Справа № 727/5117/21
Провадження № 2/727/1599/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2021 року м.Чернівці

Шевченківський районний суд м. Чернівці

в складі : головуючого судді Танасійчук Н.М.

при секретарі судового засідання Желик І.Ю.

за участю: позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні в м.Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, -

Встановив :

07.06.2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

В позові посилається на те, що 23 вересня 2019 року рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці по цивільній справі №727/4776/18 позовні вимоги - позивача у справі ОСОБА_3 до відповідача у справі ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом вселення в житлове приміщення - задоволено.

Суд зобов`язав ОСОБА_4 , мешканця АДРЕСА_1 , усунути перешкоди, належним ОСОБА_5 користуватися майном у розмірі 9/100 кв.м. частин, шляхом вселення - ОСОБА_6 в житлове приміщення квартири АДРЕСА_1 .

Правовою підставою ухвалення такого рішення суду став наданий ОСОБА_7 витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що засвідчив наявність права власності ОСОБА_2 на нерухоме майно, з якого вбачається, що вона є власником 9/ 100 частини житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 .

03 лютого 2020 року постановою Чернівецького апеляційного суду рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 вересня 2019 року по справі №727/4776/18 залишено без змін.

З метою фактичного виконання рішення суду від 23 вересня 2019 року по справі №727/4776/18 ОСОБА_8 10 лютого 2020 року отримала в суді виконавчий лист, який пред`явила до Першого відділу ДВС у місті Чернівці до примусового виконання.

Виконавчий документ видано у той період, коли рішення суду набрало законної сили, а у ОСОБА_3 була власність у розмірі 9/100 часток житлового будинку АДРЕСА_2 , з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, куди слід було її вселити.

Між тим 28 грудня 2020 року рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці у справі №727/6374/17 право власності ОСОБА_2 на вказані 9/100 частин житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 , припинено та визнано за ОСОБА_1 . Вказане рішення Чернівецький апеляційний суд залишив без змін.

На підставі наведеного, посилаючись на норми законодавства просить визнати виконавчий лист про вселення ОСОБА_2 в житлове приміщення квартири АДРЕСА_1 таким, що не підлягає виконанню.

02.08.2021 року відповідач ОСОБА_2 надіслала до суду відзив, в якому вказала, що не погоджується з позовом, просить відмовити в його задоволенні. Та зазначає, що рішення суду про її вселення є таким, що набрало законної сили і є обов`язковим для виконання. Вважає, що припинення права власності не позбавляє її на право проживання у спірній квартирі.

В судовому засіданні позивач надав пояснення аналогічні позовній заяві, просив позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила в задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положення вищевказаної норми узгоджуються з положеннями ст. 15 ЦК України, згідно якої кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Порядок звернення до суду з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, передбачений розділом VI ЦПК України - процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

Таким чином, вимоги, з якими ОСОБА_1 звертається до суду, мають вирішуватися в порядку виконання судових рішень, зокрема, ст. 432 ЦПК України - визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, а не розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Обрання позивачем неналежного способу захисту права є самостійною підставою для відмови в позові. Такий висновок неодноразово робила Велика Палата (ВП) Верховного Суду (ВС), зокрема у постанові у справі № 925/642/19.

Враховуючи викладені обставини, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки вказані вимоги не підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. 19 Конституції України , статтями 4, 432 ЦПК України, 15,16 ЦК України ,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 18.10.2021 року

Суддя Н.М.Танасійчук