УХВАЛА

(про відмову у відкритті провадження у справі)

Справа №348/2152/21

13 жовтня 2021 року м. Надвірна

Суддя Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області Міськевич О.Я., вивчивши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини,-

ВСТАНОВИВ:

08.10.2021 ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини.

13.10.2021 на електронну адресу суду поступило клопотання представника відповідача про відмову у відкритті провадження у справі.

Клопотання мотивує тим, що у провадженні суду Королівства Іспанії вже знаходиться справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, оскільки: сторонами є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; предметом спору є, зокрема, стягнення аліментів на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; підставою спору с неможливість позивача і відповідача як батьків за взаємною згодою врегулювати питання фінансового утримання дитини. Тому за принципом «lis alibi pendens», передбаченим ст. 75 Закону України «Про міжнародне приватне право», суд України не може розглядати дану справу № 348/2152/21 про стягнення аліментів на утримання дитини.

Суддя, по перевіривши позовну заяву та додатки до неї, клопотання про відмову відкритті провадження у справі, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про міжнародне приватне право» іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

Позивач ОСОБА_1 є громадянкою України. При цьому відповідач ОСОБА_2 є громадянином Королівства Іспанії, що підтверджується паспортом відповідача № НОМЕР_1 від 10.07.2012.

Оскільки відповідач є іноземцем, дана справа є справою з іноземним елементом. Тому суд при здійсненні провадження у даній справі повинен керуватися в тому числі Розділом XI ЦПК України «Провадження за участю іноземних осіб» та Законом України «Про міжнародне приватне право».

Відповідно до абз. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України».

Згідно з ч. 2 ст. 3 ЦПК України якщо міжнародним договором, згода па обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правіша міжнародного договору України.

За змістом п. 13 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом» від 16 травня 2013 року № 24-754/0/4-13 «вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, слід керуватися положеннями Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховною Радою УРСР від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, Конвенції про юрисдикцію, право, що застосовується, визнання, виконання та співробітництво щодо батьківської відповідапьності та заходів захисту дітей від 19 жовтня 1996 року, до якої Україна приєднаюсь із заявами та застереженнями відповідно до Закону України від 14 вересня 2006 року № 136-V. Конвенції про контакт з дітьми від 15 травня 2003 року, ратифікованої Законом від 20 вересня 2006 року № 166-V, Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 25 жовтня 1980 року, до якої Україна приєдналась із заявою відповідно до Закону України від 11 січня 2006 року № 3303-IV, Європейської конвенції про визнання та виконання рішень стосовно опіки над дітьми та про поновлення опіки над дітьми від 20 травня 1980 року, ратифікованої із заявами та застереженнями Законом від 6 березня 2008 року № 135-VI, а також міждержавними договорами України та остаточними рішеннями Європейського суду з прав людини».

Таким чином першочергово суди України мають керуватися нормами чинних міжнародних договорів. Суди України повинні дотримуватися міжнародних зобов`язань України, взятих нею, у тому числі, за багатосторонніми конвенціями щодо забезпечення і захисту прав та інтересів дітей.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо: у провадженні цього чи іншого суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Гаазької Конвенції 1996 року Органи Договірної Держави, які мають юрисдикцію згідно зі статтями 5-10 вживати заходів захисту особи чи майна дитини, повинні відмовитись від здійснення цієї юрисдикції, якщо на момент відкриття провадження питання про вжиття відповідних заходів вже було порушено перед органами іншої Договірної Держави, що мали юрисдикцію згідно зі статтями 5-10 на момент одержання прохання, та досі розглядається.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 75 ЗУ «Про міжнародне приватне право підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 цього Закону. Суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у суді чи іншому юрисдикиійному органі іноземної держави є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав» (принцип «lis alibi pendens»).

В провадженні іноземного суду, а саме Суду першої Інстанції № 1 м. Гечо (Біскайя), Королівство Іспанія, вже перебуває справа щодо опіки і піклування над дитиною, визначення місця проживання дитини, порядку спілкування позивача і відповідача з Дитиною, стягнення аліментів і додаткових витрат на дитину, використання сімейної оселі та виїзду дитини з Іспанії.

03.02.2021 судом першої інстанції № 1 м. Гечо (Біскайя), Королівство Іспанія, було прийнято ухвалу № 43/2021 про вжиття попередніх/тимчасових заходів на виконання процедури у справі № 342/2020-8, яка стосується заходів по відношенню до дітей, народжених не у шлюбі, що підлягають судовому розгляду.

Відповідно до резолютивної частини вказаної ухвали № 43/2021 встановлені такі тимчасові заходи: 1)відповідачу як батьку надано право на тимчасову опіку над дитиною. Батьківські права на дитину мають обидва батьки; 2)для позивача як матері встановлений режим спілкування з дитиною і відвідування дитини. Зокрема, передбачені зустрічі позивача з дитиною під контролем у пункті сімейної зустрічі два вечори на тиждень. При цьому не встановлювався розподіл канікул дитини для проведення часу з батьками 50/50, оскільки необхідно, щоб дитина адаптувалася до нового середовища, і також оскільки існує ризик викрадення дитини в звичайному режимі відвідувань; 3)зобов`язано позивача виплачувати аліменти на утримання дитини у сумі 150 Євро щомісячно, які вона має перераховувати відповідачу в перші п`ять днів кожного місяця на рахунок, який він визначить, а також сплачувати 30% додаткових витрат на дитину.

Таким чином ухвала № 43/2021 підтверджує обставини справи, зокрема про те, що у провадженні суду Королівства Іспанії вже знаходиться справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, оскільки: 1)сторонами є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; 2)предметом спору є, зокрема, стягнення аліментів на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 3)підставою спору є неможливість позивача і відповідача як батьків за взаємною згодою врегулювати питання фінансового утримання ОСОБА_4 .

Отже, за принципом «lis alibi pendens», передбаченим ст. 75 Закону України «Про міжнародне приватне право», суд України не може розглядати дану справу № 348/2152/21 про стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За таких обставин суддя приходить до висновку про відмову у відкритті провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, в зв`язку з тим, що у провадженні іншого суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Керуючись ст. 13 Гаазької Конвенції 1996 року, ст. 9 Конституції України, ст. 1, 75 ЗУ «Про міжнародне приватне право», ст.ст. 3, 186, 258, 260 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження по цивільній справі за ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суддя Міськевич О.Я.