22-ц/804/1662/21
264/6106/20

Єдиний унікальний номер 264/6106/20
Номер провадження 22-ц/804/1662/21
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

13 жовтня 2021 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Биліни Т.І.,

суддів Баркова В.М., Пономарьової О.М.,

за участю секретаря Сидельникової А.В.

перевіривши матеріали справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 квітня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення пені за аліментами та зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Центральний відділ державної виконавчої служби у м.Маріуполі Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції України (м.Харків) про перерахунок розміру заборгованості по аліментам, -

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

15 вересня 2020 року позивачка ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення пені за аліментами.

Позовна заява ОСОБА_3 , мотивована тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, в шлюбі народжено двоє дітей, батьком яких є відповідач.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 23.12.2016 року з ОСОБА_1 на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 33% від усіх видів його заробітку щомісяця, починаючи з 22.08.2016 року, але не менше 30% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку та до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Відповідач належним чином не виконував обов`язки зі сплати аліментів, у зв`язку із чим утворилась заборгованість, яка відповідно до розрахунку державного виконавця Центрального ВДВС у м. Маріуполі, за період з 22.08.2016 року по 30.07.2020 р., складає 130086,66 грн.

Оскільки відповідач неналежно виконує свої зобов`язання щодо сплати аліментів, просила за прострочення сплати аліментів стягнути пеню за період з 22 серпня 2016 року по 30 липень 2020 року у розмірі 130086,66 грн.

01 грудня 2020 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду зі зустрічним позовом до ОСОБА_3 , третя особа: Центральний відділ державної виконавчої служби у м.Маріуполі Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції України (м.Харків) про перерахунок розміру заборгованості по аліментам.

Зустрічна позовна заява ОСОБА_1 , мотивована тим, що він не згоден із сумою заборгованості, зазначеною у розрахунку заборгованості Центрального ВДВС у м.Маріуполі СМУ МЮ (м.Харків) від 17.08.2020 року.

Державним виконавцем враховано не усі суми сплати аліментів. Вважає, що розмір середньої заробітної плати працівника для цієї місцевості повністю не відповідає дійсності, та його доходам, а тому відраховування 33% повинно було б проведено саме від його середнього заробітку.

Внаслідок вказаного вважає, що державним виконавцем при розрахунку заборгованості не врахована сума 46543,00 грн, просив визнати, що його заборгованість зі сплати аліментів складає 83543,66 грн

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 квітня 2021 року позов ОСОБА_3 задоволено, стягнуто зі ОСОБА_1 на її користь неустойку (пеню) по простроченим аліментам на утримання дітей за період з 22.08.2016 року по 30.07.2020 року в розмірі 130086,66 грн. Вирішено питання щодо судового збору. В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що підставою для нарахування заборгованості по аліментам, стала їх нерегулярна та не повна сплата, через винну поведінку відповідача.

Розрахунок суми заборгованості, а як наслідок і пені, наведені у додатку до позовної заяви.

Оскільки заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_1 перед ОСОБА_3 станом на 30.07.2020 року становить 130086,66 грн, який відповідачем не спростовано, а розмір пені її значно перевищує, суд дійшов висновку, що розмір пені повинен бути обмежений та дорівнювати сумі, яка не перевищує 130086,66 грн.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що ним обрано неналежний спосіб захисту права, як учасника виконавчого провадження.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи

Не погодившись з рішенням, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, підписану представником ОСОБА_2 , в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити, а його позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що він увесь час сумлінно сплачував аліменти, що підтверджено відповідними банківськими квитанціями та чеками, які у силу часу не збереглися або стали не придатними для зняття фотокопій (нечитабельними). У зв`язку з чим в ході розгляду справи заявлялося клопотання про витребування у АТ КБ «Приватбанк» виписок по рахунку ОСОБА_3 за період з серпня 2016 року по листопад 2020 року, яке не було виконано.

Не згоден з висновками суду першої інстанції, що у виникненні заборгованості зі сплати аліментів, нерегулярної їх сплати та не в повному обсязі, наявна його вина.

У нього погіршився майновий стан, зараз на утриманні знаходяться ще дві малолітні дитини та дружина, яка не працює у зв`язку з доглядом за малолітньою дитиною, про що повідомлявся суд першої інстанції.

Він є фізичною особою підприємцем, його дохід - мінливий та нерегулярний, згідно з Податковою декларацією платника єдиного податку фізичної особи підприємця від 06.08.2020 року дохід позивача за останні півроку становить 38 000грн.

Отже розмір місячного доходу позивача у 2020 році становив 5 428грн, та саме від вказаної суми мали б відраховуватись 33 %.

Вищевикладені обставини свідчать про наявність підстав для його часткового звільнення від сплати аліментів.

Не згоден з висновком суду про невірний спосіб захисту порушеного права, оскільки зазначена в позові вимога не підміняє собою оскарження дій державного виконавця.

Доводи і заперечення інших учасників справи

Позивачка ОСОБА_3 заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила їх відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача за основним позовом ОСОБА_1 - ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги підтримала, просила їх задовольнити, рішення суду першої інстанції змінити.

Відповідач за основним позовом ОСОБА_1 та представник третьої особи Центрального ВДВС у м.Маріуполі Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції України (м.Харків) в суд апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Від представника третьої особи Центрального ВДВС у м.Маріуполі Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції України (м.Харків) надійшли пояснення, розрахунок заборгованості та клопотання про розгляд справи у його відсутність.

Обговоривши в судовому засіданні заявлене клопотання, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновків про можливість розгляду справи у відсутності учасників справи, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.

Зважаючи на положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Доказів, які б не були досліджені під час розгляду справи в суді першої інстанції до апеляційної скарги відповідачем не додано.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення в повній мірі не відповідає, обставини судом першої інстанції встановлено не повно, а як наслідок висновки зроблено помилкові.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Сторони з 14.02.2004 року перебували у шлюбі, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Іллічівського районного управління юстиції м.Маріуполя, Донецької області, актовий запис № 41.

В шлюбі народилося двоє дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно, батьками яких є сторони по справі, що підтверджено копіями свідоцтв про народження дітей.

Рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 23.12.2016 року, з відповідача на користь позивачки було стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі 33% від усіх видів заробітку відповідача щомісячно, починаючи з 22.08.2016 року, але не менше 30% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, та до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Відповідно до розрахунків старшого державного виконавця Центрального ВДВС у м. Маріуполі Крушеницької В.А. від 17.08.2020 року та від 22.02.2021 року, за період з 22.08.2016 року по 31.07.2020 року заборгованість ОСОБА_1 по аліментам складає 130086,66 грн.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України та 15 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, охорона дитинства в Україні є стратегічним загальнонаціональним пріоритетом.

Частиною 1 ст. 196 СК України передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Правова позиція з вказаного питання була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 3 квітня 2019 року по справі № 333/6020/16-ц.

Доказів того, що заборгованість за аліментами виникла внаслідок несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками, матеріали справи не містять, а тому, звертаючись до суду з цим позовом, позивачка набула право на стягнення з відповідача неустойки, відповідно до розміру заборгованості за аліментами, за зазначений вище період.

Відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, а їх несплата свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Частиною 1,3 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 07.06.2018 передбачено, що порядок стягнення аліментів визначається законом. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Відповідно до ч. 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Отже, порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений статтею 71 зазначеного Закону, відповідно до частини восьмої якої суд вирішує питання заборгованості лише в разі спору про її розмір.

З аналізу наведеного вбачається, якщо боржник не погодився з розміром заборгованості, нарахованої державним виконавцем, тому з позовом про її перерахунок він повинен звернутися на загальних підставах до суду, або зі скаргою на дії державного виконавця.

Вказаний висновок узгоджується з позицією висловленою ВС/КЦС у справі № 2-751/2007 від 13.01.2021.

Пунктами 4-6 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень визначено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Відповідно ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження»( в редакції чинній на час виникнення правовідносин) саме на сторони покладено обов`язок протягом трьох робочих днів письмово повідомити державного виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником.

Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Аналіз вищезазначених норм права дає підстави дійти висновку про те, що законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами і водночас імперативно закріпив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Отже, саме суд повинен встановити розмір заборгованості у разі наявності спору щодо її розміру.

З огляду на вказане висновки суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог з причини не вірно обраного способу порушеного права не ґрунтуються на законі.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 про перерахунок заборгованості по аліментам підлягає скасуванню та підставою для постановлення нового рішення.

Доводи апеляційної скарги, що в ході розгляду справи заявлялося клопотання про витребування у АТ КБ «Приватбанк» виписок із розрахункового рахунку на ім`я ОСОБА_3 за період з серпня 2016 року по листопад 2020 року, яке не було виконано - неспроможні.

Матеріали справи містять виписку АТ КБ «Приватбанк» по особовому рахунку ОСОБА_3 за вказаний період, зазначена в ній інформація про перерахування аліментів в своїй більшості знайшла своє відображення в розрахунку заборгованості, виконаному державним виконавцем, в той же час в розрахунку відсутні суми, які зазначені у виписці банку.(а.с.132-154)

З матеріалів справи вбачається, що в розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного головним державним виконавцем відсутні суми зазначені в довідці ПАТ КБ «Приватбанк» від 24.07.2020 року, про перерахування відповідачем на рахунок позивача ОСОБА_3 :

за 16.01.2019 року суми 2500,00грн, в довідці ВДВС зазначено «0»,

за 05.02.2019 року суми 2500,00грн, в довідці ВДВС зазначено «0»,

за 05.06.2019 року суми 2500грн., в довідці ВДВС зазначена сума 2000грн,

за 10.10.2019 року суми 3000грн, в довідці зазначено 0,

за січень 2020 суми 2497.45грн, в довідці зазначено 0,

за березень 2020 року суми 2500.00грн в довідці зазначено 0,

в липні 2020 року суми 2500грн в довідці зазначено 0,

за 28.08.2020 року суми 2500 грн в довідці зазначено 0.

З огляду на вказане розмір заборгованості станом на 30 липня 2020 року є меншим на 17997,55грн., ніж зазначено в довідці державного виконавця, а тому його необхідно зменшити на вказану суму до 112088,45грн(130086,66грн -17997,55грн).

Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції не перевірив правильність обчислення суми боргу, не врахував довідку ПАТ КБ «Приватбанк» від 24.07.2020 року, дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочену сплату аліментів в розмірі 130086,66грн, розмір якої перевищує суму боргу.

Як наслідок необхідно зменшити розмір пені, бо визначений судом її розмір перевищує розмір заборгованості, що не відповідає положенням ч.1 ст.196 СК України, так як пеня не повинна перевищувати 100% заборгованості, яка станом на 30 липня 2020 року дорівнює 112088,45грн . (т.1 а.с.4, 71,72)

Доводи апеляційної скарги, що у нього погіршився майновий стан, зараз на утриманні знаходяться ще дві малолітні дитини та дружина, яка не працює у зв`язку з доглядом за малолітньою дитиною, про що повідомлявся суд першої інстанції - неспроможні.

Відповідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Звертаючись до суду із зустрічним позовом ОСОБА_1 не заявляв позовні вимоги про зменшення розміру аліментів, або розміру пені, його вимоги стосувалися лише невірно проведеного державним виконавцем розрахунку заборгованості по аліментам.

Доводи апеляційної скарги, що розрахунок з урахуванням середньої заробітної плати для даної місцевості є помилковим не ґрунтуються на законі.

Відповідно ч.2 ст.195 СК України заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток(дохід) у державі з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

З податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи підприємця від 06.08.2020 року вбачається, що ОСОБА_1 є фізичною особою підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, як наслідок нарахування державним виконавцем аліментів виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості є таким, що відповідає вимогам закону.(а.с.77)

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом добросовісної сплати ОСОБА_1 аліментів непереконливі.

Вказаний довід спростовуються розміром заборгованості визнаним відповідачем, та який, на його думку, дорівнює 83543,66грн. Відповідач не надав належних та переконливих доказів, що в періоди коли він не платив аліменти йому не виплачувалася заробітна або відбувалися інші події, які б підтвердили відсутність його вини у виникненні заборгованості.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно зі статями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За вказаних обставин доводи відповідача за основним позовом про незаконність судового рішення є частково обґрунтованими.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, проте не повно та не всебічно дослідив наявні у справі докази і не дав їм належну оцінку, не правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив помилкове рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINAv. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Оскільки рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням вимог закону, воно повинно бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі та постановлено нове.

Вказане рішення необхідно скасувати в частині відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , про перерахунок розміру заборгованості по аліментам та постановити нове, яким визначити, що розмір заборгованості по аліментам ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , за період з серпня 2016 року по липень 2020 року, складає 112088,45грн.

Крім того рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 квітня 2021 року необхідно змінити в частині визначення розміру пені за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення пені за аліментами визначивши її розмір в сумі 112088,45грн., який не перевищує розмір заборгованості по аліментам.

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно положень ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням наведених положень з ОСОБА_1 на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 724,47грн, визначений пропорційно до розміру задоволених вимог.

Повний текст постанови виготовлено 18 жовтня 2021 року.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , підписану представником ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 квітня 2021 року змінити в частині визначення розміру пені за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення пені за аліментами визначивши її розмір в сумі 112088,45грн.

Рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 квітня 2021 року скасувати в частині відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Центральний відділ державної виконавчої служби у м.Маріуполі Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції України (м.Харків) про перерахунок розміру заборгованості по аліментам та постановити нове.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визначити, що розмір заборгованості ОСОБА_1 по сплаті аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 складає 112088,45грн. за період з серпня 2016 року по липень 2020 року.

Стягнути з ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 724,47грн.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді: В.М. Барков

О.М. Пономарьова