Номер провадження 22-ц/812/1868/21
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

18 жовтня 2021 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Лисенка П.П., Самчишиної Н.В.,

з секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ухвалу, яка постановлена Заводським районним судом міста Миколаєва 21 жовтня 2014 року, під головуванням судді Андрощука В.В., в приміщені цього ж суду, за заявою Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

УСТАНОВИЛА:

У жовтні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»), правонаступником якого є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» (далі - АТ «Райффайзен Банк») в порядку цивільного судочинства, звернулося до суду із заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

В своїй заяві ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» зазначало, що на підставі заочного рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 16 грудня 2009 року, ухваленого у цивільній справі №2-6864/09 за позовом Відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ВАТ «Райффайзен Банк Аваль»), правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 29 вересня 2010 року банку було видано виконавчий лист №2-6864/09 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором в розмірі 106 456 грн. 48 коп., а також судових витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 125 грн. та судового збору в розмірі 532 грн. 28 коп.

Вказаний виконавчий лист було направлено на виконання до державної виконавчої служби.

Постановою державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції від 15 серпня 2014 року банку відмолено у відкритті виконавчого провадження у зв`язку із пропуском строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Проте, у встановлений законом строк банк не зміг пред`явити виконавчий лист до виконання, оскільки проводив перемовини з боржником щодо добровільної сплати боргу.

Посилаючись на викладені обставини, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просив визнати поважною причину пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа №2-6864/09 до виконання, виданого 29 вересня 2010 року на підставі заочного рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 16 грудня 2009 року за позовом ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та поновити банку вказаний строк.

Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 21 жовтня 2014 року заяву ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено.

Поновлено ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа №2-6864 від 29 вересня 2010 року, виданого на виконання заочного рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 16 грудня 2009 року ухваленого у цивільній справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В подальшому, ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 30 грудня 2020 року, зміненою постановою Миколаївського апеляційного суду від 15 вересня 2021 року, замінено стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» у виконавчих листах №2-6864/09 виданих Заводським районним судом міста Миколаєва 29 вересня 2010 року про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь ВАТ «Райффайзен банк Аваль» в особі Миколаївської обласної дирекції заборгованості за кредитним договором в розмірі 106 456 грн. 48 коп. (а.с.110-111, 168-172).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення районним судом норм процесуального права, оскільки її не було належним чином повідомлено про дату судового засідання, суд не направляв, а вона не отримувала судових повісток, чим були порушені її права, просила ухвалу районного суду від 21 жовтня 2014 року скасувати та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні заяви.

Апеляційна скарга також мотивована тим, що ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» не навело жодних поважних причин пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Дослідивши докази у справі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Постановляючи ухвалу суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви банку про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції не погоджується з висновком районного суду, виходячи з такого.

Пунктом 9 ч.2 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Частиною першою ст.18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Аналогічні положення містить ст.14 ЦПК України, яка діяла на час ухвалення судового рішення.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6,13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Процесуальні питання, які вирішуються судом у зв`язку з виконанням судових рішень у цивільних справах врегульовані у Розділі VI ЦПК України.

Згідно з ст.21 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), виконавчі листи та інші судові документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом трьох років. Вказані строки встановлюються для виконання рішень і вироків судів у частині майнових стягнень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а у випадках, коли рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

Згідно зі ст.371 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час розгляду заяви судом першої інстанції) стягувачам, які пропустили строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Заява про поновлення пропущеного строку подається до суду, який видав виконавчий лист, або до суду за місцем виконання і розглядається в судовому засіданні з повідомленням сторін, які беруть участь у справі. Їхня неявка не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк.

Тобто під час розгляду питань про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання явка сторін виконавчого провадження є їх правом, а не обов`язком.

Проте вони повинні бути належним чином повідомлені про дату судового засідання (ст.74 ЦПК України, в редакції яка діяла на час розгляду заяви судом першої інстанції) і лише за наявності таких даних суд може розглянути заяву без них.

З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції боржнику виклик в судове засідання не направлявся.

За правилами п.1 ч.1 ст.169 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час розгляду заяви банку) (аналогічні приписи містить п.1 ч.2 ст.223 діючого ЦПК України) суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання однієї із сторін або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, про яких нема відомостей, що їм вручені судові повістки.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (ч.1 ст.8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч.1 ст.129 Конституції України в чинній редакції).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII).

Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді "Верховенство права", схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, м. Венеція, 25-26 березня 2011 року).

Згідно з п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.

Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.

Згідно зі ст.10 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони й інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішенням суду першої інстанції у цій справі порушені принципи рівності учасників цивільного процесу та змагальності сторін, які є складовими права на справедливий суд як частини верховенства права.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі "Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів" ("Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands") від 27 жовтня 1993 року, заява №14448/88, §33).

Суд першої інстанції, не повідомивши боржника належним чином про час і місце розгляду заяви, фактично позбавив його права на участь в судовому засіданні, надання доказів та заперечень проти поданої заяви. Внаслідок цього суд порушив принципи змагальності та рівності сторін, які є елементами права на справедливий судовий розгляд.

Зазначених вимог закону судом не було дотримано, на наведені вище обставини не було звернуто увагу, що призвело до порушення норм процесуального права, прав боржника ОСОБА_1 , на що вона посилається в апеляційній скарзі, тому відповідно до вимог п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України ухвалу суду слід скасувати і ухвалити нове судове рішення.

Ухвалюючи нове судове рішення колегія суддів виходить з такого.

Так, із матеріалів даної цивільної справи убачається, що заочним рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 16 грудня 2009 року задоволено позов ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», який є правонаступником Акціонерного поштово-пенсійного банку «Аваль», до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про дострокове розірвання кредитного договору і договору поруки та стягнення кредитної заборгованості.

Розірвано достроково кредитний договір №014/08-112/52942 від 16 серпня 2006 року, укладений між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та ОСОБА_2 .

Розірвано достроково договір поруки №014/08-112/52942 від 16 серпня 2006 року, укладений між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та ОСОБА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Миколаївської обласної дирекції заборгованість за кредитним договором у розмірі 106 456 грн. 48 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Миколаївської дирекції судовий збір по 532 грн. 28 коп. та по 125 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення з кожного (а.с.52).

Судове рішення набрало законної сили 19 січня 2010 року та на підставі цього рішення Заводським районним судом міста Миколаєва 29 вересня 2010 року видано виконавчий лист щодо боржника ОСОБА_1 зі строком пред`явлення його до виконання - три роки (а.с.57).

Постановою державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції Ширко С.Л. від 15 серпня 2014 року відмовлено у відкриті виконавчого провадження за вищевказаним виконавчим листом №2-6864, виданим 29 вересня 2010 року щодо боржника ОСОБА_1 , оскільки стягувачем пропущений строк пред`явлення виконавчого документа до виконання (а.с.56).

Частиною першою ст.371 ЦПК України 2004 року передбачено, що стягувачам, які пропустили строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Аналогічні положення визначені у ч.1 ст.433 чинного ЦПК України, за якою передбачено, що у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Перелік причин, які слід вважати поважними, законодавцем не зазначено, а тому суд дає оцінку поважності причин за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у заяві доказів.

Виходячи з аналізу зазначених норм права, суд при вирішенні питання про поновлення пропущеного строку для пред`явлення до виконання документа, виданого на підставі судового рішення, повинен з`ясувати питання щодо причин пропуску цього строку та залежно від характеру цих причин зробити висновок про їх поважність чи неповажність, а відтак дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

В силу наведеного, суд поновлює строк виключно у випадку пропущення строку з поважних причин, а обов`язок доведення поважності причин пропуску строку належить особі, яка подає клопотання про поновлення строків.

Як зазначив Верховний Суд в постанові від 23 вересня 2020 року у справі №27/2-3538/10 поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для стягувача отримати та подати у встановлений законом строк виконавчий лист до примусового виконання.

Крім того, поважність причин пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знайти про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на заявника.

Отже, причина пропуску строку є поважною, якщо відповідну процесуальну дію не вчинено у зв`язку із обставинами, що безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений строк. Така обставина має існувати об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк і виникнути протягом строку, який пропущено. Зазначене повинно підтверджуватися належними і допустимими засобами доказування.

Звертаючись до суду із заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання щодо боржника ОСОБА_1 ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» посилався лише на те, що вказаний строк пропущено у зв`язку із тим, що банк проводив перемовини з боржником щодо добровільної сплати боргу.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд взагалі не зазначив причини, які він визнав поважними.

Між тим, на думку колегії суддів, вказані стягувачем в заяві причини пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання не є поважними.

Так, стягувач мав об`єктивну можливість своєчасно вчинити процесуальну дію з пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Заявником не наведено поважні обставини, що не залежали від його волевиявлення і внаслідок яких він пропустив строк пред`явлення виконавчих листів до виконання.

Питання досудового врегулювання спору теж не могло в достатній мірі впливати на вирішення питання поновлення пропущеного строку.

Вказане свідчить, що зазначені заявником причини пропуску строку неможна вважати поважними, а тому відсутні підстави для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Розглядаючи заяву, районний суд зазначених обставин не врахував.

При цьому, слід зауважити, що наявність норм Конституції України, положень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про обов`язковість виконання судового рішення та рішень Європейського суду з прав людини з цього приводу не можуть бути єдиною достатньою підставою для поновлення пропущеного без поважних причин строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки вимагають добросовісної та законної поведінки кожного учасника судового процесу, у тому числі і стягувача на стадії виконання судового рішення.

Виходячи з вищевикладеного, надаючи оцінку обставинам, на які посилалося ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» як на причини пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, та встановивши, що такі причини є неповажними, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання по цивільній справі за позовом ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню на підставі ст.376 ЦПК України з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволені заяви ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал», про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання у цивільній справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Заводського районного суду міста Миколаєва від 21 жовтня 2014 року - скасувати та постановити нове судове рішення.

В задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал», про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: П.П. Лисенко

Н.В. Самчишина

Повний текст судового рішення

складено 19 жовтня 2021 року