Справа № 263/6054/18
Провадження № 2-п/263/44/2021
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2021 року місто Маріуполь

Суддя Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області Томілін О.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13 липня 2018 року у справі №263/6054/18 за позовною заявою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Український страховий стандарт" до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу,

В С Т А Н О В И В:

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13 липня 2018 року № 263/6054/18 позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Український страховий стандарт" до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування в порядку регрес, вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» грошові кошти в розмірі 114 922,12 грн. та судовий збір в розмірі 1762,00 грн.

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області із заявою про перегляд заочного рішення у цивільній справі №263/6054/18, в якій він посилається на те, що не отримував копію позовної заяви та не повідомлявся про розгляд справи, чим був позбавлений можливості реалізувати свої процесуальні права. У вересні 2019 року він почав отримувати пенсію за віком менше аніж раніше. Розмір пенсії складав 2334,97 грн. та є його єдиним доходом та засобом для існування. Він звернувся до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду, щоб з`ясувати причини зменшення його пенсії і було встановлено, що з його рахунку утримуються грошові кошти у розмірі 114 922,12 грн. на користь ПАТ "Страхова компанія "Український страховий стандарт" відповідно до виконавчого листа, який виданий Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області від 30.10.2018 №263/6054/18. Зазначає, що ніяких повідомлень щодо розгляду судової справи відносно нього він не отримував і не міг знати про прийняте рішення. Про розгляд справи повідомленим не був, оскільки позивач невірно вказав його адресу місця проживання. ОСОБА_1 не згоден з позовом в повному обсязі. При прийнятті заочного рішення суд керувався, зокрема, постановою від 18.08.2017 по справі №263/10004/17, якою його ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, в якому зазначено, що він перед виїздом не перевірив, не забезпечив технічно справного засобу та не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, чим спричинив дорожньо-транспортну пригоду, а саме наїзд на припарковані автомобілі. Однак, факт технічної несправності його автомобіля не було доведено ніякими доказами, тобто не проводилася технічна експертиза його транспортного засобу. Вказує, що ухвалу суду про відкриття провадження по справі та копію позовної заяви з додатками, судових повісток по справі він не отримував, тому був позбавлений права подати відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази, висновки експертів, заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Зазначає, що заочне рішення від 13.07.2018 отримав лише у листопаді 2019 року. Також вказує, що з березня 2020 року в Україні були введені карантинні обмеження згідно із Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб» №1645-ІІІ від 06.04.2000 та Постанови КМУ №211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID 19» та оскільки він є особою, яка є в зоні ризику із захворювання на коронавірус, просить суд врахувати це як поважну причину та надати строк для подання заяви про перегляд заочного рішення.

Суд, виконуючи вимоги ст. ст. 12, 89, 236, 287 ЦПК України, дослідивши матеріали справи, виходить з такого.

Вирішуючи питання про поновлення відповідачу строку звернення до суду з заявою про перегляд заочного рішення суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.284 ЦПК України учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Наслідки пропущення процесуальних строків визначені ч.1 ст.126 ЦПК України, якою передбачено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Згідно ч.1 ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Вичерпного переліку обставин, які вважається поважними в розумінні ч.1 ст.127 ЦПК України та є достатніми для поновлення пропущеного процесуального строку нормами цивільного процесуального закону не передбачено. Вказані обставини визначається судом окремо в кожному випадку із врахуванням фактичних обставин, які унеможливлювали звернення до суду в межах визначеного процесуального строку.

Заявник у заяві про перегляд заочного рішення посилається на те, що він не отримував судових повісток та взагалі не був обізнаний про наявність зазначеної справи, у зв`язку з чим не мав можливості подати до суду відзив на позов та докази, та строк звернення до суду пропустив з підстав введення в Україні карантинних обмежень.

Разом з тим, в матеріалах цивільної справи № 263/6054/18 мається заява ОСОБА_1 від 28.10.2019 про видачу копії рішення суду та розписка ОСОБА_1 від 14.11.2019 про отримання ним копії заочного рішення, що також підтверджується заявником у його заяві про скасування заочного рішення.

Будь-яких причин, які б свідчили про об`єктивну неможливість, наявність непереборних обставин, які не залежать від волевиявлення відповідача та перешкоджали йому звернутись до суду в межах процесуального строку, визначеного ст. 284 ЦПК України, в заяві про поновлення процесуальних строків не наведено.

Посилання ОСОБА_1 на несвоєчасне подання заяви про перегляд заочного рішення через введення карантинних обмежень на території України суд не бере до уваги, оскільки такі обмеження були введені Постановою Кабінету Міністрів України №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID 19» лише з 11 березня 2020 року, тоді як із заявою про скасування заочного рішення ОСОБА_1 необхідно було звернутися протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду, тобто до 05 грудня 2019 року. Проте, останнім така заява подана до суду майже через два роки з дня отримання копії заочного рішення.

У відповідності до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП], №28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).

Виходячи з вищенаведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, що набрало законної сили, за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п.1 ст.6 конвенції, а також ст.1 Першого протоколу до неї, оскільки в позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними.

Так, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод наголошує, що термін «строк на оскарження рішення», що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів та позивачів, які можуть трапитись після прийняття судом рішення (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

У зв`язку з відсутністю підстав для поновлення пропущеного процесуального строку для звернення до суду, суд, на виконання приписів ч. 2 ст. 126 ЦПК України, залишає заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13 липня 2018 року за № 263/6054/18 без розгляду.

Керуючись ст.ст. 126, 127, 284 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про поновлення процесуального строку на падання заяви про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13 липня 2018 року за № 263/6054/18 відмовити.

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13 липня 2018 року за № 263/6054/18 залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду або через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області протягом п`ятнадцяти днів з дня її отримання.

Суддя О.М.Томілін