Постанова

Іменем України

29 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 520/8378/13-ц

провадження № 61-2541св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С., Погрібного С. О.,

Яремка В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Питомець Артем Валерійович, на постанову Одеського апеляційного суду від 19 вересня 2019 року у складі колегії суддів: Вадовської Л. М., Ващенко Л. Г., Колеснікова Г. Я.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог та рішень судів

У лютому 2010 року Відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - ВАТ «Ощадбанк»), правонаступником якого є Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - АТ «Ощадбанк», банк), звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором та внесення змін до умов договору.

На обґрунтування позову посилалося на те, що між ВАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір від 19 травня 2008 року № 2362-н, відповідно до умов якого для придбання нерухомості ОСОБА_1 надано в кредит грошові кошти в сумі 914 000 грн строком на 240 місяців із визначенням остаточної дати погашення кредиту - не пізніше 19 травня 2028 року. На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ВАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_2 укладений договір поруки від 19 травня 2008 року № 1. 20 травня 2008 року між ВАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 укладений договір іпотеки. Відповідачі неналежним чином виконували зобов`язання за кредитним договором і договором поруки, внаслідок чого утворилася заборгованість.

З урахуванням наведеного банк просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором від 19 травня 2008 року

№ 2362-н у розмірі 1 009 223,88 грн.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 03 вересня 2010 року позов ВАТ «Ощадбанк» задоволено. Стягнуто зі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь ВАТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 009 223,88 грн.

У квітні 2013 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про перегляд рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 вересня 2010 року за нововиявленими обставинами. Нововиявленими заявник вважав обставини, встановлені вироком Приморського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2012 року, який набрав законної сили 13 жовтня 2012 року. Вказаним вироком суду ОСОБА_3 визнано винною у скоєнні злочинів, передбачених частиною четвертою статті 190, частиною першою статті 358, частиною третьою статті 358 Кримінального кодексу України (далі - КК України), призначено покарання та стягнуто на користь ПАТ «Ощадбанк» збитки у розмірі 26 127 823,51 грн. Зокрема, вироком суду встановлено, що ОСОБА_3 шляхом обману заволоділа грошовими коштами філії банку в особливо великому розмірі через оформлення кредитів на придбання земельних ділянок. Одним із таких кредитів був кредит, оформлений на ім`я відповідача ОСОБА_1 .

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 26 червня 2013 року заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 вересня 2010 року за нововиявленими обставинами задоволено. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 вересня 2010 року скасовано. Справу призначено до судового розгляду.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20 серпня 2013 року у задоволенні позову ПАТ «Державний ощадбанк України» відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 21 квітня 2016 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 серпня 2013 року скасовано. Заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 вересня 2010 року у зв`язку з нововиявленими обставинами залишено без розгляду.

Постановою Верховного Суду від 18 січня 2018 року ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 21 квітня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Одеського апеляційного суду від 19 вересня 2019 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 серпня 2013 року скасовано. Позов АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто солідарно зі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ «Ощадбанк» за укладеним між ВАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 кредитним договором від 19 травня 2008 року № 2362-н, забезпеченим укладеним між ВАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_2 договором поруки від 19 травня 2008 року № 1, заборгованість станом на 24 жовтня 2009 року за кредитом у розмірі 907 780,13 грн, за простроченим кредитом у розмірі 2 658,14 грн, за відсотками у розмірі 96 083,91 грн, за пенею за відсотками у розмірі 2 528,80 грн, за пенею за кредитом у розмірі 172,90 грн, всього - 1 009 223,88 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Задовольняючи позов, апеляційний суд виходив з того що відповідачі належним чином не виконували свої зобов`язання, у зв`язку із чим станом на 24 жовтня 2009 року виникла заборгованість у розмірі 1 009 223,88 грн, яка підлягає солідарному стягненню з відповідачів на користь позивача.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги і позиції інших учасників

У січні 2020 року ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Питомець А. В., звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив постанову суду апеляційної інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд під час перегляду судового рішення помилково не взяв до уваги вирок Приморського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2012 року, відповідно до змісту якого встановлено, що ОСОБА_3 шляхом обману заволоділа грошовими коштами філії ВАТ «Ощадбанк» в особливо великому розмірі через оформлення кредитів на придбання земельних ділянок. Одним із таких кредитів був кредит, оформлений на ім`я ОСОБА_1 . Посилання апеляційного суду на факт повернення виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача матеріальної шкоди, спричиненої злочином, як на підставу для задоволення позову, є безпідставним, оскільки у кримінальній справі вирішено питання про стягнення з ОСОБА_3 шкоди, завданої злочином у розмірі 26 127 823,51 грн, що є достатнім для відшкодування заборгованості за кредитним договором, виданим на ім`я ОСОБА_1 . Суд не врахував той факт, що ОСОБА_1 грошових коштів за кредитним договором не отримував і, відповідно, до нього не можуть бути застосовані наслідки невиконання кредитного зобов`язання.

У липні 2020 року надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому АТ «Ощадбанк» просило касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Питомець А. В., залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 26 травня 2020 рокувідкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали.

Ухвалою Верховного Суду від 20 вересня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).

Касаційна скарга у цій справі подана у січні2020 року, а тому вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 460-ІХ.

Частиною першою статті 402 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі - у редакції до набрання чинності Законом № 460-IX) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та відзиву на неї, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Суди встановили, що 19 травня 2008 року між ВАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 2362-н, за умовами якого банк надав позичальнику в кредит грошові кошти в розмірі 914 000 грн зі сплатою відсотків на 240 місяців зі строком остаточного погашення кредиту не пізніше 19 травня 2028 року, призначення кредиту - на придбання нерухомості, а саме частини земельної ділянки загальною площею 0,0784 га, розташованої за адресою: ділянка АДРЕСА_1 , та частини земельної ділянки площею 0,0216 га, розташованої за адресою: ділянка АДРЕСА_2 , з цільовим призначенням - для будівництва (пункт 1.1). Відповідно до умов договору банк має право при виникненні простроченої заборгованості за кредитом чи процентами більше ніж на 2 місяці, а також в інших випадках, передбачених цим договором, вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів за цим договором та стягнути заборгованість за цим Договором у примусовому порядку, в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором (пункт 4.2.3). Позичальник зобов`язаний належним чином виконувати взяті на себе зобов`язання за цим договором (пункт 4.3.1), повернути кредит в сумі, зазначеній у пункті 1.1 цього договору, своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, своєчасно сплачувати комісійні винагороди, встановлені цим договором, а у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов`язань за договором сплатити штрафні санкції у строки та на умовах, що визначені договором (пункт 4.3.2). У разі порушення умов цього договору та/або іпотечного договору достроково повернути кредит з одночасною сплатою процентів за фактичний час користування кредитними ресурсами, комісійних винагород, штрафних санкцій та інших належних до сплати платежів відповідно до чинного законодавства України (пункт 4.3.3). За порушення взятих на себе зобов`язань з повернення основної суми кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування кредитом, комісійних винагород та інших платежів за цим договором позичальник зобов`язується сплатити на користь банку пеню в розмірі 17 процентів від суми несплаченого платежу (пункт 5.2) (т. 1, а. с. 7-12).

Відповідно до заяви на видачу готівки від 20 травня 2008 року № 554889-001 кредитні кошти за кредитним договором від 19 травня 2008 року № 2362-н видано ОСОБА_1 (т. 1, а. с. 26).

19 травня 2008 року між ВАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_2 укладений договір поруки № 1 на забезпечення виконання кредитного договору від 19 травня 2008 року №2362-н, відповідно умов до якого поручитель зобов`язався перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язання за договором, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому (пункт 1.1). Поручитель відповідає за зобов`язаннями за вищезазначеним кредитним договором перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник (пункт 3.1) (т. 1, а. с. 13-15).

20 травня 2008 року між ВАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 укладений іпотечний договір, відповідно до умов якого іпотекодавець з метою забезпечення належного виконання зобов`язань, що випливають з умов кредитного договору від 19 травня 2008 року №2362-н, передав в іпотеку нерухоме майно, що стане власністю іпотекодавця в майбутньому, а саме: земельну ділянку площею 0,0216 га, із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: масив АДРЕСА_3 , та земельну ділянку площею 0,0784 га, із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: масив АДРЕСА_4 (т. 1, а. с. 16-23).

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 24 жовтня 2009 року заборгованість становить 1 009 223,88 грн, з яких заборгованість за кредитом - 907 780,13 грн, прострочена заборгованість за кредитом - 2 658,14 грн, заборгованість за відсотками - 96 083,91 грн, пеня за відсотками - 2 528,80 грн, пеня за кредитом - 172,90 грн (т. 1, а. с. 24-25, т. 2, а. с. 213-214). Зі змісту розрахунку випливає, що у порядку виконання зобов`язання сплачено на погашення заборгованості за кредитним договором 3 561,73 грн та відсотки - 131 210,04 грн.

30 жовтня 2009 року позивач на адресу ОСОБА_1 направив вимогу від 24 жовтня 2009 року № 28/10270 про повернення на підставі пункту 3.4 кредитного договору всієї суми кредиту та здійснення платежів за нарахованими відсотками за користування кредитом та інших платежів у загальному розмірі 1 009 223,88 грн. Відповідач вказану вимогу отримав 04 листопада 2009 року (т. 2, а. с. 215, 216).

30 жовтня 2009 року позивач на адресу ОСОБА_2 направив вимогу від 24 жовтня 2009 року № 28/10269 про повернення на підставі пункту 3.1 договору поруки № 1 до кредитного договору від 19 травня 2008 року № 2362-н всієї суми кредиту та здійснення платежів за нарахованими відсотками за користування кредитом та інших платежів в загальному розмірі 1 009 223,88 грн. Зазначена вимога повернулась на адресу позивача з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (т. 2, а. с. 217, 218).

Згідно зі статтею 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині другій статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

За умовами кредитного договору позичальник ОСОБА_1 зобов`язався належним чином виконувати взяті на себе зобов`язання за цим договором (пункт 4.3.1). Повернути кредит в сумі, зазначеній у пункті 1.1 договору, своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, комісійні винагороди, встановлені договором, а у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов`язань сплатити штрафні санкції у строки та на умовах, що визначені договором (пункт 4.3.2). У разі порушення умов цього договору та/або іпотечного договору достроково повернути кредит з одночасною сплатою процентів за фактичний час користування кредитними ресурсами, комісійних винагород, штрафних санкцій та інших належних до сплати платежів відповідно до чинного законодавства України (пункт 4.3.3). Банк, зокрема, вправі при виникненні простроченої заборгованості за кредитом чи процентами більше ніж на 2 місяці, а також в інших випадках, передбачених договором, вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів та стягнути заборгованість за цим договором у примусовому порядку, в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором (пункт 4.2.3).

З наявних в матеріалах справи розрахунків за кредитним договором випливає, що в порядку виконання зобов`язань за кредитним договором сплачено на погашення заборгованості за кредитом 3 561,73 грн, сплачено на погашення заборгованості зі сплати відсотків 131 210,04 грн, заборгованість обумовлена неналежним виконанням договору. Відповідачі не надали доказів внесення грошових коштів в рахунок повернення кредиту, сплати процентів за користування коштами в порядку та строки, встановлені договором.

Отже, встановивши указані фактичні обставини справи, умови кредитного договору та договору поруки, наявність простроченої та непогашеної позичальником ОСОБА_1 заборгованості перед банком, суд апеляційної інстанції обґрунтовано ухвалив рішення про задоволення позову.

Доводи касаційної скарги стосовно невзяття до уваги вироку Приморського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2012 року, яким встановлено що ОСОБА_3 шляхом обману заволоділа грошовими коштами філії ВАТ «Ощадбанк» в особливо великому розмірі через оформлення кредитів на придбання земельних ділянок, одним із яких був кредит, оформлений на ім`я ОСОБА_1 , не заслуговують на увагу з огляду на таке.

За укладеним кредитним договором грошові кошти (кредит) отримано готівкою, банк передав разом з коштами право власності на них, а отже, у ОСОБА_1 виникло право власності на отримані грошові кошти. ОСОБА_3 не є стороною кредитного договору від 19 травня 2008 року № 2362-н. Будь-які домовленості між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не скасовують зобов`язання ОСОБА_1 перед кредитором. Тобто, саме позичальник має виконати вимогу частини першої статті 1054 ЦК України та вимоги пунктів 4.3.1, 4.3.2 кредитного договору, зокрема щодо обов`язку повернути кредит та сплатити відсотки у розмірі та на умовах, встановлених договором.

Відповідно до умов пункту 4.3.10 кредитного договору ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання у вигляді підтвердження цільового використання кредитних коштів шляхом надання банку відповідних документів, а саме договору купівлі-продажу земельної ділянки, що розташована за адресою: ділянка № НОМЕР_1 (ЙЗЛК) та АДРЕСА_2 ; витяг про реєстрацію в державному реєстрі правочинів у день укладення зазначеного договору; державний акт на право власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: ділянка № НОМЕР_1 (ЙЗЛК) та АДРЕСА_2 , протягом шести місяців з моменту укладення цього договору.

20 травня 2008 року між ОСОБА_1 як покупцем та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 як продавцями укладені договори купівлі-продажу за № 517 та № 518, які посвідчено нотаріально. Зазначені договори є чинними, за умовами договорів купівлі-продажу продавець отримав від покупця грошові кошти у повному обсязі.

16 вересня 2008 року ОСОБА_1 отримав акт про право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 312369, яким посвідчено його право власності на земельну ділянку № НОМЕР_2 площею 0,1000 га (ділянку № НОМЕР_1 площею 0,0784 га та ділянку № НОМЕР_3 площею 0,0216 га об`єднано в ділянку № НОМЕР_2 площею 0,1000 га), що розташована за адресою: ділянка АДРЕСА_1 .

23 вересня 2008 року між ВАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 укладений договір про зміни № 1 до іпотечного договору від 20 травня 2008 року, відповідно до змісту якого внесено зміни до пункту 1.2 іпотечного договору, згідно з яким предметом іпотеки виступає земельна ділянка площею 0,1000 га, що знаходиться за адресою: ділянка АДРЕСА_1 (т. 2, а. с. 72).

За змістом вироку Приморського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2012 року у справі № 1522/16226/12 ОСОБА_3 , діючи від імені позичальника ОСОБА_1 , отримала на підставі заяви ОСОБА_1 про видачу готівки за кредитним договором від 19 травня 2008 року № 2362-н грошові кошти у розмірі 914 000 грн, які в подальшому передала продавцям земельних ділянок ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Отже, правильним є висновок апеляційного суду про те, що отримання ОСОБА_3 , яка діяла від імені ОСОБА_1 , кредитних коштів готівкою у сукупності з наступними діями ОСОБА_1 щодо укладення договорів купівлі-продажу земельних ділянок АДРЕСА_2, отримання державного акта на право власності на земельну ділянку № НОМЕР_2 , укладення з банком договору про внесення змін до іпотечного договору в частині предмета іпотеки вказує на укладення ОСОБА_1 кредитного договору та направленість його дій на реальне настання наслідків, обумовлених кредитним договором, а саме на отримання грошових коштів.

Не заслуговують на увагу доводи заявника про те, що стягнення з ОСОБА_3 відшкодування збитків, завданих злочином, за своїм обсягом є достатніми для повернення банку отриманих коштів. Вироком Приморського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2012 року в справі № 1522/16226/12 ОСОБА_3 визнано винуватою у скоєнні злочину, передбаченого частиною 4 статті 190, частинами 1, 2, 3 статті 358 КК України (заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайства), скоєне повторно в особливо великих розмірах; підроблення документів, які видаються або посвідчуються підприємством та підприємцем і надають права, з метою використання його підроблювачем; підроблення документів, які видаються або посвідчуються підприємством і надають право, з метою використання його підроблювачем, скоєне повторно; використання завідомо підроблених документів) та із застосуванням статей 70, 75 КК України застосовано покарання у вигляді 5 років позбавлення волі зі звільненням від відбуття покарання з випробувальним строком 1 рік. У порядку вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні стягнуто з ОСОБА_3 на користь АТ «Ощадбанк» на відшкодування матеріальних збитків 26 127 823,51 грн (т. 2, а. с. 117-128).

Зі змісту зазначеного вироку, злочинні дії ОСОБА_3 мали місце, у тому числі й щодо кредитного договору від 19 травня 2008 року № 2362-н.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мазуром Г. І. від 20 березня 2019 року ВП № 55819503 виконавчий лист № 1522/16226/12, виданий 06 квітня 2015 року Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_3 на користь АТ «Ощадбанк» матеріальних збитків в розмірі 26 127 823,51 грн, повернуто стягувачу АТ «Ощадбанк» з підстав відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, та безрезультатності заходів щодо розшуку такого майна (т. 3, а.с. 50).

Отже, обґрунтованим є висновок апеляційного суду про те, що вирок суду в частині цивільного позову не виконано. Вирішений у кримінальній справі цивільний позов до відповідача ОСОБА_3 про відшкодування матеріальних збитків, завданих злочином, не є вирішенням спору у правовідносинах, які мають місце між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 , які є договірними правовідносинами, наслідком яких є зобов`язання ОСОБА_1 як боржника вчинити на користь АТ «Ощадбанк» як кредитора певну дію (повернути отримані в кредит кошти та сплатити нараховані за користування коштами проценти). Водночас АТ «Ощадбанк» як кредитор має право вимагати від ОСОБА_1 як боржника виконання зобов`язання.

Зобов`язання за кредитним договором від 19 травня 2008 року № 2362-н не виконано, зазначений договір є чинним, а отже, правовідносини між ОСОБА_1 та АТ «Ощадбанк» не припинилися.

Подібний висновок про те, що постановлення Приморським районним судом м. Одеси вироку від 28 вересня 2012 року про визнання ОСОБА_3 винуватою у скоєнні злочинів, не припиняє виконання зобов`язань за кредитним договором, укладеним між банком та позичальником, викладений у постанові Верховного Суду від 19 грудня 2018 року у справі № 509/3790/15-ц (провадження

№ 61-16780св18).

АТ «Ощадбанк» звернулося до ОСОБА_3 з вимогою дострокового повернення частини невиконаного кредитного зобов`язання та сплати нарахованих відсотків та надалі звернулося з позовом до належних відповідачів, а саме: боржника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 .

Порушення боржником ОСОБА_1 умов кредитного договору, забезпеченого порукою ОСОБА_2 , має передбачений статтею 554 ЦК України правовий наслідок, а саме солідарну відповідальність перед кредитором АТ «Ощадбанк», при цьому поручитель ОСОБА_2 відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник ОСОБА_1 .

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що порушене право АТ «Ощадбанк» на належне виконання кредитного договору, за захистом якого воно звернулося до суду, підлягає захисту шляхом стягнення солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором що станом на 24 жовтня 2009 року становила 1 009 223,88 грн.

Крім того, необґрунтованими є доводи касаційної скарги щодо неотримання боржником грошових коштів. Матеріали справи містять заяву на видачу готівки № 554889-001 від 20 травня 2008 року, відповідно до якої кредитні кошти за кредитним договором від 19 травня 2008 року № 2362-н видано ОСОБА_1 (т. 1, а. с. 26).

Подальше отримання цих коштів ОСОБА_3 для певної мети, що встановлено вироком суду, не впливає на обсяг відповідальності відповідачів у цій справі перед банком. Цим же вироком встановлено, що ОСОБА_3 у відповідних правовідносинах діяла від імені та за згодою ОСОБА_1 , а тому останній має нести цивільно-правову відповідальність за невиконання умов кредитного договору, правомірність якого відповідно до статті 204 ЦК України презюмується.

Верховний Суд також враховує, що відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Інші доводи касаційної скарги є необґрунтованими, оскільки фактично зводяться до незгоди зі встановленими фактичними обставинами у справі та стосуються переоцінки доказів, що відповідно до статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на те, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, то розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Питомець Артем Валерійович, залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного суду від 19 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко