Номер провадження: 22-ц/813/9823/21
Головуючий у першій інстанції Бондар В. Я.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2021 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Сєвєрової Є.С.,

суддів: Колеснікова Г.Я., Погорєлової С.О.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

відповідач ОСОБА_3 ,

відповідач ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 26 липня 2021 року у складі судді Бондар В.Я.,

в с т а н о в и в:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договорів дарування від 13.08.2020 №2-462, №2-463 удаваними.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28.12.2020 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду.

23.07.2021 позивач звернувся до суду з заявою про забезпечення позову та просив суд:

-заборонити вчиняти реєстраційні дії у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо 1/3 частки житлового будинку право власності на ім`я ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 до набрання рішення законної сили у даній справі;

-заборонити вчиняти реєстраційні дії у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо 1/5 частки житлового будинку право власності на ім`я ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 до набрання рішення законної сили у даній справі.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26.07.2021 заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову повернуто заявнику.

Не погодившись з зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд її скасувати та направити справу для продовження розгляду заяви про забезпечення позову до Приморського районного суду м. Одеси.

В апеляційній скарзі апелянт послався на те, що судом було порушено норму процесуального права, так як суд послався на ч. 9 ст. 153 ЦПК України при поверненні заяви про забезпечення позову. Проте, після прийняття змін до ЦПК згідно з Законом №263-ХІ від 31.10.2019 ч. 9 ст. 135 ЦПК України викладена в наступному змісті: «Якщо на момент постановлення ухвали про арешт судна позов по суті морської вимоги до особи, яка є відповідною за морською вимогою, не поданий, в ухвалі про арешт судна суд зазначає строк, протягом якого особа, яка подала заяву про арешт морського судна, зобов`язана подати такий позов та надати відповідне підтвердження суду». Апелянт також послався на порушення судом норм матеріального права зазначивши, що суд безпідставно встановив обставину про невиконання заявником вимоги п. 6 ч.1 ст. 151 ЦПК України при подачі заяви про забезпечення позову до суду, оскільки пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення були зазначені у заяві про забезпечення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_5 просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

20.09.2021 ОСОБА_1 подав відповідь на відзив на апеляційну скаргу.

Справу розглянуто без виклику учасників справи в порядку ст. 369 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов наступних висновків.

Ухвалюючи судове рішення про повернення ОСОБА_1 заяви про забезпечення позову по справі, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не внесено пропозицій щодо зустрічного забезпечення, а пропозиція заявника не застосовувати зустрічне забезпечення так як і відсутність необхідності зустрічного забезпечення не є пропозицією зустрічного забезпечення. Таким чином, суд дійшов до висновку, що заява про забезпечення позову не відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України в частині її змісту, оскільки не містить пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

Апеляційний суд з вказаними висновками суду першої інстанції не погоджується з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: найменування суду, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно з ч. 1, 3, 8, та 10 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті. Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову. Суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Вирішення питання про зустрічного забезпечення позову здійснюється положеннями ст. 154 ЦПК України. Зокрема, вказаною нормою передбачено, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або коли суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові. Зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом. Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову. Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання. В ухвалі про забезпечення позову або про зустрічне забезпечення зазначаються розмір зустрічного забезпечення або інші дії, що повинен вчинити заявник у порядку зустрічного забезпечення.

З аналізу наведеної норми вбачається, що єдиним критерієм застосування судом зустрічного забезпечення позову є забезпечення можливості відшкодування збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову. При цьому, можливість таких збитків має довести відповідач, а суд повинен ретельно дослідити їх, визначити їх потенційний розмір, оцінити співмірність застосованих заходів забезпечення позову розміру таких можливих збитків та розміру зустрічного забезпечення.

Отже, на відміну від забезпечення позову, метою якого є захист інтересів позивача, зустрічне забезпечення направлено, перш за все, на захист інтересів відповідача.

В заяві про забезпечення позову позивач вказав про безпідставність зустрічного забезпечення з посиланням на те, що оспорюються правочини, які вчинені відповідачем.

Викладена у заяві позиція позивача щодо безпідставності зустрічного забезпечення та відсутність такої пропозиції з його боку не можуть слугувати підставою для не вирішення по суті заяви про забезпечення позову та її повернення.

Разом з тим вказане не позбавляє суд можливості розглянути питання щодо застосування заходів зустрічного забезпечення за наявності підстав відповідно до ст. 154 ЦПК України. Крім того, відповідач вправі самостійно звернутися до суду із заявою про зустрічне забезпечення, якщо вважає, що забезпечення позову може завдати йому збитків.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичними, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви (заяви) або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог.

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року у справі "Перес де Рада Каванил`єс проти Іспанії").

Аналогічна за змістом позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі N 520/5745/18, у якій вирішувалось питання дотримання судами процесуальних норм при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Наведені обставини свідчать про те, що відсутність у заяві про забезпечення позову пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення не може бути самостійною підставою для повернення заявнику такої заяви.

Згідно з п. п. 1, 3 ч. 1ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи.

Враховуючи, що суд першої інстанції не в повній мірі визначився із характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, у зв`язку із чим ухвала підлягає скасуванню та з урахуванням того, що судом першої інстанції заява про забезпечення позову по суті не розглянута, а була повернута заявнику цивільна справа підлягає передачі до суду першої інстанції для вирішення заяви про забезпечення позову.

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 26 липня 2021 року скасувати, справу направити для продовження розгляду заяви до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: