Постанова

Іменем України

06 жовтня 2021 року місто Київ

Номер справи 752/6880/21

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Поливач Л.Д. (суддя - доповідач),

суддів: Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І.

секретар судового засідання: Сіра Ю.М.

сторони:

заявник ОСОБА_1

заінтересована особа Акціонерне товариство «Укрсиббанк»

заінтересована особа Приватний виконавець виконавчого округу м.Києва

Чепурний Віталій Миколайович

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на додаткову ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 31 травня 2021 року, постановлену у складі судді Хоменко В.С., в приміщенні Голосіївського районного суду міста Києва, інформація про дату складення повної додаткової ухвали відсутня,-

в с т а н о в и в :

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва із скаргою на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Чепурного В.М. (далі - приватний виконавець), заінтересована особа - АТ «Укрсиббанк».

Ухвалою 28 квітня 2021 року у задоволенні вищевказаної скарги ОСОБА_1 було відмолено.

05.05.2021 представник приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Чепурного В.М. - Нелюб С.А. звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового судового рішення, у відповідності до вимог якої просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця Чепурного В.М. судові витрати в сумі 19831,17 грн, з яких 17500 грн - витрати на правничу допомогу та 1331,17 грн - витрати на прибуття адвоката до суду. В обґрунтування вимог вказаної заяви зазначав, що під час розгляду вказаної справи ним у встановленому законом порядку було зроблено заяву про розподіл судових витрат та повідомлено про те, що будуть подані відповідні докази на підтвердження розміру понесених приватним виконавцем вказаних витрат.

Єдиний унікальний номер справи 752/6880/21
Номер провадження 22-ц/824/12918/2021
Головуючий у суді першої інстанції В.С. Хоменко
Доповідач у суді апеляційної інстанції Л.Д. Поливач
Зазначив, що оскільки судом було відмовлено у задоволенні поданої ОСОБА_1 скарги, понесені приватним виконавцем у зв`язку із розглядом вказаної справи судові витрати повинні бути покладені на заявника.

Додатковою ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 31 травня 2021 року заяву представника приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Чепурного В.М. - Нелюба С.А. задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Чепурного В.М. витрати на оплату професійної правничої допомоги адвоката, що були понесені у зв`язку з розглядом справи №752/6880/21 у розмірі 19831,17 грн.

Дана додаткова ухвала суду мотивована тим, що заявлені приватним виконавцем судові витрати пов`язані з розглядом справи, а їх розмір є обґрунтованим. Тому, з урахуванням конкретних обставин справи, а саме: обсягу матеріалів скарги, кількості пояснень, наданих представником приватного виконавця, поведінку сторони, тривалість кожного судового засідання, а також з урахуванням поданого представником детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і за відсутності клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку про те, що заявлені приватним виконавцем понесені витрати на правничу допомогу є співмірними та розумними, виходячи з критерію реальності наданих адвокатом послуг.

Не погоджуючись з додатковою ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та на невідповідність висновків суду першої інстанції вимогам закону та обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник зазначив, що суд першої інстанції в порушення вимог ч.3 ст.270 ЦПК України вирішив питання про ухвалення у справі додаткового судового рішення без повідомлення учасників справи, чим позбавив його права викласти свої заперечення щодо неспівмірності заявлених приватним виконавцем судових витрат у справі. При цьому, оскаржуване додаткове судове рішення було ухвалено у справі іншим складом суду, аніж тим, яким було ухвалено основне судове рішення.

Крім того, вказував на те, що суд першої інстанції не дав належної оцінки тій обставині, що заявлені приватним виконавцем витрати на правничу допомогу є неспівмірними із складністю справи та виконаним адвокатом роботам (наданим послугам), часом, витраченим адвокатом на виконання цих робіт, обсягом наданих ним послуг, а також ціною позову та значенням справи для сторони. А саме, не враховано, що в процесі розгляду даної справи представником приватного виконавця був поданий лише один процесуальний документ (відзив на скаргу) та супроводжене одне судове засідання, яке було призначене на 28.04.2021. Зауважив, що на сьогоднішній день в Україні розмір мінімальної заробітної плати складає 6000 грн, а складання відзиву у адвоката орієнтовно займає 2-4 години, а відтак, об`єктивно складання зазначеного документа не може вартувати дві мінімальні заробітні плати.

Водночас, звернув увагу на те, що сума судових витрат, яка була заявлена у поданій заяві про ухвалення додаткового рішення у справі у розмірі 19831,17 грн, є неспівмірно меншою за ту, яка була заявлена приватним виконавцем у попередньому (орієнтовному) розрахунку в сумі 40000 грн, у зв`язку із чим місцевий суд не застосував положення ч.5 ст.141 ЦПК України та необґрунтовано задовольнив заяву.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представники заявника - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтримали подану апеляційну скаргу та просили суд про її задоволення, посилаючись на обставини, що викладені у ній.

Представники заінтересованих особи АТ «Укрсиббанк» - Кочін Г.І. та приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Чепурного В.М. - Нелюб С.А. проти доводів апеляційної скарги заперечували та просили суд відмовити у її задоволенні, а додаткову ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 31 травня 2021 року залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною першою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково доданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із частиною першою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи подану представником приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Чепурного В.М. заяву про ухвалення додаткового судового рішення та стягнення із ОСОБА_1 на користь приватного виконавця понесених ним судових витрат у справі, суд першої інстанції виходив із дотримання встановленого законом порядку подачі заяви про розподіл судових витрат та надання доказів, підтверджуючих розмір таких витрат. Водночас, вирішуючи питання про ухвалення у справі додаткового судового рішення та розподілу судових витрат у справі, суд дійшов висновку, що понесені в ході розгляду даної справи приватним виконавцем витрати на правничу допомогу є співмірними та розумними, виходячи з критерію реальності наданих адвокатських послуг.

Так, у поданій апеляційній скарзі на оскаржуване судове рішення, ОСОБА_1 посилався на порушення судом вимог ч.3 ст.270 ЦПК України щодо порядку ухвалення додаткового судового рішення, які встановлюють, що додаткове судове рішення у справі ухвалюється у тому самому складі суду та й у тому самому порядку, що й судове рішення. Вказував, що у зв`язку з проведенням розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення без повідомлення учасників справи, його було позбавлено права висловити свої заперечення проти вказаної заяви та заявити клопотання про зменшення судових витрат.

Переглядаючи в апеляційному порядку додаткову ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 31 травня 2021 року, колегія суддів вважає викладені заявником наведені вище підстави для скасування оскаржуваного судового рішення такими, що заслуговують на увагу апеляційного суду.

Так, статтею 270 ЦПК України встановлено порядок ухвалення судом додаткового рішення у цивільній справі, відповідно до якого суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Тобто, процесуальним законом визначено вичерпний перелік підстав для ухвалення додаткового рішення, однією з яких є невирішення питання про судові витрати разом з ухваленням судового рішення у справі.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено (частина третя, п`ята статті 270 ЦПК України).

За нормою, визначеною в частині четвертій статті 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Убачається, що питання про ухвалення додаткового судового рішення у даній справі було вирішено судом без повідомлення учасників справи, в той час, коли основне судове рішення було ухвалене у визначеному ч.1 ст.450 ЦПК України порядку, а саме у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Положення цього конституційного принципу закріплені у статтях 12, 13 ЦПК України, якими встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента. Повідомлення про судове засідання відноситься до елементу змагальності сторін та є обов`язком суду.

За правилом частини першої статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Неповідомлення судом учасників процесу про дату, час і місце судового засідання є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, частиною першою якої передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Ухвалюючи у даній справі додаткове судове рішення та стягуючи з заявника на користь приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Чепурного В.М. заявлений розмір судових витрат, суд першої інстанції на порушення зазначених вище положень закону не провів розгляд даного питання з повідомленням учасників справи, не призначив судове засідання у справі та не повідомляв учасників процесу про розгляд питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, чим порушив права ОСОБА_1 заявити свої заперечення щодо вказаної заяви чи подати клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.

Таким чином, у даній справі суд першої інстанції не мав передбачених законом підстав для ухвалення додаткового судового рішення без повідомлення та виклику учасників справи у судове засідання. Суд порушив принципи змагальності та рівності сторін, які є елементами права на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Враховуючи наведене, недотримання судом норм процесуального права призвело до порушення принципу змагальності та рівності сторін, які є елементами права на справедливий судовий розгляд, та прав заявника на судовий захист, в силу пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України слугує обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана додаткова ухвала Голосіївського районного суду Київської області від 31 травня 2021 року не може бути залишена без змін та відповідно підлягає скасуванню.

Водночас, доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм процесуального права, які полягали у вирішенні питання про ухвалення додаткового судового рішення у даній справі неналежним складом суду колегія суддів відхиляє як необґрунтовані, оскільки в матеріалах справи наявних протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.05.2021, у відповідності до якого підставою для проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи стало перебування раніше визначеного головуючого судді у відпустці.

Ухвалюючи нове судове рішення, колегія суддів виходить з таких підстав.

Так, Розділом VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» передбачено можливість звернення сторін виконавчого провадження до суду, який видав виконавчий документ зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення.

Частиною першою та третьою статті 451 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

При цьому, положеннями статті 452 ЦПК України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Так, положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з статтею 138 ЦПК України витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов`язані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Тлумачення наведеної норми права дає підстави дійти висновку, що можливість подання сторонами доказів в підтвердження понесених судових витрат, в тому числі і витрат на професійну правничу допомогу у відповідній інстанції, процесуальний закон ставить у залежність від процесуальної стадії розгляду справи у конкретній інстанції.

Тобто докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції подаються до закінчення судових дебатів у справі саме в суд першої інстанції, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення судом першої інстанції за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, відповідно подаються до закінчення судових дебатів під час перегляду справи у суді апеляційної інстанції, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення апеляцією за умови, що до закінчення судових дебатів у суді апеляційної інстанції сторона зробила про це відповідну заяву. Повторне подання доказів в суді апеляційної (касаційної) інстанції в підтвердження розміру витрат на правничу допомогу, понесених в суді першої інстанції, процесуальний закон не вимагає.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

У справі яка переглядається представник приватного виконавця - Нелюб С.А. під час розгляду справи у суді першої інстанції до закінчення судових дебатів зробив заяву про стягнення судових витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, та витрат, пов`язаних з переїздом представника до іншого населеного пункту.

Оскільки місцевим судом не було вирішено питання про розподіл судових витрат, 05.05.2021 представник приватного виконавця звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового судового рішення, до якої додав докази, що підтверджують розмір понесених приватним виконавцем судових витрат. Такі докази представником приватного виконавця були направлені до суду у встановлений законом п`ятиденний строк з дня ухвалення основного судового рішення у справі.

Згідно п.3.1 договору про надання правової (правничої) допомоги від 23.12.2020, укладеного між АО «Сергія Нелюби» та приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Чепурним В.М., вартість надання правової (правничої) допомоги, юридичних послуг та виконання юридичних робіт вказуються у додатках до цього договору, які є його невід`ємною частиною.

З наданої суду калькуляції-рахунку №1 (додатку до договору від 23.12.2020) убачається, що підготування адвокатом відзиву на скаргу ОСОБА_1 у справі №752/6880/21 (що включило у себе вивчення скарги та матеріалів виконавчого провадження №62584765, пошук релевантної практики, здійснення аналізу норм чинного законодавства, складання самого відзиву на скаргу, а також підготування і направлення його копій до суду та учасникам розгляду справи) склало 15000 грн., участь в судовому засіданні у суді першої інстанції склало 2500 грн, а витрати на прибуття адвоката до суду склало 1331,17 грн.

На підтвердження витрат, пов`язаних з правовою допомогою, та витрат, пов`язаних з переїздом представника до іншого населеного пункту, надано копію договору про надання правової (правничої) допомоги від 23.12.2020, акт виконаних робіт від 05.05.2021, платіжне доручення №304 від 05.05.2021 на суму 19831,17 грн, копію додаткового договору до договору про надання правової (правничої) допомоги від 23.12.2020, копії посадочних документів та копію рахунку № НОМЕР_1 з чеком від 28.04.2021 про сплату вартості проживання в готелі.

Матеріалами справи підтверджено, що представником приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Чепурного В.М. - адвокатом Нелюбом С.А. надані належні та допустимі докази на підтвердження заявленого розміру витрат, пов`язаних з правовою допомогою, співмірності обсягу послуг, наданих адвокатом, а також витрат, пов`язаних з переїздом представника до іншого населеного пункту.

Крім того, частинами п`ятою та шостою статті 137 ЦПК України передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Так, у поданій апеляційній скарзі заявник посилався на вирішення судом першої інстанції питання про ухвалення додаткового судового рішення у справі та розподілу судових витрат з порушенням встановленого законом порядку для ухвалення додаткового рішення, а саме без повідомлення учасників справи, у зв`язку із чим його було позбавлено права викласти свої заперечення проти поданої представником приватного виконавця заяви та подати клопотання про зменшення розміру судових витрат.

Враховуючи той факт, що за наслідками розгляду апеляційної скарги колегія суддів погоджується з такими доводами апеляційної скарги та з цих підстав скасовує оскаржувану додаткову ухвалу суду з ухваленням у справі нового судового рішення, викладені заявником в апеляційній скарзі заперечення щодо неспівмірності заявлених приватним виконавцем витрат на правничу допомогу (які він був позбавлений права висловити у суді першої інстанції) повинні враховуватися при апеляційному розгляді, та відповідно апеляційним судом таким запереченням повинна бути надана відповідна оцінка.

Судом встановлено, що правнича допомога приватному виконавцю у даній справі в суді першої інстанції надавалась АБ «Сергія Нелюби» в особі керуючого - адвокатом Нелюбом С.А. Відповідно до договору про надання правової (правничої) допомоги від 23.12.2020, укладеного між АО «Сергія Нелюби» та приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Чепурного В.М., адвокат Нелюб С.А. отримав повноваження для надання правової допомоги приватному виконавцю по цій справі та право на представництво його інтересів у судах.

Згідно з умовами п.п.1.3, 1.4 додаткового договору від 29.04.2021 до договору про надання правової (правничої) допомоги від 23.12.2020, за домовленістю його сторін приватний виконавець відшкодовує адвокату витрати, пов`язані із прибуттям до суду (квитки на поїзд 2 класу, проживання в 3-зірковому готелі (одна ніч) та має сплатити погоджений гонорар адвокату за наданими ним реквізитами протягом п`яти робочих днів з дня підписання цього договору.

У відповідності до акту виконаних робіт від 05.05.2021 відповідно до договору про надання правової (правничої) допомоги від 23.12.2020 у справі №752/6880/21 під час її розгляду у суді першої інстанції АБ «Сергія Нелюби» надав, а приватний виконавець Чепурний В.М. прийняв юридичні послуги у формі: підготування відзиву на скаргу ОСОБА_1 (що включає у себе вивчення скарги та матеріалів виконавчого провадження №62584765, пошук релевантної практики та аналіз норм чинного законодавства, складання тексту відзиву на скаргу, а також підготування і направлення його копій до суду та учасникам розгляду скарги) та участі в судовому засіданні в Голосіївському районному суді міста Києва 28.04.2021.

Як було зазначено вище, відповідно до наданої суду копії калькуляції-рахунку №1 від 29.04.2021, яка є додатком до договору від 23.12.2020, вартість підготування відзиву склала 15000 грн, участь у судовому засіданні за одну годину - 2500 грн, а вартість витрат на прибуття адвоката до суду склала 1331,70 грн.

Відповідно до наданої суду копії платіжного доручення №304 від 05.05.2021 приватним виконавцем було сплачено на рахунок АБ «Сергія Нелюби» грошові кошти у розмірі 19831,17 грн за надану правничу допомогу у справі №752/6880/21.

Згідно з вимогами ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підтвердження понесених приватним виконавцем судових витрат було надані всі передбачені законом докази.

Тому, враховуючи характер та обсяг виконаних адвокатом робіт (первинний аналіз документів, підготовка та подача до суду відзиву на скаргу, значний обсяг матеріалів справи та виконавчого провадження), принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності, а також наявності заперечення заявника проти розподілу витрат на правничу допомогу, колегія суддів приходить до висновку, що з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Чепурного В.М. підлягають стягненню понесені ним витрати на правничу допомогу в загальній сумі 17500 грн.

При цьому, посилання апеляційної скарги щодо неспівмірності вказаного розміру витрат на правничу допомогу, яка полягає у перевищенні таких витрат від розміру мінімальної заробітної плати не можуть слугувати підставою для його зменшення, оскільки у поданій апеляційній скарзі заявник жодним чином не спростував вартість наданих адвокатом послуг, не надав жодних доказів в підтвердження своїх мотивів щодо їх завищеного розміру та необґрунтовано співставив надану адвокатом, як фахівцем у галузі права, правову допомогу клієнту із встановленим законом мінімальним розміром оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці.

Заявником у поданій апеляційній скарзі не наведено будь-яких ґрунтовних заперечень щодо необґрунтованості розміру чи не співмірності понесених приватним виконавцем витрат на правничу допомогу.

З огляду на вищевикладене, заяву представника приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Чепурного В.М. - адвоката Нелюба С.А. про ухвалення додаткового судового рішення у справі в частині відшкодування понесених приватним виконавцем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 17500 грн підлягає задоволенню.

Водночас, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо обов`язку суду зменшити розмір понесених приватним виконавцем судових витрат на підставі ч.5 ст.141 ЦПК України, оскільки вказана норма передбачає саме право, а не обов`язок суду зменшити розмір судових витрат, тобто є судовою дискрецією.

Що стосується обґрунтованості заявлених приватним виконавцем витрат, які ним були понесені у зв`язку із переїздом його представника до іншого населеного пункту, а також наймання ним житла, колегія суддів зазначає про наступне.

Так, частиною першою та третьою статті 138 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.

Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов`язані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Як зауважив Верховний Суд у своїй постанові від 30 вересня 2020 року у справі №379/1418/18, запровадження законодавцем граничного розміру (верхньої межі) компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх законних представників, що пов`язані з прибуттям до суду, покликане насамперед запобігти завищенню розміру цих витрат та попередженню зловживання таким правом.

Таке правове регулювання порядку здійснення цивільного судочинства не може обмежувати та/або заперечувати право сторони, на користь якої ухвалене судове рішення та яка понесла витрати, пов`язані з прибуттям до суду, й підтвердила їх документально, на компенсацію цих витрат суб`єктом владних повноважень, який виступав відповідачем у справі.

Граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави», згідно з додатком до якої витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту та за наймання житла, - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, її представникові, не можуть перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження.

В свою чергу, питання, пов`язані з відшкодуванням витрат на відрядження унормовані постановою Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2011 року № 98 «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів» та Інструкцією про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1988 року №59.

За змістом пунктів 7, 9 постанови Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2011 року № 98 державним службовцям, а також іншим особам, які направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, що повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок коштів бюджетів, за наявності підтвердних документів відшкодовуються, окрім іншого, витрати на проїзд (у тому числі на перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) до місця відрядження і назад, а також за місцем відрядження (у тому числі на орендованому транспорті).

Витрати на проїзд державних службовців, а також інших осіб, які направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, що повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів, у м`якому вагоні, суднами морського та річкового транспорту, повітряним транспортом за квитками 1 класу та бізнес-класу, фактичні витрати, що перевищують граничні суми витрат на найм житлового приміщення та на перевезення багажу понад вагу, вартість перевезення якого входить до вартості квитка того виду транспорту, яким користується працівник, відшкодовуються з дозволу керівника згідно з підтвердними документами.

Відповідно до пунктів 6, 7 Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1988 року №59 витрати на проїзд (у тому числі перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) до місця відрядження і назад відшкодовуються в розмірі вартості проїзду повітряним, залізничним, водним і автомобільним транспортом загального користування (крім таксі) з урахуванням усіх витрат, пов`язаних із придбанням проїзних квитків і користуванням постільними речами в поїздах, та страхових платежів на транспорті.

Пунктом 14 розділу І Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1988 року №59 визначено, що підтвердними документами, що засвідчують вартість понесених у зв`язку з відрядженням витрат, є розрахункові документи відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та Податкового кодексу України.

У абзаці сімнадцятому статті 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» визначено, що розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

В той же час, як пунктом 10 постанови Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2011 року №98, так і пунктом 12 розділу ІІІ Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1988 року №59 передбачено, що у разі відрядження за кордон на службовому автомобілі витрати на пально-мастильні матеріали відшкодовуються з урахуванням встановлених норм за 1 кілометр пробігу відповідно до затвердженого маршруту.

Таким чином, сторона, яка не є суб`єктом владних повноважень і на користь якої ухвалене судове рішення, має право на компенсацію здійснених нею та підтверджених документально витрат, пов`язаних із прибуттям до суду, які не можуть перевищувати встановлені законодавством, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2011 року №98 та Інструкцією про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1988 року №59.

Водночас, вищевказані нормативно-правові акти органів виконавчої влади передбачають можливість відшкодування витрат на проїзд в розмірі вартості проїзду повітряним, залізничним, водним і автомобільним транспортом загального користування (крім таксі), або ж витрат на пально-мастильні матеріали, які відшкодовуються з урахуванням встановлених норм за 1 кілометр пробігу відповідно до затвердженого маршруту.

Отже, вирішуючи питання про відшкодування витрат стороні, пов`язаних із прибуттям до суду, необхідно виходити з конкретних обставин справи, зважаючи на вид транспорту, яким скористалась особа, а також документи, подані нею на підтвердження здійснення цих витрат. Якщо на підтвердження здійснених стороною витрат, пов`язаних із прибуттям до суду, подано документи щодо проїзду транспортом загального користування, то такі витрати повинні бути відшкодовані у розмірі вартості квитка, з урахуванням обмежень, встановлених чинним законодавством. Такі витрати також можуть бути відшкодовані у розмірі витрат на пально-мастильні матеріали, з урахуванням встановлених норм за 1 кілометр пробігу, якщо вони підтверджені документально

На підтвердження понесених витрат на переїзд представника приватного виконавця до іншого населеного пункту для участі у судовому засіданні, призначеного для розгляду даної справи у суді першої інстанції суду, було надано копії посадочних документів, виданих АТ «Укрзалізниця» у відповідності до яких представник 27.04.2021 прибув у м.Київ з м.Харкова, а 28.04.2021 повернувся назад. Загальна вартість вказаного проїзду склала 740,17 грн.

Крім того, як слідує з Додатку 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 №98 «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів» гранична сума витрат на найм житлового приміщення за добу в Україні визначена не більше як 600 грн.

Згідно наявної в матеріалах справи копії рахунку № НОМЕР_1 та чеку від 28.04.2021, складеного ТОВ «Міленіум 2018» вартість проживання адвоката у готелі «Мир» за 28.04.2021 склала 591 грн, що в свою чергу не перевищує граничної суми витрат на найм житлового приміщення, встановленого вищевказаною Постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.2011.

Відтак, зазначені витрати у відповідності до вимог ст.ст.133, 138, 141, 452 ЦПК України також повинні бути компенсовані приватному виконавцю виконавчого округу м.Києва Чепурному В.М. в розмірі 1331,17 грн, у зв`язку із відмовою у задоволенні поданої ОСОБА_1 скарги.

Оскільки за наслідками апеляційного розгляду знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо його неналежного повідомлення про розгляд справи у суді першої інстанції, що в свою чергу позбавило останнього можливості висловити свої заперечення проти поданої представником приватного виконавця заяви про ухвалення додаткового судового рішення, апеляційний суд на підставі ч.ч.1, 3 ст.376 ЦПК України за наведених вище підстав скасовує додаткову ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 31 травня 2021 року та ухвалює у справі нове судове рішення про задоволення зазначеної заяви про ухвалення додаткового судового рішення щодо розподілу судових витрат у справі.

Враховуючи той факт, що оскаржувана додаткова ухвала суду першої інстанції скасовується з ухваленням у справі нового судового рішення про задоволення заяви представника приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Чепурного В.М. - адвоката Нелюба С.А. про ухвалення додаткового судового рішення у даній справі, підстав для розподілу судових витрат, понесених ОСОБА_1 у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376, ст.ст.381-384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Додаткову ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 31 травня 2021 року скасувати на ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Заяву представника приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Чепурного В.М. - адвоката Нелюба С.А. про ухвалення додаткового судового рішення у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Акціонерне товариство «Укрсиббанк», приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Чепурний Віталій Миколайович, на рішення та бездіяльність приватного виконавця задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) на користь приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Чепурного Віталія Миколайовича (адреса місцезнаходження: м.Київ, вул.Преображенська, 23, оф.32) судові витрати у розмірі 19831,17 грн (дев`ятнадцять тисяч вісімсот тридцять одна гривня 17 копійок).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 13.10.2021.

Судді:

Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус

О.І. Шкоріна