Справа №489/1197/21
Провадження № 22-ц/812/1857/21
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 жовтня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

за участі секретаря судового засідання - Лівшенка О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засідання в порядку спрощеного позовного провадження, за відсутності учасників справи належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи

апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 липня 2021 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Коваленком І.В., повний текст складено того ж дня, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів, розірвання договорів, стягнення коштів та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі-ФОП ОСОБА_2 ) про захист прав споживачів, розірвання договорів, стягнення коштів та моральної шкоди.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказував, що 20 липня 2020 року між ним та ФОП ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу товару за зразком №Ш714, згідно якого останній зобов`язався передати у його власність, а він прийняти товар та оплатити його, а саме: двоє дверей Асорті (Дооріс) фасон грунт та двоє дверей Асорті (Дооріс) фасон GW04, колір РАЛ9003, скло чорне , відповідно до специфікації №Ш714 та чотири комплекти ручок Quattro 02 Z - 3 шт. чорного кольору, 1 шт. з фіксатором, чорного кольору, на загальну суму 52694 грн.59 коп. На виконання умов договору позивач того ж дня перерахував відповідачу 50% вартості товару- 26500 грн.

22 листопада 2020 року, з порушенням вимог п.2.3 Договору купівлі-продажу, ФОП ОСОБА_2 повідомив позивача про наявність товару на складі продавця та про необхідність сплати повної вартості товару, що позивач зробив того ж дня.

Крім того, 22 листопада 2020 року між ними укладено договір про надання послуг №Ш817, за умовами якого відповідач зобов`язався надати йому послуги з доставки/збирання/монтажу вказаного у договорі № Ш714 товару без підйому на поверх. Того ж дня позивач оплатив вартість вказаних послуг у розмірі 4200 грн.00 коп.

Отже, станом на 23 листопада 2020 року він повністю виконав умови вказаних договорів, а ФОП ОСОБА_2 станом на час подачі позову взятих на себе за договорами зобов`язань так і не виконав.

Посилаючись на приписи ч.1 ст.10, ч.ч.1,2 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» та норми ЦК України, позивач просив розірвати укладені між сторонами договір купівлі-продажу товару за зразком №Ш714 від 20 липня 2020 року та договір про надання послуг №Ш817 від 22 листопада 2020 року; стягнути з відповідача на його користь сплачену за товар суму грошових коштів у розмірі 52705 грн.89 коп. та сплачену за надання послуг суму грошових коштів у розмірі 4200 грн.00 коп.; стягнути з відповідача 10000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 липня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відсутні підстави для розірвання укладених між сторонами договорів та стягнення на користь позивача коштів, сплачених ним на виконання їх умов, оскільки станом на момент складання досудової вимоги від 02 грудня 2020 року, з урахуванням узгодженої сторонами дати доставки 23 листопада 2020 року та строку, передбаченого в пункті 4 замовлень №Ш714 та №Ш817, що є невід`ємною частиною договорів, який може бути подовжений на 30 днів в односторонньому порядку виконавцем, строк виконання договору купівлі-продажу товару за зразком №Ш714 на 22.11.2020 (дата поставки на склад) та договору про надання послуг №Ш817 на 02.12.2020 (дата досудової вимоги з повідомленням про розірвання договорів в односторонньому порядку) не настав.

Також позивачем не зазначено жодного обґрунтування та не надано доказів щодо стягнення на його користь моральної шкоди.

Крім того, відповідно до пункту 5 частини першої статі 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

У даному випадку, заявлена позивачем вимогам про відшкодування моральної шкоди не пов`язана з шкодою, завданою внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції).

За такого, підстави для відшкодування позивачу моральної шкоди відсутні.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, оскільки при його ухваленні суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, допустив неповне та всебічне з`ясування обставин справи.

Обґрунтовуючи неправильне застосування судом норм матеріального права ОСОБА_1 вказував, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення було невірно застосовано положення ст.ст.15,16 ЦК України та ст.55 Конституції України.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог про розірвання договорів, ігноруючи положення ст.ст.15,16 ЦК України та ст.55 Конституцій України, дійшов хибного висновку про відсутність на момент звернення до суду з позовом факту порушення, невизнання або оспорення прав позивача та проігнорував, що на момент звернення його до суду з цим позовом, його права уже були порушені.

Більш того, під час розгляду справи суд першої інстанції неодноразово порушував принцип диспозитивності та змагальності сторін, зокрема той факт, що відповідач був належним чином проінформованим про відкриття провадження по справі - ухвала про відкриття провадження направлялася відповідачеві декілька разів, він не скористався своїм правом надати суду власні заперечення. В той же час суд першої інстанції самостійно( без участі відповідача) почав формувати його правову позицію та без жодного підтвердження дійшов висновку про наявність підстав для відстрочення виконання зобов`язання за договором купівлі-продажу товару та договору про надання послуг. Судом не було враховано те, що відповідач не надав жодного доказу на підтвердження наявності у останнього підстав для одностороннього продовження строку на виконання власних зобов`язань. Всі наявні у матеріалах справи докази надано позивачем.

Судом проігноровано фактичні обставини справи, а саме те, що позивач виконав свої зобов`язання за договорами у повному обсязі, а відповідач, у свою чергу, так і не виконав покладені на нього зобов`язання за цими договорами.

Правом на подачу відзиву відповідач не скористався.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 06 вересня 2021 року було відкрито провадження у справі, а наступною ухвалою цього ж суду від 14 вересня 2021 року призначено до розгляду на 28 вересня 2021 року без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суд від 28 вересня 2021 року, враховуючи, що вказана справа містить вимоги немайнового характеру, апеляційний суд вважав за необхідне перейти до розгляду справи з повідомлення (викликом) учасників справи, та призначив її до розгляду на 12 жовтня 2021 року.

Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Направив до суду заяву про розгляду за його відсутності.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Вищенаведене в силу приписів ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи за відсутності сторін.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених ст. 367 ЦПК України межах, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій (ч. 5 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду вказаним положенням закону в повній мірі не відповідає.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Закон України «Про захист прав споживачів» № 1023-XII регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до п.22 ч.1 ст. 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Згідно зі статтями 638-640 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу (ч. 1 ст. 662 ЦК України).

Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування( ст.664 ЦК України).

Відповідно до статей 651, 654 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавць) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статей 691-693, 697 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. Якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу. Договором може бути встановлено, що право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару або настання інших обставин. У цьому разі покупець не має права до переходу до нього права власності розпоряджатися товаром, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із призначення та властивостей товару.

Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

Згідно зі статтями 662, 673, 679 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети. Продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту. Якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару, продавець відповідає за його недоліки, якщо він не доведе, що вони виникли після його передання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили.

Згідно з частиною третьою статті 653 ЦК України у разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 20 липня 2020 року між ФОП ОСОБА_2 , як продавцем, та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу товару за зразком №Ш714, згідно якого відповідач зобов`язався передати у власність позивача, а останній прийняти товар та оплатити його, а саме: двоє дверей Асорті (Дооріс) фасон грунт та двоє дверей Асорті (Дооріс) фасон GW04, колір РАЛ9003, скло чорне, відповідно до специфікації №Ш714 та чотири комплекти ручок Quattro 02 Z - 3 шт. чорного кольору, 1 шт. з фіксатором, чорного кольору, на загальну вартість 56812 грн.

За даними витягу з ЄДРПУО ОСОБА_2 з 19 березня 2008 року зареєстрований як ФОП, вид діяльності роздрібна торгівля меблями, освітлювальними приладдям та іншими товарами для дому в спеціалізованих магазинах( 47.59); установлення столярних виробів( 43.32) та інше.

За умовами цього договору асортимент, комплектація, ціна товару визначається сторонами по специфікації Ш714, яка є невід`ємною частиною Договору.

Згідно пункту 2.3 розділу 2 вказаного договору продавець зобов`язується поставити товар належної якості згідно пункту 1.2 договору. Дата планової поставки - 60 робочих днів з моменту підпису усіх документів.

При цьому, згідно умов вказаного договору, а саме підпунктів 1,3, 4 пункту1.3 розділу 1, доставка товару покупцю здійснюється після повної оплати товару. Відлік строку доставки починається з моменту остаточного підписання всіх документів, необхідних для замовлення вибраного товару(заявка, специфікацій, заміри, інше).Строк доставки може бути продовжений на 30 днів в односторонньому порядку виконавцем (а.с.7). Аналогічні умови викладено і у індивідуальному замовленні на виготовлення і поставку товару покупцеві №Ш714 від 20 липня 2020 року ( а.с.10).

Місцем доставки товару є склад продавця за адресою м. Миколаїв, вул. Кінечна,1. Договір вважається виконаним продавцем з моменту доставки товару на склад ( п.2.7 Договору).

В пункті 2.8 розділу 2 договору вказано, що протягом двох днів з дня доставки товару на склад Продавець повідомляє Покупця про можливість отримання товару (телефоном, телеграмою, факсом, електронною поштою). Покупець зобов`язаний отримати товар протягом семи днів з дня його повідомлення. Зберігання товару протягом цього строку здійснюється Продавцем безоплатно. У разі порушення Покупцем строку отримання товару він сплачує Продавцю винагороду в розмірі 100,00 грн. за кожен день зберігання на складі.

Передача товару ( п.2.10 Договору) покупцеві може здійснюватися як частинами (по мірі надходження его на склад продавця). Так і одноразово у повному об`ємі, передбаченому п.1.2, але в будь-якому випадку, після 100% оплати за товар, передбаченої в п.1.2, що складає 50% або 26195 грн. вартості товару, які отримують.

На виконання умов договору позивач 20 липня 2020 року, згідно пункту 2.4 розділу 2 цього Договору перерахував відповідачу 50 % вартості товару в сумі 26500,00 грн., що підтверджується копією квитанції від 20 липня 2020 року (а.с.15).

Згідно індивідуального замовлення № Ш714 загальна вартість товару становить 52695 грн., з яких: 26500 грн.00 коп. - передплата та 26195 грн.00 коп. залишок (а.с.10).

22 листопада 2020 року відповідач повідомив позивача про наявність товару на складі продавця та про необхідність сплати повної вартості товару. Того ж дня, позивач оплатив 25027 грн.00 коп. за вказаний товар із загальної вартості 52694 грн.00 коп., решту 1178 грн.89 коп. наступного дня, що підтверджується матеріалами справи (а.с.13,16).

Згідно ч.1 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.

Однак, позивач, сплативши кошти за замовлений ним товар, тим самим підтвердив факт прийняття ним виконання відповідачем умов договору купівлі-продажу. При цьому, позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він у встановлений законом строк повідомив безпосередньо виконавця про допущені ним недоліки в роботі, а саме порушення строків виконання цього договору.

За такого посилання у позові та апеляційній скарзі на підстави для його розірвання у зв`язку з його не виконанням відповідачем не заслуговують на увагу.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про розірвання договору купівлі-продажу від 20 липня 2020 року слід відмовити, оскільки істотні умови договору було виконано обома сторонами, а позивачем не доведено істотного порушення умов договору з боку відповідача. Також, у зв`язку з цим, у задоволенні похідних позовних вимог про повернення сплачених коштів, слід також відмовити.

Відповідно до п.2.11 Договору купівлі-продажу перевозка товару від продавця до покупця може здійснюватися самовивіз або засобами продавця за домовленістю сторін, після оформлення договору про надання послуг. У момент приймання-передачі товару покупець повинен підписати витратну накладну на товар. При відсутності такої накладної і мотивованої відмови від підпису, товар вважається прийнятим покупцем без зауважень.

22 листопада 2020 року між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір про надання послуг за умовами якого відповідач зобов`язався надати позивачу послуги здоставки/збирання/монтажу вказаного у договорі № Ш714 товару без підйому на поверх. Того ж дня позивач оплатив вартість вказаних послу у розмірі 4200,00 грн. (а.с.9,14).

Згідно замовлення № Ш817 від 22 листопада 2020 року доставка та збирання товару здійснюється лише після повної сплати за товар та доставку. Покупець зобов`язаний повністю сплатити послуги по цьому Договору в такому порядку:100% вартість доставки і збирання, і 50% вартість монтажу та інші послуги, зазначені в Специфікації на умовах передоплати і день підписання договору, і 50% вартості збирання, монтажу і інших послуг в день закінчення робіт.

Сторони узгодили дату доставки на 23 листопада 2020 року. Водночас, пункт 4 замовлення передбачає, що строк доставки може бути подовжений на 30 днів в односторонньому порядку виконавцем (а.с.12).

Відповідно до індивідуального замовлення на надання послуг №Ш817 від 22 листопада 2020 року з підписанням цього замовлення покупець погоджується з тим, що доставка і зборки меблів здійснюється тільки після повної оплати за товар і доставку, монтаж дверей і інші роботи здійснюються тільки після оплати 50% вартості робіт. Строк доставки може бути продовжено до 30 днів в односторонньому порядку виконавцем( а.с.12).

Проте, 23 листопада 2020 року відповідачем вказаний договір виконано не було, придбаний позивачем товар не доставлений, не здійснено його збирання та монтаж.

02 грудня 2020 року позивач направив відповідачу повідомлення про відмову від договору купівлі-продажу товару за зразком №Ш714 та договору про надання послуг №Ш817, оскільки він 23 листопада 2020 року виконав фінансові зобов`язання, передбачені договорами, а відповідач станом на момент складання досудової вимоги своїх зобов`язань з поставки, організації доставки/збірки/монтажу товару не виконав (а.с.17-18). Однак вказана претензія залишилася без відповіді.

Із наданих обґрунтувань позивача вбачається, що на час звернення до суду з цим позовом (більше ніж 30 днів за умовами договору) відповідач так і не виконав взяті на себе зобов`язання щодо доставки, збирання та монтажу придбаних дверей, а направлена ним претензія залишилася без відповіді. Відсутність відповідача і будь-яких заперечень від нього з цього приводу, відповідно до положень ст. 12 ЦПК України підтверджує, що даний факт має місце.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що "у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)".

У зв`язку з тим, що ФОП ОСОБА_2 істотно порушив умови Договору, який був укладений між ним та позивачем 22 листопада 2020 року, а саме, не доставив у строк визначений в Договорі, позивачеві оплачені ним двері, не провів збирання та їх монтаж, то такий Договір має бути розірваний.

Отже, враховуючи що ФОП ОСОБА_2 умови Договору про надання послуг від 22 листопада 2020 року не виконані, відтак вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача сплачених сум за договором 4200 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Аргументи апеляційної скарги в цій частині є слушними.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про порушення принципу диспозитовності, у зв`язку з неодноразовим направленням відповідачеві ухвали суду про відкриття провадження у справі з огляду на таке. Так, дійсно на адресу відповідача судом двічі було направлено ухвалу про відкриття провадження, але це пов`язано з тим, що судова поштова кореспонденція повернулася до суду з відмітною «за закінченням терміну зберігання», що у відповідності до приписів ст.128 ЦПК України не є свідченням належного повідомлення відповідача про розгляд справи судом.

Не заслуговують на увагу твердження апелянта про формування судом першої інстанції позиції про наявність у відповідача підстав для відстрочення виконання зобов`язання за укладеними договорами, оскільки позивач погодив умови договору проте, що строк доставки може бути продовжено на 30 днів у односторонньому порядку як за договором купівлі-продажу, так і за договором про надання послуг.

Більш того, позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він в обумовлений у договорі купівлі-продажу строк повідомляв відповідача про порушення строків виконання умов цього договору по доставці замовленого ним товар та відмовлявся, у зв`язку з цим, від цього товару. Навпаки ж сплатив його повну вартість після того як цей товар був доставлений на склад продавця.

Що ж стосується позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди у сумі 10 000 грн. колегія суддів, виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

За приписами ч.ч.3,4,5 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" визначено, що позивачем має бути зазначено в чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її завдано позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Згідно положень п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (Рішення Європейського суду з прав людини у справі Stankov v. Bulgaria від 12 липня 2007 року, § 62).

У постанові Великої Палати Верховного суду від 20.09.2018 року по справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

У пунктах 49-51 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 року по справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) зазначено, що: "виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Статті 4 та 22 Закону про захист прав споживачів у чинній редакції прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг".

Відповідно до ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами 1,2 ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд, оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Приймаючи до уваги викладені обставини справи, колегія суддів вважає, що відповідачем вчиненні протиправні дії щодо позивача, проте звертаючись до суду з цим позовом останній обмежився лише формальним посиланням на вимоги закону про відшкодування моральної шкоди, при цьому ним не зазначено та не надано до суду доказів наявних у нього душевних страждань з приводу неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків за спірними договорами, не зазначено жодних обставин та не наведено жодних фактів, які б свідчили про заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) відповідача вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення питання відшкодування моральної шкоди. Таким чином, суд вважає, що заявлені позивачем вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. не підлягають задоволенню. Не містить таких обґрунтувань і апеляційна скарга.

У відповідності до приписів п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження в суді апеляційної інстанції, тому апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового яким підлягають задоволенню вимоги про розірвання Договору про надання послуг №Ш817 від 22 листопада 2020 року, укладеного між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 та стягнути з остання на користь ОСОБА_1 коштів, сплачених за цим договором та відмови у задоволені вимог ОСОБА_1 про розірвання договору купівлі-продажу товару за зразком №Ш714 від 20 липня 2020 року, стягнення сплачених коштів за товар та моральної шкоди.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України та враховуючи розмір задоволених вимог, а також те, що позивач звільнений від сплати судового збору як споживач відповідно до Закону України "Про захист справ споживачів", суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 2244 грн. 32 коп. судового збору, пропорційно розміру задоволеної частини позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 липня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання Договору про надання послуг №Ш817 від 22 листопада 2020 року стягнення коштів задовольнити.

Договір про надання послуг №Ш817 від 22 листопада 2020 року, укладений між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 розірвати.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ( НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_2 ) кошти, сплачені за Договором про надання послуг №Ш817 від 22 листопада 2020 року у розмірі 4200 ( чотири тисячі дві) грн.00 коп.

У задоволені позову ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі-продажу товару за зразком №Ш714 від 20 липня 2020 року, стягнення сплачених коштів за товар та моральної шкоди - відмовити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ( НОМЕР_1 ) в дохід держави судовий збір у розмірі 2244 (дві тисячі двісті сорок чотири) гривні 32 копійки.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 13 жовтня 2021 року.