Справа № 740/5061/21
Провадження № 2/740/1370/21
Р І Ш Е Н Н Я

з а о ч н е

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2021 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області

в складі: головуючої - судді Пантелієнко В.Г.,

з участю секретаря - Пулинець Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинку АДРЕСА_1 з тих підстав, що відповідач понад один рік без поважних причин в зазначеному житлі не проживає. В позові ОСОБА_1 вказала, що вона є власником будинку АДРЕСА_1 , у якому, зареєстрований ОСОБА_2 , який фактично не проживає з січня 2019 року. Перешкод у користуванні житловим приміщенням відповідачу ніхто не вчиняв. Відповідач не несе витрат по утриманню житла, комунальні послуги не сплачує, а його реєстрація у будинку порушує права позивачки, як власника.

Ухвалою суду від 13 вересня 2021 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву.

Сторони в судове засідання не з`явилися.

У поданій до суду заяві позивачка просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала, заочного розгляду справи не заперечувала.

У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не подав, повідомлений належним чином про судове засідання через оголошення на сайті суду, у зв`язку з чим, згідно ч. 5 ст. 279, ст.ст. 280-281 ЦПК України, справа розглянута у порядку заочного розгляду за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши письмові докази, які є в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків.

Договором купівлі-продажу житлового будинку від 20.04.2013 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20.04.2013 року, підтверджується право власності позивачки на будинок АДРЕСА_1 (а.с. 8-10).

Згідно довідки виконавчого комітету Ніжинської міської ради № 2688 від 07.09.2021 року, за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 , її дочки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , та цивільний чоловік ОСОБА_2 (а.с. 11).

Як вбачається з копії будинкової книги (а.с. 12-16), відповідач ОСОБА_2 зареєстрований в будинку АДРЕСА_1 з 30 липня 2019 року. Вказаний доказ суперечить твердженню позивачки, викладеному у позовній заяві про те, що відповідач не проживає в належному їй будинку з січня 2019 року.

Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 9 ЖК УРСР встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах та в порядку, передбаченому законодавством.

Відповідно до вимог ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом в разі відсутності в житлі понад один рік без поважних причин, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналіз наведеної норми права дає підстави вважати, що для визнання особи втратившою право користування житлом необхідна наявність одночасно двох умов, зокрема: відсутність члена сім`ї у житловому приміщенні понад 1 рік та відсутність поважних причин не проживання у такому житловому приміщенні.

Надані позивачкою пояснення сусідів (а.с. 17-18) про те, що ОСОБА_2 фактично не проживає в будинку АДРЕСА_1 не може бути визнано судом належним доказом на підтвердження непроживання останнього, оскільки такі пояснення оформлені всупереч вимог ЦПК, щодо форми та анкетних даних вказаних осіб, а клопотання про їх виклик у судове засідання стороною не заявлялися.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки позивачкою не надано суду жодних беззаперечних доказів щодо непроживання відповідача без поважних причин в спірній квартирі з січня 2019 року (як вказано нею в позовній заяві), тому в задоволенні позову з підстав заявлених позивачем слід відмовити.

Керуючись ст. 47 Конституції України, ст. 405 ЦК України, ст.ст. 14, 81, 258, 259, 263-265 ЦПК України суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити.

Направити відповідачу рекомендованим листом із повідомленням копію заочного рішення протягом двох днів з дня його складення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача протягом 30 днів з дня отримання копії рішення.

Рішення може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя В.Г. Пантелієнко