Справа № 180/2185/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2021 р.

Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Нанічкіної Н.М.

з секретарем судового засідання Лебедєвою К.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в залі суду в м.Марганець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» (далі АТ «Марганецький ГЗК») про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що згідно з Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 05.02.2010 року, він має стаж роботи в шкідливих умовах на підприємствах АТ «Марганецький ГЗК» 27 років 7 місяців. Працював за професією: машиніст екскаватора 6 розряду та в/р, підземний електрослюсар черговий та з ремонту обладнання 4 розряду. У зв`язку із шкідливими та тяжкими умовами праці на підприємстві АТ «Марганецький ГЗК» отримав хронічні професійні захворювання. Випискою з акту огляду МСЕК № 002104 від 10.02.2010 року йому первинно встановлено 65% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності. Довідкою МСЕК № 044698 від 07.03.2017 року йому встановлено 65% втрати професійної працездатності у зв`язку із професійним захворюванням та третю групу інвалідності, безстроково. Вважає, що внаслідок порушення законодавства про охорону праці зі сторони відповідача, він втратив своє здоров`я, йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що він змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури, лікування, терпіти біль.

Просить суд стягнути з АТ «Марганецький ГЗК» на його користь моральну шкоду у зв`язку із ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків в розмірі 120510 гривень.

Також позивач просив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою від 10 вересня 2021 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, відповідачу надано строк для подання відзиву на позовну заяву.

23 вересня 2021 року відповідач надав відзив на позов, у якому просить суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Свій відзив обґрунтовує тим, що позивач, стверджуючи про заподіяння йому моральної шкоди, не наводить жодних доказів, якими підтверджується факт заподіяння йому моральних страждань. Зазначаючи про розмір моральної шкоди в сумі 120510 гривень, позивач не наводить законних міркувань та належних обставин, з яких він виходив при здійсненні відповідного розрахунку та якими доказами це підтверджується. Крім того, згідно первинного висновку МСЕК позивачу була встановлена 3 група інвалідності та не вказані відповідні обмеження щодо умов та характеру його подальшої праці (протипоказання), що не позбавило його можливості і далі працювати. Позивач частково втратив професійну працездатність по професії, але не втратив спосіб вести звичайний образ життя. Комісія з розслідування причин виникнення професійного захворювання не встановила вини підприємства та зазначила, що захворювання виникло під час роботи через вплив шкідливих факторів, однак при прийомі на роботу позивачу було роз`яснено про наявність на робочому місці шкідливих факторів. Тобто, умови відповідальності власника або уповноваженого ним органу як протиправної дії або бездіяльність та вина відсутні. У зв`язку з цим немає підстави виникнення відповідальності через відсутність самого правопорушення.

Ухвалою від 30 вересня 2021 року відмовлено представнику відповідача у задоволенні клопотань про перехід до розгляду справи в порядку загального позовного провадження.

За ч.5 ст.279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з таких підстав.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно зі ст.153 Кодексу законів про працю України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до статті 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 знаходився у трудових відносинах з АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» з 11.08.1978 року по 08.05.1979 року, з 01.06.1981 року по 15.02.2001 року, з 18.03.2002 року працював підземним електрослюсарем черговим та з ремонту обладнання 4 розряду, 22.03.2010 року переведений до санаторію-профілакторію робочим по поточному ремонту будівель на підставі довідки МСЕК № 008107 від 10.02.2010 року (а.с.7-8).

Згідно медичного висновку ЛЕК спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про уточнення функціональних розладів професійного захворювання Українського Науково-дослідного інституту промислової медицини від 24.05.2018 року, ОСОБА_1 відчуває біль і обмеження рухів в шийному та поперековому відділах хребта з віддачею у кінцівки, біль, обмеження рухів і хрускіт в плечових, ліктьових і колінних суглобах, утруднення ходи, оніміння кінцівок, кашель, загальну слабкість, задишку при незначному фізичному навантаженні, кашель сухий, біль за грудиною, запаморочення, швидку втому, головний біль, зниження пам`яті (а.с.30).

Первинним оглядом МСЕК 10.02.2010 року ОСОБА_1 встановлено 65% втрати професійної працездатності у зв`язку із професійними захворюваннями та третю групу інвалідності, з 10.02.2010 року до 01.03.2011 року (а.с.9).

Повторним оглядом МСЕК 07.03.2017 року ОСОБА_1 встановлено 65% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійними захворюваннями та третю групу інвалідності, з 01.03.2017 року, безстроково (а.с.10).

ОСОБА_1 з приводу професійних захворювань періодично проходив лікування в медичних закладах.

Отже, внаслідок професійного захворювання позивач морально і фізично страждає через погіршення здоров`я, постійні лікування, вимушені зміни способу життя, втрату професійної працездатності.

З огляду на викладені обставини, суд вважає встановленим факт спричинення позивачу моральної шкоди внаслідок настання у позивача стійкої втрати професійної працездатності: 65% та 3 групи інвалідності.

Статтею 153 КЗпП України визначено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Власник або уповноважений ним орган не вправі вимагати від працівника виконання роботи, що становить явну небезпеку для життя працівника, а також в умовах, що не відповідають законодавству про охорону праці.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Як вбачається з наданого позивачем акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 01.02.2010 року, ОСОБА_1 працював в умовах впливу шкідливих факторів 27 років 7 місяців, отримав професійні захворювання: 1) радикулопатія шийна і попереко-крижова на фоні спондилартрозу і полісигментарної дистопатії з вираженими (3 ст.) статикодинамічними порушеннями, стійким больовим і периферичним нейросудинними синдромами; 2) дв. плечолопатковий періартроз (ПФС другого ст.), деформівний артроз, в поєднанні з періартрозом ліктьових (ПФ першого-другого ст.) і колінних (ПФ другого ст.) суглобів, стійкий больовий синдром; 3) вегетативно-сенсорна полінейропатія рук з периферичним ангіодистоничним синдромом та трофічними порушеннями в кистях; 4) хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пилотоксичний бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.) ЛН першого ст. Професійне захворювання виникло внаслідок впливу на протязі трудової діяльності у ВАТ «МГЗК» - важкої праці, несприятливого мікроклімату, окислів марганцю, пилу. Причиною виникнення професійного захворювання є: напруженість зовнішньої роботи з переважною участю м`язів нижніх кінцівок та тулуба 44,2 (при нормі 41); підіймання та переміщення (разове) вантажів постійно протягом робочої зміни - 25 кг (при нормі до 15 кг); робоча поза (вимушена) 12,8% (при нормі до 25%),; нахили корпусу 86 разів (при нормі 51-100 разів); температура 9-20?С (при нормі 16-26?С); відносна вологість 81-96% (при нормі 30-80%); окисли марганцю 0,28-0,39 мг/м3 (ПДК 0,3 мг/м3); рівень пилу - 3,02-5,23 мг/м3 (ПДК 2,0 мг/м3) (а.с.11).

Отже, відповідачем, як роботодавцем, в порушення ст.153 КЗпП України, ст.13 Закону України «Про охорону праці» не забезпечено ОСОБА_1 безпечних умов праці, що призвело до професійних захворювань останнього.

Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 року встановлено, що обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 року встановлено, що «громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди». Відповідно до п.4.1 цього ж рішення ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі Постанова Пленуму ВСУ № 4) роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму ВСУ № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин.

Частиною 3 ст.23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Враховуючи глибину фізичних та моральних страждань позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності 65%, який встановлений безстроково, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність щорічної реабілітації, період роботи на підприємстві відповідача, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди в 120 510 грн. є належною компенсацією спричиненої йому моральної шкоди, й відповідає тим стражданням і переживанням, що він зазнає у зв`язку з погіршенням здоров`я.

Суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача АТ «Марганецький ГЗК», що позивач був ознайомлений зі шкідливими умовами праці, погодився з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обов`язку забезпечити якісні та безпечні умови праці.

Суд не приймає до уваги й ті доводи, що позивач лише частково втратив професійну працездатність по професії але не втратив спосіб вести звичайний образ життя, оскільки позивач втратив більше половини професійної працездатності, що не може не позначитись на його здатності повноцінно діяти в побуті; на підставі довідки МСЕК № 008107 від 10.02.2010 року він був переведений з шахти № 9-10, де працював підземним електрослюсарем черговим та з ремонту обладнання 4 розряду, до санаторію-профілакторію робочим по поточному ремонту будівель.

Доводи представника відповідача про недоведеність факту моральної шкоди не заслуговують на увагу, оскільки сам факт стійкої втрати працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст.3 Конституції України, відповідно до якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до абз.3 п.5 Постанови Пленуму ВСУ № 4 на який посилається відповідач, особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.

Жодних доказів на спростування наявності шкідливих факторів робочого місця позивача та їх шкідливого впливу на здоров`я позивача відповідачем не надано.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

У зв`язку із звільненням позивача від сплати судового збору при подачі позову та задоволенням позовних вимог, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в доход держави у розмірі 1 205,10 грн. (з розрахунку: 1% від суми моральної шкоди, присудженої до стягнення, але не менше 908,00 грн.).

Керуючись ст.ст.12, 13, 77, 80, 263-268, 279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 120 510 (сто двадцять тисяч п`ятсот десять) гривень 00 копійок, без урахування податку з доходів фізичних осіб.

Стягнути з Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» судовий збір на користь держави в розмірі 1 205 гривень 10 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Марганецький міський суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження за умов, визначених в ч.2 ст.354 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат», місце знаходження: Дніпропетровська область, місто Марганець, вулиця Єдності, 62, .

Повне судове рішення складено 04 жовтня 2021 року.

Суддя: Н. М. Нанічкіна