та переживаннями через протиправну діяльність слідчого Білінського О.В. та прокурорів Харківської обласної прокуратури Вінакової Т.А., Білоусенка Н.О., ОСОБА_4 . У зв`язку з викладеними обставинами, позивач вважає, що діями посадових осіб Харківської обласної прокуратури їй завдана моральна шкода, тому просила захистити її конституційне право на компенсацію моральної шкоди.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 13 травня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Харківської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про компенсацію моральної шкоди відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт вказує на порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права. Вказує, що їй постійно приходилося доказувати бездіяльність органу прокуратури щодо незаконних їх рішень, які наносили фізичного болю та страждань протиправною своєю поведінкою, бездіяльністю, судами були неодноразово скасовані їх незаконні рішення з поновленням права ОСОБА_1 та визнано неправомірною бездіяльність слідчих та прокурорів прокуратури Харківської області при проведенні ними досудового слідства, які умисно не виконували та ігнорували рішення слідчих суддів всупереч вимогам норм ст. 129-1 Конституції України щодо обов`язкового їх виконання на території України, де держава забезпечує виконання судових рішень у визначених законом порядку і контроль за виконанням судових рішень здійснює суд. Зазначає, що суд не прийняв до уваги твердження позивача щодо неналежних повноважень представника ДКСУ через те, що він одночасно надав довіреність та документи у порядку самопредставництва та через відсутність відомостей щодо ОСОБА_6 та неналежних повноважень представника прокуратури Крупської К.М., яка підписувала відзив на позов.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02 березня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до керівника Харківської місцевої прокуратури №6 Харківської області Яковлева А.С. з заявою про вчинення кримінальних правопорушень у порядку ч.1,2,4 ст. 214 КПК України.

Як слідує з наявних в матеріалах справи документів, ОСОБА_1 02 березня 2017 року одержала пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого у кримінальному провадженні №0000048 від 16.03.2017.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 09 березня 2017 року зобов`язано керівника Харківської місцевої прокуратури №6 внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за повідомленням ОСОБА_1 про кримінальні правопорушення від 02 березня 2017 року протягом 24 годин з моменту отримання копії ухвали, про що повідомити заявника, якому видати витяг з ЄРДР та розпочати досудове розслідування.

18 квітня 2017 року позивач звернулася до керівника прокуратури Харківської області із заявою в порядку п.2 ч.2 ст.56 КПК України про надання їй як потерпілій витягу з реєстру досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000048 від 16.03.2017.

20 квітня 2017 року старшим слідчим першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури області Богінським О. надіслано відповідь позивачу за результатами розгляду її заяви від 18 квітня 2017 року щодо надання витягу з реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні 0000048 від 16.03.2017, в якій зазначено, що відповідно до вимог ст.42, 56, 220 КПК України право заявляти клопотання в порядку ст. 220 КПК України під час досудового розслідування має потерпілий, підозрюваний, обвинувачений та їх представники. Проте, у даному кримінальному провадженні осіб, які мають статус потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого на даний час не встановлено (відсутні жодні процесуальні документи, які б підтверджували наданням ОСОБА_1 процесуального статусу потерпілої).

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м.Харкова від 16 листопада 2017 року скаргу ОСОБА_1 задоволено та зобов`язано слідчого прокуратури Харківської області розглянути клопотання ОСОБА_1 від 17 квітня 2017 року у кримінальному провадженні №№0000048, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 березня 2017 року, відповідно до вимог ст. 220 КПК України протягом трьох днів з дня отримання копії ухвали.

Постановою старшого слідчого першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області Богінського О.В. від 26 квітня 2017 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000048 від 16.03.2017 року, закрито на підставі п. 2 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м.Харкова від 17 жовтня 2017 року скаргу ОСОБА_1 задоволено та скасовано постанову старшого слідчого першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області Богінського О.В. від 26 квітня 2017 року про закриття кримінального провадження №0000048 від 16.03.2017.

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м.Харкова від 20 листопада 2019 року скаргу ОСОБА_1 задоволено та скасовано постанову слідчого прокуратури Харківської області Богінського О.В. від 10 січня 2018 про закриття кримінального провадження №0000048 від 16.03.2017 за ст.356, ч.1 ст.364, ч.1 ст. 367, ч.2 ст.382 КК України.

На даний час досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні триває.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належать й інші способи відшкодування шкоди.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Обґрунтовуючи свої вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач посилається на те, що незаконними і протиправними рішеннями слідчого першого СВ СУ Харківської обласної прокуратури Білінського О.В. та довготривалою бездіяльністю процесуальних прокурорів Харківської обласної прокуратури - Вінакової Т.А., Білоусенка Н.О., Сороки М.К. у кримінальному провадженні № 0000048 від 16.03.2017 їй заподіяно моральну шкоду, у зв`язку з чим вона вимушена була відстоювати свої порушені права в судах, що супроводжувалося душевними стражданнями та переживаннями через протиправну діяльність вищевказаних службових осіб, у зв`язку з чим вона також постійно відчувала приниження.

Однак вказана обставина не є безумовною підставою для визнання позовних вимог обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Такі процесуальні рішення, на які посилалася позивач, та розцінена нею як бездіяльність, інше визначення слідчим обсягу і характеру дії при перевірці заяви, є предметом оскарження відповідно до правил статті 303 КПК України, тобто є механізмом реалізації прав особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування.

За положеннями ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювана шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Отже, позивач повинна довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Висновок суду про те, що реалізація позивачами свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача ґрунтується на законі.

Ухвали слідчих суддів Червонозаводського районного суду м. Харкова, якими задовольнялись скарги позивача в рамках досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000048 від 16.03.2017 свідчать про реалізацію нею передбаченого КПК України права на оскарження процесуальних рішень слідчого, і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦК України, як це помилково вважає позивач, акцентуючи свої доводи на власному визначенні змісту частини 6 статті 1176 ЦК України.

Позивач не довела причинно-наслідкового зв`язку між діями заподіювача та шкодою, на яку вона посилаються. Сам факт скасування постанов слідчих не свідчить про протиправність дій прокуратури та завдання моральної шкоди позивачу, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені ухвалами слідчих суддів Червонозаводського районного суду м. Харкова.

Позивач не надала достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння їй працівниками поліції моральної шкоди, яка згідно з частиною другою статті 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Таким чином, правові підстави для застосування норм статей 1173, 1174, 1176 ЦК України та відшкодування моральної шкоди, враховуючи наявні у справі докази, відсутні.

Доводи апеляційної скарги про те, що в порушення вимог частини третьої статті 58 та частини третьої статі 62 ЦПК України не прийняв до уваги твердження позивача щодо неналежних повноважень представника ДКСУ та представника прокуратури Крупської К.М., є безпідставними, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що інтереси відповідача Державної казначейської служби України у даній справі представляє в порядку самопредставництва Пузіков В.А., який на підтвердження своїх повноважень надав суду належним чином засвідчені копії: довіреностей №5-18-08/997 від 15 січня 2020 року та №5-18-08/316 від 05 січня 2021 року; наказу в.о. начальника Головного управління Державної казначейської служби України в Харківській області Іванової Т.П. №155-к від 13 вересня 2016 року про призначення ОСОБА_6 на посаду головного спеціаліста юридичного відділу; посадової інструкції, затвердженої 28 квітня 2020 року начальником Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області Єремейчук Р., де в п.3 розділу ІІІ вказано, що головний спеціаліст юридичного відділу забезпечує та бере участь у представленні без окремого доручення керівника (самопредставництві) в установленому законодавством порядку інтересів Казначейства, Головного управління та його територіальних органів в судах, інших державних органах і установах; положення про юридичний відділ Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області, затвердженого Наказом Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області №6-к від 11 січня 2012 року, де п.3 зазначено, що основним завданням юридичного відділу серед іншого є представлення, забезпечення самопредставництва інтересів Державної казначейської служби України, Головного управління та його територіальних органів в судах.

Законом України від 18 грудня 2019 року № 390-1Х «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення можливостей самопредставництва в суді органів державної влади, органів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, інших юридичних осіб незалежно від порядку їх створення», який набрав чинності 29 грудня 2019 року, внесено зміни, у тому числі, до частин третьої та четвертої статті 58 ЦПК України шляхом викладення в такій редакції:

«Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника".

Отже, прийнятий Закон визначає поняття «самопредставництва юридичної особи» шляхом закріплення такого права не лише за керівником, членом виконавчого органу юридичної особи, а для держави та територіальної громади за керівником відповідного органу, а і за іншими уповноваженими особами.

Щодо повноважень представника відповідача - Харківської обласної прокуратури.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 58 ЦПК України юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника. Держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника.

Повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені, зокрема довіреністю фізичної або юридичної особи (пункт перший частини першої статті 62 ЦПК України).

Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами (частина третя статті 62 ЦПК України).

Отже, повноваження прокурора Крупської К.М. підтверджуються належним чином засвідченими копіями довіреностей №05/2-3593-20 від 22 вересня 2020 року, №05/2 від 30 березня 2021 та №05/2 від 30 вересня 2021, які містяться в матеріалах справи, копією наказу № 2064к від 11 вересня 2020 року.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують і не свідчать про наявність підстав для скасування чи зміни рішення суду, апеляційний суд у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 13 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова

Повний текст постанови виготовлено 13 жовтня 2021 року