провадження №: 2/752/9351/21
У Х В А Л А

Іменем України

30.09.2021 року суддя Голосіївського районного суду міста Києва Мазур Ю.Ю., розглянувши позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «КОТЕДЖ ТАУН» до ОСОБА_1 , Міністерства юстиції України, треті особи, які не заявляють самостійни вимог щодо предмету пору: Товариство з обмеженою відповідальністю «ТИТАН ПРО», ОСОБА_2 , Державний реєстратор Міністерства юстиції України Мироненко Дмитро Олександрович, Державний реєстратор Міністерства юстиції України Мельник Дмитро Сергійович про визнання незаконними наказів, скасування рішень та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2021 року позивач ТОВ «КОТЕДЖ ТАУН» в особі представника Ліпатова І.А., звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом, в якому просить: визнати незаконним та скасувати Наказ Міністерства юстиції України №1118/5 від 25.03.2021 року «Про задоволення скарги»; Скасувати рішення державного реєстратора Мироненка Дмитра Олександровича №57321501, 57318695, 57322436, 57322011, 57323681, 57323427, 57323160, 57322808, 57323897, 57320869 від 26.03.2021 року; скасувати рішення державного реєстратора Мельника Дмитра Сергійовича №57322090, 57321059, 57319326, 57318466, 57317742, 57317022, 57312475, 57311454, 5710316, 57320356, 57309413 від 26.03.2021 року; зобов`язати Міністерство юстиції України вчинити дії щодо поновлення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів стосовно рішень про державну реєстрацію прав, які були скасовані Наказом Міністерства юстиції України №1118/5 від 25.03.2021 року, а саме: щодо рішень прийнятих державним нотаріусом Кременецької державної нотаріальної контори Кременецького районного нотаріального округу Тернопільської області Остапчуком Віталієм Петровичем від 30.11.2019 №49953794, 49953887, 49953910, 49953938, 49953968, 49953997, 49954016, 49954032, 49954047, 49954082, 49954104, 49954116,49954129, 49954139, 49954140, 49954141, 49954142, 49954143, 49954144, 49954145, 49954146, 49954149, 49954147 та рішень, прийнятих приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єременко Людмилою Олексіївною від 10.02.2020 року, №51063002, 51063096, 510631126, 51063157, 51063181, 51063211, 51063247, 51063271, 51063044, від 11.02.2020 року №51083313, 51083595, 51084020, 51084196, 51084369, 51084481, 51084481, 51084625 від 12.02.2020 №51108097, 51108185, 51108467, 51108529, 51108602; визнати незаконним та скасувати Наказ Міністерства юстиції України від 26.06.2020 року №2203/5 «Про задоволення скарги»; зобов`язати Міністерство юстиції України вчинити дії щодо поновлення в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань реєстраційної дії від 17.09.2019 року №1084260 «Внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах».

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що подана позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України - завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.1ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «Суд, встановлений законом» містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Відповідно до статті 6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 910/8729/18 визначено, що критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що згідно з принципами, які закріплені у його практиці (див., між іншим, «Пудас проти Швеції», рішення від 27.10.1987), спір щодо "права", про яке можна стверджувати - принаймні на підставах, котрі можна довести, - що воно визнається в національному праві, а також є реальним і важливим. Спір може стосуватись як фактичного існування права, так і обсягів та способу його реалізації. Зрештою, результат провадження повинен безпосередньо впливати на можливість реалізації права, про яке йдеться у справі. Крім того, чи буде право розглядатись як право цивільного характеру в світлі відповідних положень Конвенції має визначатися не тільки за юридичною галузевою кваліфікацією, а й за його матеріально-правовим змістом та наслідками реалізації цього права у межах національної правової системи (див. «Кьоніг проти Німеччини», рішення від 28.06.1978). Фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність (див. «Сокуренко і Стригун проти України», рішення від 20.07.2006). У рішенні у справі «Занд проти Австрії» висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у п. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з [...] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів [...]».

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Згідно ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, ГПК України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.

Як визначено у ч. 2 ст. 4 ГПК України, право на звернення до господарського суду мають юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

Згідно ст. 2 Господарського Кодексу України, учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що спір виник між Товариством з обмеженою відповідальністю «КОТЕДЖ ТАУН» та ОСОБА_1 , Міністерством юстиції України щодо визнання незаконним та скасування наказу Міністерства юстиції України №1118/5 від 25.03.2021 року «Про задоволення скарги» та наказу Міністерства юстиції України №2203/5 від 26.06.2020 року «Про задоволення скарги»; скасування рішень та зобов`язання та зобов`язання поновити реєстраційні дії.

Відтак, враховуючи суб`єктний склад сторін, а також характер спірних правовідносин, даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства і має розглядатися за правилами господарського судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 186 ЦПК України, про відмову у відкритті провадження у справі постановляється ухвала не пізніше п`яти днів з дня надходження заяви. Така ухвала надсилається заявникові не пізніше наступного дня після її постановлення в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу. До ухвали про відмову у відкритті провадження у справі, що надсилається заявникові, додаються позовні матеріали. Копія позовної заяви залишається в суді.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого п. 1 ст. 6 Конвенції (mutatis mutandis рішення у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. The United Kingdom) від 21 лютого 1975 року, заява № 4451/70). "Право на суд" не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за його природою потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», п. 1 ст. 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (mutatis mutandis рішення у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland) від 16 червня 2001 року, заява № 28249/95, § 53).

Застосовані державою обмеження права на доступ до суду не можуть бути такими, що порушують саму сутність права. Більше того, обмеження не входить у сферу застосування п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо не переслідує легітимну мету, і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (mutatis mutandis рішення у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, заява № 8225/78, § 57; рішення у справі «Файєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom) від 21 вересня 1980 року, заява № 17101/90, § 65).

Розгляд справи судом, який має юрисдикції для розгляду позовних вимог є гарантією того, що рішення у відповідній справі за цими вимогами ухвалить належний суд. Отже, не є порушенням права позивача на справедливий суд відмова у відкритті провадження у справі № 752/23675/21 з метою розгляду спору судом належної юрисдикції, оскільки вимоги позивача має розглянути той суд, який встановлений для цього законом.

Таким чином, оскільки судом встановлено, що позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, то у відкритті провадження слід відмовити.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, відмови у відкритті провадження у справі.

За таких обставин, сплачена Товариством з обмеженою відповідальністю «КОТЕДЖ ТАУН» сума судового збору в розмірі 4540,01 грн. підлягає поверненню.

Керуючись ст.ст. 259, 260 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкриті провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОТЕДЖ ТАУН» до ОСОБА_1 , Міністерства юстиції України, треті особи, які не заявляють самостійни вимог щодо предмету пору: Товариство з обмеженою відповідальністю «ТИТАН ПРО», ОСОБА_2 , Державний реєстратор Міністерства юстиції України Мироненко Дмитро Олександрович, Державний реєстратор Міністерства юстиції України Мельник Дмитро Сергійович про визнання незаконними наказів, скасування рішень та зобов`язання вчинити дії.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю (ідентифікаційний код: 43426176; місцезнаходження: 03110, м. Київ, вул. Пироговського, буд. 19, корпус 6) сплачену суму судового збору у розмірі 4540 (чотири тисячі п?ятсот сорок гривень) гривень 01 копійку, внесений згідно квитанції № 32383 від 23.09.2019 у АТ «Ощадбанк» та проведений банком 23.09.2021.

Виконання ухвали доручити Головному управлінню Державної казначейської служби України у м. Києві.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Ю.Ю. Мазур