Справа № 201/3999/21
Провадження № 2/201/2225/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2021 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Демидової С.О.,

з секретарем судового засідання Шумейко А.С.

за участі:

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

В квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищенаведеним позовом до ОСОБА_2 . В поданому позові ОСОБА_1 просив зменшити розмір аліментів що підлягають стягненню з нього на користь відповідача на підставі заочного рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 липня 2016 року справа № 201/7130/16 на утримання сина ОСОБА_3 12 грудня 2008 року з ј до 1/8 частин всіх видів на утримання.

В обґрунтування доводів позову позивач посилається на те, що він, його мати та брат спілкується з сином та допомагають грошима. Відповідач умисно не надає реквізитів для сплати аліментів, штучно створюючи конфліктні ситуації з заборгованості. ІНФОРМАЦІЯ_1 у нього народилась донька ОСОБА_4 (а.с.2-3).

На адресу суду 02 вересня 2021 року надійшов відзив на позов в якому відповідач заперечувала проти задоволення позовних вимог пославшись на те, що позивач ніколи не цікавився шкільним життям дитини, має заборгованість зі сплати аліментів яка станом на 01 березня 2021 рік становить 121 507 грн., окрім того позивачем не надано жодного доказу на підтвердження його доходів. 15 червня 25021 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська винесено рішення про усунення перешкод батькові у спілкуванні з сином та визначено способи участі батька у виховані сина, однак після винесення даного рішення позивач жодного разу не намагався зустрітися з сином (а.с. 24-25).

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 22 квітня 2021 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.6)

Згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача (а.с. 7).

До суду 21 травня 2021 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача (а.с.8).

Ухвалою судді від 24 травня 2021 року позовну заяву залишено без руху (а.с. 9-10).

12 липня 2021 року у хвалою судді після усунення виявлених недоліків відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів (а.с.15-16).

В судовому засіданні позивач наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідач просила відмовити в задоволенні позову в зв`язку з його необґрунтованістю.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків.

Фактичні обставини встановленні судом

06 липня 2016 року рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у справі № 201/7130-16 позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів - задоволено. Вирішено стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Дніпропетровська аліменти, на утримання його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 до досягнення ним повноліття, в розмірі ј частини від всіх видів заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стягуючи аліменти на користь матері дитини - ОСОБА_6 , починаючи стягнення з дня пред`явлення позову, а саме з 16 травня 2016року (а.с. 4).

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_4 , батьком якої є ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом серія НОМЕР_1 (а.с. 5).

ОСОБА_1 станом на 01 березня 2021 рік має заборгованість зі сплати аліментів по виконавчому листу № 201/7130/16 в розмірі 121 507, грн. ( а.с. 27).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2021 року в справі № 201/11850/20 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа Адміністрація Соборного району Дніпровської міської ради) про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні дитини задоволено. Зобов`язано відповідачку ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною - сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Встановити ОСОБА_1 способи участі у вихованні дитини сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та спілкуванні з ним таким чином: кожного першого та третього тижня місяця з 12год.00хв. суботи до 20год.00хв. неділі без присутності матері ОСОБА_2 (а.с. 33-35).

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

За змістом частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до частини третьої цієї статті сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі статтями 150, 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною другою статті 182 СК України у редакції Закону України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з частиною першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Таким чином, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Аналогічний висновок зробив і Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (абзац другий частини третьої статті 181 СК України).

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Отже, розмір аліментів може бути зменшений за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника чи одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених СК України.

Частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і він може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, вимагаючи зміни розміру аліментів у даному випадку, позивач мав довести факт зміни будь-якої з обставин, зазначеної в ст. 192 СК України.

Обґрунтовуючи наявність підстав для зменшення розміру стягнутих судом аліментів з 1/4 до 1/8 частини, позивач послався на те що він має доньку ОСОБА_7 2013 року народження, а рішення суду про стягнення аліментів на утримання сина було винесено в 2016 році. Позивачем жодного доказу стосовно зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я суду надано не було, натомість позивач має заборгованість по сплаті аліментів.

З урахуванням викладених обставин суд приходить до висновку про недоведеність і необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 , у зв`язку з чим вважає за необхідне відмовити у їх задоволенні у повному обсязі.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 76, 78, 81, 141, 259, 263-265, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовити в повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи можуть ознайомитись з судовим рішенням на офіційному веб-порталі Єдиного державного реєстру судових рішень. Веб-адреса сторінки: http://reyestr.court.gov.ua.

Повний текст рішення виготовлено 11 жовтня 2021 року

Суддя С.О. Демидова