Провадження №: 2-к/755/13/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" жовтня 2021 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Виниченко Л.М., розглянувши матеріали клопотання громадянки Литовської Республіки ОСОБА_2 в особі представника Лівобережного Київського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_1 про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Апілінкового суду м. Вільнюса від 07 лютого 2018 року у справі № 2YT-4882-31-/20178,-

установив:

11 жовтня 2021 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшло клопотання громадянки Литовської Республіки ОСОБА_2 в особі представника Лівобережного Київського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_1 про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Апілінкового суду м. Вільнюса від 07 лютого 2018 року у справі № 2YT-4882-31-/20178.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.10.2021 року справу передано на розгляд головуючій судді Виниченко Л.М.

Дослідивши матеріали клопотання, встановлено наступне.

Згідно ч. 1 ст. 462 ЦПК України, рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Відповідно до ч. 1 ст. 464 ЦПК України, питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника.

Подання клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду та його розгляд має відбуватись з дотриманням певних умов, зокрема статей 465-467 ЦПК України.

Пленум Верховного Суду України у п. 1 постанови № 12 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» від 24 грудня 1999 року роз`яснив, що розгляд судами клопотань про визнання і виконання рішень іноземних судів є особливою формою взаємної правової допомоги, яка надається Україною та іншими державами учасницями відповідних міжнародних договорів.

Порядок визнання та примусового виконання в Україні судових рішень ухвалених судами Литовської Республіки врегульовано нормами Договору між Україною і Литовською Республікою про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, ратифіковим постановою Верховної Ради України № 3737-XII від 17.12.1993 року та який набрав чинності з 20.11.1994 року.

Зокрема, питання розгляду клопотань про дозвіл виконання рішень врегульовано ст. 43 Договору між Україною і Литовською Республікою про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах. (далі - Договір).

Відповідно до положень ч. ч. 1, 4 ст. 43 Договору, розгляд клопотань про дозвіл виконання рішень належить до компетенції судів Договірної Сторони, на території якої повинно бути здійснене виконання. До клопотання про дозвіл виконання необхідно додати: 1) завірену судом копію рішення, офіційний документ про набрання рішенням законної сили, якщо це не випливає із тексту самого рішення; 2) документ, із якого витікає, що відповідачу, який не брав участі у процесі, було своєчасно і в належній формі хоча б один раз вручено сповіщення про виклик до суду; 3) завірені переклади документів, зазначені в підпунктах 1 та 2 цього пункту.

Зазначені норми також узгоджуються із положеннями ч. 3 ст. 466 ЦПК України.

Так, зі змісту рішення Апілінового суду міста Вільнюса від 07 лютого 2018 року ухваленого у справі № 2YT-4882-31-/20178 за спільною заявою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про розірвання шлюбу убачається, що рішення суду може бути оскаржене в рамках апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня прийняття рішення.

Натомість, матеріали клопотання не містять жодних офіційних документів про набрання рішенням законної сили.

В свою чергу, зі змісту рішення суду також не убачається відомостей про те, що рішення суду набрало законної сили.

Враховуючи наведене, суд встановив, що клопотання громадянки Литовської Республіки ОСОБА_2 про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Апілінового суду м. Вільнюса від 07 лютого 2018 року у справі № 2YT-4882-31-/20178 не відповідає вимогам ст. 43 Договору між Україною і Литовською Республікою про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справахта ч. 3 ст. 466 ЦПК України.

Нормою ч. 4 ст. 466 ЦПК України визначено, що суд, встановивши, що клопотання і документи, що додаються до нього, не оформлено відповідно до вимог, передбачених цією главою, або до клопотання не додано всі перелічені документи, залишає його без розгляду та повертає клопотання разом з документами, що додані до нього, особі, яка його подала.

Враховуючи те, що заявником не додано до клопотання усі необхідні належним чином оформлені документи, передбачені ст. 43 Договору та ч. 3 ст. 466 ЦПК України, суд, прийшов до висновку, що клопотання про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення іноземного суду, що підлягає примусовому виконанню на підставі ст. ст. 462, 463 ЦПК України, відповідно до ч. 4 ст. 466 ЦПК України підлягає залишенню без розгляду та поверненню заявнику.

Залишення клопотання без розгляду не перешкоджає повторному зверненню після усунення обставин, що слугували підставою для прийняття такого рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 465, 466 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в:

Клопотання громадянки Литовської Республіки ОСОБА_2 в особі представника Лівобережного Київського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_1 про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Апілінкового суду м. Вільнюса від 07 лютого 2018 року у справі № 2YT-4882-31-/20178залишити без розгляду та повернути заявнику.

Роз`яснити заявнику, що залишення клопотання без розгляду не перешкоджає повторному зверненню до суду після усунення обставин, що слугували підставою для прийняття такого рішення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено 13 жовтня 2021 року.

Суддя