справа № 570/2639/20
провадження № 2/570/181/2021
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

30 вересня 2021 року

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Кушнір Н.В.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

її представника адвоката Дремлюги Ю.С.,

відповідача ОСОБА_2 ,

її представника адвоката Бодрягова В.С.,

представника третьої особи Драганчук В.В.,

секретаря судового засідання Новоселецької М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області /м.Рівне, вул.C.Петлюри, 10/ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Дядьковицька сільська рада Рівненського району Рівненської області про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації земельної ділянки,

в с т а н о в и в:

покликаючись на наявність накладки земельної ділянки, що порушує її право на спадкування, позивач у поданій 15 липня 2020 року позовній заяві просить визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЙ №885946 від 15 січня 2010 року та скасувати державну реєстрацію; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №115992 від 28 листопада 2012 року та скасувати державну реєстрацію.

У судовому засіданні позивач позов підтримала повністю і по аналогічних мотивах.

По суті спору стверджує, що державні акти відповідачу ОСОБА_2 були видані безпідставно. Ні вона, ні її покійна мама з відповідачем межі земельних ділянок не погоджувала, процедуру приватизації проведено з порушенням норм земельного законодавства, накладка проходить як по присадибній ділянці, так і по городу. Про вказані порушенні вказує і реєстратор.

Її представник адвокат Дремлюга Ю.С., підтримуючи позов, показав, що позивач ОСОБА_1 не має можливості зареєструвати свої права на належні їй земельні ділянки через накладення земельних ділянок ОСОБА_2 . Вважає, що були порушені вимоги законодавства при видачі державних актів відповідачу, так як межі її земельних ділянок при складанні державних актів вказані не були та з нею не погоджувалися, що мало наслідком накладення земельних ділянок. Підстава позову - накладка земельних ділянок, які перешкоджають позивачу оформити свої спадкові права.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнає, бо в натурі вона землю позивача не захватила, а її вини в тому, що хтось зробив помилку в її документах, немає. Щоб переробити її документацію, необхідна згода суміжного землекористувача, а вона не впевнена, що позивач погодить межі, а "викидати гроші на вітер" вона не бажає. Крім того, є ще троє сусідів, яким також прийдеться переробляти документи. Вона постійно їздить по судах, хоча спір вже вирішений, бо по натурі межі співпадають, а не співпадають лише по документах, тому землю, якою вона користується після її отримання чоловіком у 1989 році, повертати не буде.

По суті позову показала, що в 2010 році приватизувала земельні ділянки безоплатно згідно вимог "т.з. закону ОСОБА_3 ", при цьому всім займалася сільська рада, вона нікуди не ходила і нічого не платила, межі з стороною позивача також не погоджувала.

Представник відповідача адвокат Бодрягов В.С. просить відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві, що відповідає показанням відповідача. Крім того, вважає, що даний спір можна вирішити у позасудовому порядку.

Вважає, що доказів помилки з вини ОСОБА_2 немає, адже це могла бути помилка кадастрового реєстратора або особи, яка перша реєструвала земельну ділянку по АДРЕСА_1 і з вини якої відбулося подальше накладення координат. Вказує, що чоловік відповідачки ОСОБА_4 користувався земельними ділянками більше 40 років і здійснив їх приватизацію відповідно до Декрету КМ України "Про приватизацію земельних ділянок" від 26 грудня 1992 року №15-92. Вважає, що рішення Дядьковицької сільської ради, що вказані в державних актах №357 від 29.09.2009 р. та №399 від 17.12.2009 р. як підстава набуття права власності на земельні ділянки ОСОБА_2 скасувати не можливо, оскільки ці рішення за своєю природою є правовими актами одноразового застосування і вичерпали свою дію фактом їхнього виконання у 2009 році.

У поданих до суду письмових поясненнях сільський голова Дядьковицької сільської ради Рівненського району Рівненської області просить відмовити у задоволенні позову, оскільки право власності на спірні земельні ділянки набуте відповідачем правомірно. Вважає, що для поновлення прав ОСОБА_1 необхідно змінити конфігурацію земельних ділянок позивача, відповідача, ОСОБА_5 , земельної ділянки, що перенесена в архів (землекористувач ОСОБА_6 ), ОСОБА_7 в межах, що відповідатимуть історичній конфігурації, що склалася десятки років тому без зміни розмірів площ земельних ділянок вказаних власників, що не вимагає зміни меж в натурі, а лише змін в технічній документації відповідних осіб.

Дані пояснення підтвердила і представник третьої особи ОСОБА_8 в суді. Додатково показала, що такі ситуації зараз відбуваються постійно, бо раніше були неточні геодезичні прибори і землеупорядники не завжди відповідально відносилися до своїх обов"язків. Накладка по спірній земельній ділянці є лише по документах, а фактично її немає, вини сільради у даному спорі немає, тому у позові необхідно відмовити, а сторони повині дотримуватися правил добросусідства.

Суд, заслухавши їх пояснення, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків.

Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Сторони скористалися правовою допомогою.

Встановлено, що згідно державного акту на право приватної власності серії І-РВ № 031830 від 21 грудня 1999 року мамі позивача ОСОБА_9 належали земельна ділянка площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та земельна ділянка площею 0,32 га для ведення особистого підсобного господарства по АДРЕСА_1 .

Позивач є спадкоємницею майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 , що підтверджується архівною довідкою Рівненського обласного нотаріального архіву від 31 травня 2017 року № 340/01-24.

Проте, після подання документів для державної реєстрації земельної ділянки позивач отримала рішення про відмову у державній реєстрації, оскільки державним кадастровим реєстратором Гуменна Н.В. під час перевірки поданих документів встановлено, що при реєстрації земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку існує факт накладки на земельні ділянки з кадастровим номером :03:015:0208 та :03:015:0200.

Відповідно до державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯМ №115992 від 28.11.2012 та серії ЯЙ №885946 від 15.01.2010 власником земельних ділянок з кадастровими номерами :03:015:0208 та :03:015:0200 є відповідач - ОСОБА_2 .

Державний акт серії ЯЙ №885946 від 15.01.2010, виданий ОСОБА_2 на підставі рішення Дядьковицької сільської ради №357 від 29 вересня 2009 року.

За повідомленням архівного відділу Рівненської РДА від 18.06.2020 № 208/04-01 стало відомо, що у рішеннях сесії відсутнє рішення Дядьковицької сільської ради № 357 від 29.09.2009.

Натомість наявне рішення № 375 від 29 вересня 2009 року відповідно до якого відповідачу як спадкоємцю ОСОБА_4 передано у власність земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку та для ведення особистого селянського господарства площею 0,53 га.

Державний акт серії ЯМ №115992 від 28.11.2012 року, виданий ОСОБА_2 на підставі рішення Дядьковицької сільської ради №399 від 17 грудня 2009 року.

Судом при дослідженні копії рішення Дядьковицької сільської ради № 399 від 17 грудня 2009 року про затвердження технічної документації із землеустрою встановлено, що питання затвердження технічної документації ОСОБА_2 цим рішенням не вирішувалось, прізвище ОСОБА_2 не значиться.

Згідно планово-картографічних матеріалів, які складені сертифікованим інженером землевпорядником ОСОБА_10 площа накладання становить 0,02525 га.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права.

Згідно змісту ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно її позбавлений, право приватної власності є непорушним. Аналогічний висновок викладений і в ч.1 ст.321 ЦК України та ст.1 Першого протоколу Конвенції. Ст.14 Конституції України встановлено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Ч.ч.2 ст.19 Конституції України зобов`язує органи місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ст.ст.125, 126 Земельного кодексу України (в редакції кодексу, що діяла на момент видачі державних актів), встановлює, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

Ст.131 ЗК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)передбачено, що громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Укладення таких угод здійснюється відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням вимог цього Кодексу.

Згідно із ч.1 ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до ч.1 ст.155 ЗК України у разі видання органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (ч.1 ст.182 ЦК України).

Відповідно до ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.2 ЗК України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Ст.22 ЗК України визначає, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону (ч.1 ст.116 ЗК). Згідно п.в ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування.

Статтею 1 Закону України "Про Державний земельний кадастр" передбачено, що Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами. Згідно з ч.2 ст.5 вказаного Закону Державний земельний кадастр ведеться на електронних та паперових носіях. У разі виявлення розбіжностей між відомостями на електронних та паперових носіях пріоритет мають відомості на паперових носіях. За змістом ст.16 цього Закону земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі. Система кадастрової нумерації земельних ділянок є єдиною на всій території України. Кадастровий номер скасовується у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Згідно з ч.1,2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підп. "а" п. 2 ч. 6 ст.37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

За результатами аналізу встановлених обставин справи та вищенаведених правових норм можна дійти таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно з положеннями ст.19 Конституції України орган влади має діяти лише в межах своїх повноважень та в спосіб, визначений законом.

Також відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (зі змінами та доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19.03.2010 року № 2), розглядаючи позови про захист прав власників земельних ділянок і землекористувачів (про усунення перешкод у користуванні ними тощо), суд перевіряє законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки іншій особі без вилучення (викупу) її в позивача в установленому порядку і за наявності для цього підстав ухвалювати рішення про його недійсність, а також згідно п.2 зазначеної Постанови суди на підставі зібраних відповідних доказів визнають недійсними державні акти про право власності на земельні ділянки.

За правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2824цс15 державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Таким чином, відповідає обставинам справи та положенням чинного законодавства позиція позивача стосовно того, що спірні державні акти на право власності на земельні ділянки видані ОСОБА_2 з порушенням вимог ст.116, 118 ЗК України, оскільки, при виготовленні кадастрового плану для видачі державних актів на право приватної власності на землю для відповідача на нього не були занесені межі вкрапленої земельної ділянки стороннього землекористувача і це потягнуло за собою виготовлення державного акту з неправильними межами. Таким чином, суд також вважає правомірними вимоги про визнання недійсними спірних державних актів серії ЯЙ №885946 від 15 січня 2010 року та серії ЯМ №115992 від 28 листопада 2012 року, які підлягають до задоволення.

За таких обставин суд вважає, що в наявності є порушене право позивача, за захистом якого спрямоване його звернення до суду, а тому позов підлягає до задоволення.

З огляду на викладене, керуючись ст.263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

задоволити цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Дядьковицька сільська рада Рівненського району Рівненської області про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Визнати недійсним виданий ОСОБА_2 Державний акт серії ЯЙ №885946 від 15 січня 2010 року на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2496 га, розташовану по АДРЕСА_1 (кадастровий номер :03:015:0200).

Скасувати державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2496 га, розташовану по АДРЕСА_1 (кадастровий номер :03:015:0200).

Визнати недійсним виданий ОСОБА_2 Державний акт ЯМ №115992 від 28 листопада 2012 року на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,2652 га, розташовану по АДРЕСА_1 (кадастровий номер :03:015:0208).

Скасувати державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,2652 га, розташовану по АДРЕСА_1 (кадастровий номер :03:015:0208).

Рішення може бути оскаржене до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 /тридцяти/ днів з дня його проголошення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності новою редакцією Кодексу.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Дядьковицька сільська рада Рівненського району Рівненської області , 35361, Рівненська область, Рівненський район, с.Дядьковичі, вул.Млинівська, 33 А.

Повне судове рішення виготовлено 08 жовтня 2021 року.

Суддя: Кушнір Н.В.