Єдиний унікальний номер: 379/963/21
Провадження № 2/379/579/21
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

18 жовтня 2021 рокум.Тараща

Таращанський районний суд Київської області у складі судді Музиченко О.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Конотопського відділу державної виконавчої служби у Конотопському районі Сумської області Північно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (місцезнаходження: вул. Генерала Тхора, буд. 6, м. Конотоп, Сумська область) про зняття арешту з майна,

В С Т А Н О В И В:

13.10.2021 позивачка ОСОБА_1 , від імені якого діяла представник адвокат Сомок О.А., звернулась до суду з указаним позовом, мотивуючи тим, що 05.06.2021 вона придбала будинок АДРЕСА_2 . Після придбання будинку позивачка мала намір ним розпорядитись, однак виявила, що на це майно накладено арешт. У подальшому з`ясувала, що згідно Інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 30.09.2011 було зареєстроване обтяження - арешт нерухомого майна за реєстраційним номером 11668209 на невизначене майно, все нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 . Підставою обтяження зазначено постанову про відкриття виконавчого провадження 28497667 від 05.09.2011 ВДВС Конотопського МРУЮ. Також в реєстрі є обтяження під реєстраційним номером 12266694 - арешт нерухомого майна - невизначене майно, все нерухоме майно власником якого є ОСОБА_1 .. Підставою обтяження зазначена постанова про відкриття виконавчого провадження 31656690 від 13.03.2012, ВДВС Конотопського МРУЮ. Відповідно до інформації Конотопського ВДВС у Конотопському районі Сумської області від 03.08.2021 на виконанні у відділі перебували: виконавчий лист № 2-892/10, виданий 26.08.2010 Кролевецьким районним судом Сумської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» 6840,57 грн., виконавче провадження за яким завершено 19.12.2011 на підставі п.10 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, що діяла на той час) (ВП №28497667); а також виконавчий лист № 2-892/10, виданий 26.08.2010 Кролевецьким районним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» 6840,57 грн., виконавче провадження за яким завершено 30.10.2013 на підставі п.7 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» (ВП №31656690). В процесі здійснення вищевказаних виконавчих проваджень були винесені постанови про арешт майна боржника та внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про арешт нерухомого майна (номери обтяжень: 11668209 та 12266694). Згідно зі ст.ст. 50 (у редакції, що діяла на той час) та 40 Закону України «Про виконавче провадження» завершення виконавчих проваджень з вищезазначених підстав не передбачає припинення чинності арешту майна боржника та скасування інших заходів примусового виконання рішення. Станом на 03.08.2021 виконавчий лист № 2-892/10, виданий 26.08.2010 Кролевецьким районним судом, згідно даних автоматизованої системи виконавчого провадження на виконанні у відділі не перебуває. Зазначає, що виконавче провадження було відкрите на виконання рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 26.08.2010, за яким з неї стягувався борг за кредитним договором на користь ПАТ «КБ Надра». В зв`язку з ліквідацією зазначеної банківської установи, для з`ясування її правонаступників позивачка через свого представника звернулась до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та виявила, що право вимоги за кредитним договором №ПК-1200 від 07.02.2005 було відступлене ТОВ «ФК «Довіра та гарантія». На звернення позивачки ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» надала відповідь про те, що станом на 28.07.2021 вона повністю виконала свої зобов`язання за кредитним договором і заборгованість відсутня. Тому вважає, що насьогодні накладення арешту на її нерухоме майно є безпідставним. Посилаючись на ст.ст. 316, 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 59, 60 Закону України «Про виконавче провадження», позивачка зазначає, що вона, як власник, має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд; за наявності арешту (обтяження) накладеного на нерухоме майно, порушується її право власності, внаслідок чого вона позбавлена можливості в повному обсязі реалізувати своє право власності, а тому просить суд скасувати арешт належного їй нерухомого майна, що накладений ВДВС Конотопського міськрайонного управління юстиції за виконавчим листом № 2-892/10, виданим 26.08.2010 Кролевецьким районним судом Сумської області, внесеним до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, записи про арешт нерухомого майна, за номерами обтяжень 11668209 та 12266694.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.10.2021 заяву передано для розгляду головуючому судді Музиченко О.О.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Так, відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до роз`яснень, викладених в абзаці 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або ГПК України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Такий правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 02 червня 2020 року у справі № 201/10187/18 провадження № 61-6651св19 та від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 провадження № 61-4726сво19.

Зі змісту позовної заяви та доданої відповіді Конотопського ВДВС у Конотопському районі Сумської області від 03.08.2021 за № 18.6-33/23904 вбачається, що на примусовому виконанні у відділі виконавчої служби перебували виконавчі провадження № 28497667 та № 31656690 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 26.08.2010 Кролевецьким районним судом Сумської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» 6840,57 грн.. В ході примусового виконання вказаного судового рішення державним виконавцем були винесені постанови про арешт майна боржника та внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про арешт нерухомого майна (номери обтяжень: 11668209 та 12266694).

У своєму позові позивачка просить скасувати арешт належного їй нерухомого майна, що накладений ВДВС Конотопського міськрайонного управління юстиції за виконавчим листом № 2-892/10, виданим 26.08.2010 Кролевецьким районним судом, внесеним до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, записи про арешт нерухомого майна, за номерами обтяжень 11668209 та 12266694.

У пункті 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.6.2016 «Про судову практику у справах про зняття арешту з майна» судам роз`яснено, що у разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК. У зв`язку із цим боржник не може пред`являти позов, оскільки у судовому процесі він є відповідачем та законом для нього встановлений інший порядок вирішення питання.

Аналогічний правовий висновок сформульовано Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18, а саме: боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Якщо суд помилково прийняв позов до розгляду, під час судового розгляду він має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Отже, оскільки ОСОБА_1 була відповідачем у цивільній справі №2-892/10, що розглядалась Кролевецьким районним судом Сумської області, і, відповідно, боржником у виконавчих провадженнях на підставі виданих судом виконавчих документів за цим судовим рішенням, - для неї встановлений інший порядок захисту порушеного права шляхом звернення до суду зі скаргою в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, а не у порядку позовного провадження.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. За замістом статті 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Така ухвала постановляється не пізніше п`яти днів з дня надходження заяви і надсилається заявникові не пізніше наступного дня після її постановлення в порядку, встановленому статтею 272 ЦПК України, що визначено ч.2 ст. 186 ЦПК України.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про те, що у відкритті провадження у даній цивільній справі слід відмовити, оскільки позивачкою заявлено вимоги, які не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства і для вирішення яких законом передбачений інший спосіб судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19, 186, 260, 353, 354, 447, 447, 448 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Конотопського відділу державної виконавчої служби у Конотопському районі Сумської області Північно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про зняття арешту з майна.

Роз`яснити позивачці її право звернення до Кролевецького районного суду Сумської області із відповідною скаргою на дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Повний текст ухвали складено та підписано 18.10.2021.

Суддя Таращанського районного суду Київської області О. О. Музиченко