Єдиний унікальний номер 725/4808/21
Номер провадження 2/725/814/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2021

Першотравневий районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Галичанського О.І.

при секретарі Симик І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою : АДРЕСА_2 ) третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору - ОСОБА_3 про визначення часток у спільній сумісній власності,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до Першотравневого районного суду м. Чернівці із вищевказаною позовною заявою. У процесі судового розгляду ОСОБА_1 зменшила розмір позовних вимог та стверджувала , що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла її мати ОСОБА_4 про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції здійснено актовий запис №1497 .

Звернулась з заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Олійник І.М., який відкрив спадкову справу №21/2015.

Вказує, що спадковим майном після смерті ОСОБА_4 була квартира АДРЕСА_3 та земельна ділянка кадастровий № :07:002:0229, яка розташована по АДРЕСА_4 .

Прийняла спадщину- квартиру АДРЕСА_3 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 20.10.2020р.

Одночасно з посвідченням свідоцтва про право на спадщину за заповітом, приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Олійник І.М було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, щодо видачі свідоцтво про право на спадщину в частині земельної ділянки кадастровий № :07:002:0229.

Підставою винесення постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії є перебування земельної ділянки кадастровий № :07:002:0229 за життя спадкодавця у спільній сумісній власності з іншими співвласниками.

Право спільної сумісної власності на земельну ділянку кадастровий № :07:002:0229 у ОСОБА_5 та ОСОБА_2 виникло на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно .

Додає, що будинок ,який розташований на земельній ділянці є двоквартирним та складається з кв. АДРЕСА_5 - загальною площею 67 кв.м. та АДРЕСА_6 - загальною площею 92,5 кв.м.

На думку позивачки , розрахунок дольового співвідношення квартир у будинку свідчить, що розмір дольової участі кв. АДРЕСА_5 становить 42/100 , а кв.№ 3 - 58/100 .

Враховуючи наведене вважає, що є підстави визначити ідеальні частки із спільної сумісної власності на земельну ділянку в розмірах 42/100 за матір`ю позивачки та 58/100 за відповідачкою.

У судове засідання позивачка не з`явилася. Від її представника до суду надійшла заява про слухання справи без їх участі. У даній заяві також вказує, що позовні вимоги підтримує та просять їх задовільнити .

У судове засідання відповідачка не з`явилася. Від її представника до суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі та вказує, що зменшені позовні вимоги визнає у повному обсязі.

Від третьої особи також надійшла заява , аналогічна змісту заяви відповідачки.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, вважаю за можливе провести розгляд справи у відсутність її учасників.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивачка являється власником квартири АДРЕСА_3 , яку успадкувала після смерті своєї ІНФОРМАЦІЯ_4 своєї матері ОСОБА_4 .(а.с. 4-5) .

Відповідачка та третя особа являються співвласниками квартири АДРЕСА_7 .

Відповідно до рішення Чернівецької міської ради від 31.10.2012 року №643, сторонам по справі передано безоплатно у спільну сумісну власність земельну ділянку розміром 0,0298 га по АДРЕСА_4 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що земельна ділянка кадастровий № :07:002:0229 розташована по АДРЕСА_4 станом належить на праві спільної сумісної власності померлій матері позивачки - ОСОБА_5 та відповідачці ОСОБА_2 .

Право спільної сумісної власності на земельну ділянку кадастровий № :07:002:0229, що розташована по АДРЕСА_4 у ОСОБА_5 та ОСОБА_2 виникло на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від серії САК 054873 від 26.06.2013р.

Після сметрі ОСОБА_5 її донька ( позивачка по справі ) звернулася до нотаріуса про сприйняття спадщини та отримала постанову про відмову у вчинення нотаріальної дії , а саме - приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Олійник І.М було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, щодо видачі свідоцтво про право на спадщину в частині земельної ділянки кадастровий №:07:002:0229.

Підставою винесення постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії є перебування земельної ділянки кадастровий № :07:002:0229 за життя спадкодавця у спільній сумісній власності з іншими співвласниками.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 346 ЦК України право власності припиняється, зокрема у разі припинення юридичної особи чи смерті власника.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обо`вязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідност. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Частиною 1 ст. 368 ЦК України, передбачено , що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Приписом ч.2 ст. 369 ЦК України встановлено, що розпорядження майном, що знаходиться в загальній спільній власності здійснюється за згодою всіх співвласників.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Ст. 1296 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно п. «в» ч. 2 ст. 89 ЗК України, у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки співвласників жилого будинку.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України право власності на земельні ділянки громадяни України набувають на підставі прийняття спадщини.

У відповідності до ч. 1 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований.

За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість, а тому, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Підпунктом ґ) пункту 18 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 р. №7 визначено, що з 1 січня 2010 року до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Аналогічні правові позиції містяться у постановах Верховного Суду України від 11.02.2015 року у справі №6-2цс15, від 13.04.2016 року у справі №6-253цс16, від 12.10.2016 року у справі №6-2225цс16, від 22.06.2017 року у справі №569/4806/15-ц. Від наведених правових позицій не відійшов і Верховний Суд при прийнятті ним постанов від 14.03.2018 року у справі №359/2801/15-ц та від 21.03.2018 року у справі №686/9580/16-ц

Згідно із ч. 1 ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Відповідно до змісту ст. 89 ЗК України та глави 26 розділу І книги третьої ЦК України, спільною сумісною власністю є спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності.

Згідно з ч. 5 ст. 89 ЗК України поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Відповідно до наданих сторонами доказів , вбачається , що будинок ,який розташований на земельній ділянці є двоквартирним та складається з кв. АДРЕСА_5 - загальною площею 67 кв.м. та АДРЕСА_6 - загальною площею 92,5 кв.м.

Розрахунок дольового співвідношення квартир у будинку свідчить, що розмір дольової участі квартири АДРЕСА_5 становить 42/100 , а квартири. АДРЕСА_6 - 58/100 .

На підставі наведеного вище, враховуючи положення ст. 264 ЦПК України, відповідно до якої під час ухвалення рішення суд , окрім іншого вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити , приймаючи визнання позову відповідачкою, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 15,321,355,368,370,1261-1298,1296 ЦК України, ст.ст. 81-89,200,206, 264,354, ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити .

Визначити частки співвласників ОСОБА_4 (яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ) у розмірі 42/100 та ОСОБА_2 у розмірі 58/100 в праві власності на земельну ділянку, загальною площею 0,0298 га, кадастровий номер - :07:002:0229, що розташована за адресою АДРЕСА_4 , цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Право спільної сумісної власності на земельну ділянку площею загальною площею 0,0298 га, кадастровий номер - :07:002:0229, що розташована за адресою АДРЕСА_4 - припинити

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці О. І. Галичанський