Справа № 302/49/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 жовтня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Кожух О.А. та Фазикош Г.В.,

з участю секретаря Микуляк Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Воловецького районного суду від 21 серпня 2020 року (у складі судді Вотьканича В.А.) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом у січні 2020 р.

Просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь, як спадкоємця ОСОБА_3 , грошові кошти на загальну суму 214 500,45 грн. і вирішити питання розподілу судових витрат.

На обґрунтування указала, що є єдиним спадкоємцем, яка належним чином прийняла спадщину після смерті свого батька ОСОБА_3 .

Однак, майно, що належало батькові позивача, було продано.

Так, предметом договору купівлі-продажу земельної ділянки № 39 від 21.12.2009 р. були земельні ділянки з кадастровим номером :01:006:0012, :01:006:0013, :01:006:0014, які належали ОСОБА_3 (батькові позивача) згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 221723 від 29.05.2009 р. Ціна договору склала 29 134,56 грн. (договір № 39).

Предметом договору купівлі-продажу земельної ділянки № 40 від 21.12.2009 р. була земельна ділянка з кадастровим номером :01:006:0011, яка належала ОСОБА_3 (батькові позивача) згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 222682 від 29.05.2009 р. Ціна договору склала 28 400,53 грн. (договір № 40).

Під час розгляду іншої цивільної справи (302/931/16) позивач довідалася про те, що ОСОБА_2 не передавала ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 57 535,09 грн., які вона отримала від ОСОБА_4 за договорами № 39 та № 40. ОСОБА_1 запропонувала ОСОБА_2 добровільно повернути їй, як спадкоємцю ОСОБА_3 , належні останньому грошові кошти за цими договорами, однак ОСОБА_2 відмовилася.

Оскільки доручення, на виконання якого ОСОБА_3 була видана нотаріально посвідчена довіреність на ім`я ОСОБА_2 , було виконано 21.12.2009 р. шляхом укладеннядоговорів № 39 та № 40, то ОСОБА_2 відповідно до ст. 1006 ЦК України мала негайно повернути ОСОБА_3 довіреність, надати йому звіт про виконання доручення і негайно передати йому отримані грошові кошти за договорами № 39 та № 40 у розмірі 57 535,09 грн. Однак, цього зроблено не було.

Вважає, що позивач, як спадкоємець ОСОБА_3 , управі вимагати від ОСОБА_2 кошти в розмірі 57 535,09 грн., які остання отримала за договорами № 39 та № 40, а також грошові кошти, передбачені ч.2 ст.625 ЦК України.

Відтак, із урахуванням встановленого індексу інфляції і трьох відсотків річних за весь час прострочення, у т.ч. за період із 22.12.2009 р. по 14.01.2020 р., ОСОБА_2 повинна повернути ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 214 500,45 грн., із яких:

-29 134,56 грн. сума коштів, отриманих за договором № 39;

-28 400,53 грн. сума коштів, отриманих за договором № 40;

-17 378,75 грн. сума 3% річних;

-139 586,61 грн. сума інфляційного збільшення боргу.

Рішенням Воловецького районного суду від 21.08.2020 р. у задоволенні позову відмовлено.

Указане судове рішення мотивоване недоведеністю заявлених вимог.

Ухвалою цього ж суду від 21.08.2020 р. виправлено описку у вступній і резолютивній частині рішення щодо «по-батькові» позивача ОСОБА_1 (а.с.166).

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції із підстав, передбачених ст. 376 ч.1 пп.1-4 ЦПК України, та ухвалити нове, яким позов задовольнити. Вирішити питання розподілу судових витрат.

Узагальнені та доречні доводи скарги зводяться до такого:

-у матеріалах цивільної справи № 302/931/16 відсутні будь-які докази, які б підтверджували факт передачі ОСОБА_2 грошових коштів ОСОБА_3 , отриманих від ОСОБА_4 за договорами № 39 та № 40 у розмірі 57 535,09 грн.;

-на виконання умов договору доручення і довіреності № 3926 після укладення договорів № 39 та № 40 ОСОБА_2 була зобов`язана передати ОСОБА_3 отримані від ОСОБА_4 кошти в розмірі 57 535,09 грн., однак цього зроблено не було;

-після укладення договорів № 39 та № 40 ОСОБА_2 не повернула ОСОБА_3 оригінал довіреності № 3926, не подала ОСОБА_3 звіт про результати виконаного доручення, не передала довірителю отримані кошти. Це підтверджується відсутністю відповідних документів (оригіналів чи їх копій) у матеріалах цієї справи та справи № 302/931/16.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу не подано.

У судове засіданнясамі сторони не з`явились, хоча про дату, час і місце були належно повідомлені. Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Дрюченко О.С., не визнав апеляційної скарги через її необґрунтованість і просить залишити рішення суду без змін. Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Рішко С.І., втретє подав до апеляційного суду клопотання від 05.10.2021 р. (день засідання) про відкладення розгляду справи через участь у судових засіданнях суду першої інстанції, що колегія суддів розцінює як недостатньо поважну причину для чергового відкладення розгляду справи. Окрім того, позивач ОСОБА_1 у жодне судове засідання також не з`явилася.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін, із таких мотивів.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив із того, що обставини, які підтверджують факт отримання ОСОБА_3 грошових коштів за договорами купівлі-продажу земельних ділянок, укладених у його інтересах, як продавця, представником ОСОБА_2 із покупцем ОСОБА_4 , установлено рішенням Міжгірського районного суду від 23.12.2016 р. і постановою Верховного Суду від 23.10.2019 р. у цивільній справі № 302/931/16-ц, у якій брали участь ті самі особи, що є сторонами в цій цивільній справі, а тому відповідно до ч.3 ст. 82 ЦПК України такі обставини доказуванню не підлягають.

При цьому судом установлені наступні факти й обставини:

-відповідно до державного акту серії ЯЗ № 221723, виданого 29.05.2009 р. на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 343558 від 24.07.2006 р. за № 1334 державним нотаріусом Міжгірського нотаріального округу Шкелебей Л.В., батько позивачки ОСОБА_3 був власником трьох земельних ділянок загальною площею 0,4784 у с. Присліп Міжгірського району Закарпатської області, зокрема: ділянки № НОМЕР_1 , що знаходиться в урочищі «Городець під хатою» площею 0,0581 га, ділянки № НОМЕР_2 в урочищі «Город» площею 0,03533 га, та ділянки № НОМЕР_3 в урочищі «Під корчівльом» площею 0,0670 га., за цільовим призначенням для ведення особистого селянського виробництва (а.с.19);

-згідно з державним актом серії ЯЗ № 222682, виданим 29.05.2009 р. на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 343558 від 24.07.2006 р. за № 1334 державним нотаріусом Міжгірського нотаріального округу Шкелебей Л.В., батько позивачки ОСОБА_3 був власником земельної ділянки площею 0,0947 у с. Присліп Міжгірського району Закарпатської області, за цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку (а.с.20);

-07.08.2009 р. приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Іщенко А.В. посвідчено довіреність, строком дії до 07.08.2011 р., згідно з якою ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_2 , жительку с. Присліп Міжгірського району Закарпатської області, продати належні йому відповідно до державного акту серії ЯЗ № 221723, виданого 29.05.2009 р., земельні ділянки, що призначені для ведення особистого селянського виробництва загальною площею 0.4784 га, які розташовані в с. Присліп Міжгірського району Закарпатської області, а саме: ділянку № НОМЕР_1 , що знаходиться в урочищі «Городець під хатою» площею 0,0581 га, ділянку № НОМЕР_2 в урочищі «Город» площею 0,03533 га, та ділянку № НОМЕР_3 в урочищі «Під корчівльом» площею 0,0670 га (а.с.33);

-довіреністю від 07.08.2009 р. ОСОБА_3 уповноважив свого представника ОСОБА_2 продати належні йому земельні ділянки, бути представником в усіх державних та приватних установах та організаціях, незалежно від форм власності та підпорядкування, органах місцевого самоврядування, в БТІ, в відділах земельних ресурсів, органах нотаріату, подавати та отримувати необхідні довідки та документи, розписуватися за нього, замовляти, отримувати експертні оцінки, витяги, довідки, та всі інші документи, які будуть необхідні для вчинення вказаних дій, підписати відповідні договори купівлі-продажу, робити від його імені відповідні заяви (в т.ч. заяви, що стосуються його сімейного стану), та виконувати всі інші дії відповідно до чинного законодавства України, отримувати належні йому гроші, а також вчиняти всі інші юридично значимі дії, безпосередньо пов`язані з цією довіреністю і в межах наданих повноважень (а.с.33);

-21.12.2009 р. ОСОБА_2 , на підставі повноважень, наданих їй згідно з довіреністю від 07.08.2009 р., уклала два договори купівлі-продажу /земельних ділянок, зокрема:договір, зареєстрований за № 39, укладений представником ОСОБА_2 від імені ОСОБА_3 з однієї сторони (Продавець) та ОСОБА_4 з другої сторони (Покупець). Предметом купівлі-продажу були три земельні ділянки загальною площею 0,4784 га, що належали ОСОБА_3 відповідно до державного акту серії ЯЗ № 221723, виданого 29.05.2009 р., які знаходяться в с. Присліп Міжгірського району Закарпатської області, зокрема: ділянки № НОМЕР_1 , що знаходиться в урочищі «Городець під хатою» площею 0,0581 га, ділянки № НОМЕР_2 в урочищі «Город» площею 0,03533 га, та ділянки № НОМЕР_3 в урочищі «Під корчівльом» площею 0,0670 га., за цільовим призначенням для ведення особистого селянського виробництва (а.с.34-35);договір, зареєстрований за № 40, укладений представником ОСОБА_2 від імені ОСОБА_3 з однієї сторони (Продавець) та ОСОБА_4 з другої сторони (Покупець). Предметом купівлі-продажу була земельна ділянка загальною площею 0,0947 га, що належала ОСОБА_3 відповідно до державного акту серії ЯЗ № 222682, виданого 29.05.2009 р., яка знаходяться в с. Присліп Міжгірського району Закарпатської області, за цільовим призначенням для ведення особистого селянського виробництва (а.с.36-37);

-згідно з п.6 договору купівлі-продажу земельної ділянки № 39 від 21.12.2009 р. продаж учинено за 29 134 (двадцять дев`ять тисяч сто тридцять чотири) грн. 56 коп., які покупець передав продавцю, а продавець отримав особисто до підписання цього договору. На час підписання цього договору сторони не мають одна до одної жодних претензій щодо проведення розрахунків (а.с.34);

-відповіднодо п.6 договору купівлі-продажу земельної ділянки № 40 від 21.12.2009 р. продаж учинено за 28 400 (двадцять вісім тисяч чотириста) грн. 53 коп., які покупець передав продавцю, а продавець отримав особисто до підписання цього договору. На час підписання цього договору сторони не мають одна до одної жодних претензій щодо проведення розрахунків (а.с.36);

-21.06.2011 р. секретарем Молодійської сільської ради Глибоцького району Черкаської області посвідчено заповіт батька позивачки ОСОБА_3 , зареєстрований за № 220 (номер у Спадковому реєстрі 51459363), згідно з яким спадкодавець призначив спадкоємцем земельної ділянки площею 0,35 га, що знаходиться у с. Присліп Міжгірського району Закарпатської області і належала йому на праві власності відповідно до державного акта серії ІІІ-ЗК № 030245 сина ОСОБА_5 , а всього іншого майна свою дочку ОСОБА_1 (а.с.21).Зі змісту заповіту вбачається, що земельні ділянки, які були предметом договорів купівлі-продажу № 39 і № 40 від 21.12.2009 р., не ввійшли до складу спадщини, оскільки на час складання заповіту вже були продані;

- ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Наявність боргових зобов`язань у відповідачки ОСОБА_2 перед ОСОБА_3 на час відкриття спадщини позивачкою ОСОБА_1 належними доказами не доведено;

-Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 23.12.2016 р. у цивільній справі № 302/931/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , Присліпської сільської ради, треті особи без самостійних вимог: приватні нотаріуси Сятиня Т.С. та ОСОБА_6 , про визнання недійсними довіреності, договорів купівлі-продажу земельних ділянок і державних актів на право власності на земельні ділянки та визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом у позові відмовлено повністю. При цьому Міжгірським районним судом встановлено, що за продані ділянки виручені грошові кошти були передані ОСОБА_3 його представником ОСОБА_2 , про що значено в рішенні суду від 23.12.2016 р. (а.с.40).З розписок ОСОБА_3 , копії яких надав суду представник відповідачки ОСОБА_7 , убачається, що згідно з розпискою ОСОБА_3 від 27.10.2006 р. він отримав від ОСОБА_8 тисячу доларів при свідках ОСОБА_9 та ОСОБА_2 , а згідно з розпискою від 17.04.2007 р. ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_4 за ділянку тисячу доларів в присутності свідка ОСОБА_10 .Враховуючи, що надані представником відповідачки розписки не відповідають критеріям, установленим ч.1 ст. 77, ч.1 ст. 78, ч.1 ст. 79 ЦПК України щодо їх належності, допустимості та достовірності суд визнав, що вони не можуть братися до уваги при вирішенні справи;

-Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 13.12.2017 р. за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв ОСОБА_11 , указане рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 23.12.2016 р. в цивільній справі № 302/931/16-ц скасоване, ухвалено нове рішення суду про часткове задоволення позову (а.с.41-45);

-Постановою Верховного Суду від 23.10.2019 р. в зазначеній цивільній справі касаційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_4 задоволено, рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 13.12.2017 р. скасовано, рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 23.12.2016 р. залишено в силі (а.с.46-52). У постанові від 23.10.2019 р. Верховний Суд зазначив, що як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_3 отримав кошти за спірними договорами купівлі-продажу та передав ОСОБА_4 земельні ділянки, на які вона в подальшому виготовила державні акти про право власності (а.с.51 зв.).

На підставі встановлених обставин справи суд дійшов висновку, що обставини, на які посилався представник позивача, як на підставу позовних вимог, не доведені, а тому позов задоволенню не підлягає.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції через їх відповідність правильно встановленим обставинам, які мають значення для справи (є предметом доказування), належно оціненим доказам і нормам матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування судового рішення як необґрунтовані.

Так, твердження апелянта про те, у матеріалах цивільної справи № 302/931/16 відсутні будь-які докази, які б підтверджували факт передачі ОСОБА_2 грошових коштів ОСОБА_3 , отриманих від ОСОБА_4 за договорами № 39 та № 40 у розмірі 57 535,09 грн., спростовується цими ж договорами, згідно з п.6 яких продаж учинено за 29134.56 грн. і 28400.53 грн. відповідно, котрі покупець ( ОСОБА_4 ) передав продавцю ( ОСОБА_2 від імені ОСОБА_3 ), а продавець отримав особисто до підписання цих договорів; на час підписання останніх сторони не мають одна до одної жодних претензій щодо проведення розрахунків (а.с.34-37). Факт передання грошових коштів установлений також чинним рішенням Міжгірського районного суду від 23.12.2016 р., яке постановою Верховного Суду від 23.10.2019 р. залишено без змін і має преюдиціальне значення для справи, що переглядається (а.с.39-40, 46-52).

У зв`язку з наведеним не заслуговує на увагу як безпідставний і надуманий довід апеляційної скарги про те, що на виконання умов договору доручення і довіреності № 3926 після укладення договорів № 39 та № 40 ОСОБА_2 була зобов`язана передати ОСОБА_3 отримані від ОСОБА_4 кошти в розмірі 57 535,09 грн., однак цього зроблено не було.

Колегія суддів відхиляє також і довід апелянта про те, що після укладення договорів № 39 та № 40 ОСОБА_2 не повернула ОСОБА_3 оригінал довіреності № 3926, не подала ОСОБА_3 звіт про результати виконаного доручення, не передала довірителю отримані кошти, що підтверджується відсутністю відповідних документів (оригіналів чи їх копій) у матеріалах цієї справи та справи № 302/931/16, оскільки такий у частині питання коштів спростовується указаними договорами та преюдиціальним рішенням суду, а в решті апеляційне твердження є припущенням і на правильність висновків суду першої інстанції по суті спірних правовідносин не впливає.

Отже, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив таке з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права, не встановлено.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2.Рішення Воловецького районного суду від 21 серпня 2020 року залишити без змін.

3.Стягнути з ОСОБА_1 в дохід Держави Україна 3217,50 грн. (три тисячі двісті сімнадцять грн. 50 коп.) судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

4.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

5.Повне судове рішення складено 13.10.2021 р.

Судді: