Провадження № 2-з/161/35/21
У Х В А Л А

08 жовтня 2021 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Кихтюка Р.М.,

секретаря Демчук Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Луцьку заяву ОСОБА_1 про витребування доказів, -

В С Т А Н О В И В :

Представник заявника ОСОБА_2 звернувся в суд із заявою про витребування доказів у справі про визнання недійсним та скасування кредитного договору, з якою має намір звернутись заявник до Луцького міськрайонного суду Волинської області, зокрема, просить витребувати у ТзОВ «ФК «Інвест Фінанс»:

- завірену в установленому порядку копію кредитного договору №1 від 05.03.2021 року;

- завірену інформацію про підстави укладення договору №1 від 05.03.2021 року;

- завірені копії документів, які підтверджують, що саме ОСОБА_1 уклала вищезазначений договір;

- детальні та завірені в установленому порядку роздруківуи інформації з електронного файлу, що визначає послідовні дії учасників електронної комерції, а саме: споживача ОСОБА_1 в інформаційно-телекомунікаційній системі, якою зафіксовано чітку послідовність (хронологію) всіх дій фінансової установи та споживача щодо укладання електронного кредитного договору №1 від 05.03.2021 року в інформаційно-телекомунакаційній системі, яку ТзОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» використовує для укладення своїх електронних договорів.

Відповідно до ч.1 ст.84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу.

Частиною другою статті 83 ЦПК України регламентовано, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Отже, звернення до суду з заявою про витребування доказів можливе при поданні позовної заяви.

Водночас, згідно ч.4 ст.84 ЦПК України суд може витребувати докази також до подання позову як захід забезпечення доказів у порядку, встановленому статтями 116-118 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 116, ч. ч. 2, 5 ст. 118 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.

Заява розглядається не пізніше п`яти днів з дня її надходження до суду.

За результатами розгляду заяви про забезпечення доказів суд постановляє ухвалу про задоволення чи відмову у задоволенні заяви.

Правовий інститут «забезпечення доказів» передбачає повноваження суду по збиранню доказів до відкриття провадження у справі або на стадії підготовчого провадження, чи розгляду справи, якщо надання цих доказів стане неможливим або ускладненим. Вказаний інститут створений для запобігання втрат чи пошкодження фактичних даних, які містять інформацію, що є важливою для встановлення об`єктивної істини в справі, для своєчасного і правильного її вирішення.

При цьому, забезпечення доказів здійснюється у випадках, коли є підстави побоюватися, що використання потрібних доказів стане згодом неможливим чи ускладненим.

Заявник повинен довести обґрунтованість своїх побоювань, що подача відповідних доказів стане згодом неможливою або ускладненою, зазначити конкретні факти, щодо важливості збереження таких доказів, вказати, яку шкоду (збитки) може бути завдано у випадку невжиття судом заходів забезпечення доказів у справі. Суд не може здійснити заходи щодо забезпечення доказів лише на підставі нічим не обґрунтованих побоювань суб`єкта доказування.

Процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема, шляхом їх витребування, призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безпідставно втрачено.

Тобто це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмету доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх ймовірній втраті в майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності всіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.

Саме така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 02 травня 2019 року в справі № 3д/9901/2/19.

Разом з тим, представником заявника не обґрунтовано та не доведено того, що докази можуть бути втрачені або їх подання до суду стане згодом неможливим чи утрудненим.

Неможливість на дату звернення до суду отримати і долучити до позову документи, які зберігаються у ТзОВ «ФК «Інвест Фінанс» та відомості, які не може надати ОСОБА_1 , є підставою заявити одночасно з цим позовом або під час судового розгляду клопотання про витребування таких доказів, навівши відповідні мотиви неможливості самостійно їх надати та обґрунтувавши, у чому саме полягає доказове значення цього документу.

Посилання на відмову у наданні відповіді на запит адвоката не є підставою для задоволення заяви про витребування доказів.

Згідно ч. 3 ст. 24 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» відмова в наданні інформації на адвокатський запит, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності, тягнуть за собою відповідальність, встановлену законом, крім випадків відмови в наданні інформації з обмеженим доступом.

Згідно з ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства в площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності в такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Саме така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 31 січня 2019 року в справі №127/13957/16-ц.

Таким чином, на підставі викладеного, у задоволенні заяви про витребування доказів слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 84, 116-118, 260 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про витребування доказів - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Луцького міськрайонного суду Р.М. Кихтюк