Провадження № 4-с/161/101/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2021 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Черняка В.В.,

за участю секретаря судового засідання Жаловаги І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Будя Сергія Леонідовича, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Луцького відділу ДВС у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Будя Сергія Леонідовича щодо передачі нерухомого майна на реалізацію.

Вказує, що в провадженні державного виконавця знаходиться зведене виконавче провадження №56507716 про стягнення з неї коштів на користь стягувачів, в межах якого згідно постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 20.10.2020 року, був описаний житловий будинок, загальною площею 238,00 кв.м. та земельна ділянка, площею 0,08 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та належать ОСОБА_1 на праві приватної власності.

З офіційного сайту ДП «СЕТАМ» скаржнику стало відомо, що 23 вересня 2021 року вказане майно було передано на торги за початковою ціною 2 017 294 грн. з датою проведення 25 жовтня 2021 року.

Зважаючи на те, що державний виконавець здійснюючи вказані виконавчі дії проігнорував письмове повідомлення ОСОБА_1 про те, що у вказаному будинку зареєстрована та проживає малолітня дитина, скаржник вважає, що його дії є протиправними, просить суд визнати їх неправомірними та зобов`язати виконавця зупинити виконання до отримання попередньої згоди попереднього дозволу органів опіки та піклування або відповідного рішення суду.

Державний виконавець Будь С.Л. в письмовому відзиві на скаргу проти задоволення скарги заперечив, вказав що в межах виконавчого провадження ним було здійснено опис та арешт майна боржника, призначено експерта, який виготовив звіт про вартість майна, також надіслано запит до органів опіки та піклування, які зважаючи на їх постійну практику в подібних випадках відмовили в надані дозволу на реалізацію майна. У зв`язку з цим, виконавець повернув виконавчий документ стягувачу (з підстав встановленої законом заборони на звернення стягнення та відсутності у боржника іншого майна). Однак, судом першої інстанції вказані дії були визнанні неправомірними, зазначена постанова про повернення виконавчого документу була скасована, а виконавче провадження було відновлено (вказане рішення було залишено без змін судом апеляційної інстанції). Судами було роз`яснено, що боржниця, будучи матір`ю малолітньої дитини, здійснила реєстрацію дитини у будинку, який обтяжений іпотекою (незважаючи на те, що її права користування обмежені умовами іпотечного договору). Вимоги закону, щодо отримання попередньої згоди органу опіки та піклування підлягають до застосування при укладенні договору іпотеки, якщо на предмет іпотеки мають право власності чи користування діти, проте не у випадку виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки чи проведення прилюдних торгів. Зважаючи на вказане, вимоги скаржника є безпідставними та не підлягають до задоволення.

В судове засідання сторони не з`явились.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд вважає скаргу такою, що не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що в провадженні головного державного виконавця Луцького відділу ДВС у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Будя Сергія Леонідовича знаходиться зведене виконавче провадження № 56507716.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правішими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

В межах вказаного провадження державним виконавцем 20.10.2020 року було проведено опис та арешт майна боржника (житлового будинку, загальною площею 238,00 кв.м. та земельної ділянки, площею 0,08 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та належать скаржнику на праві приватної власності), а також оцінку його вартості.

23 вересня 2021 року вказане майно було передано на реалізацію (шляхом передачі його на електронні торги, номер лоту:494383).

Разом з цим, з матеріалів скарги вбачається, що в будинку за вказаною адресою зареєстрована малолітня ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Довідкою про реєстрацію місця проживання особи, виданою Підгайцівською сільською радою Луцького району Волинської області № 404 від 22 лютого 2021 року (а.с.9).

У відповідності до частини третьої статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Стаття 39 Закону України «Про іпотеку» передбачає можливість реалізації предмета іпотеки за рішенням суду.

Відповідно до частини першої статті 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду є кінцевою стадією виконання рішення суду, а тому попередній дозвіл органу опіки та піклування на відчуження квартири, право користування якою належить дитині, законом не вимагається. Така згода потрібна при укладенні договору іпотеки, якщо предметом іпотеки мають право користуватись чи володіти діти, а не при виконанні рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, коли дії по реєстрації місця проживання дітей вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки).

Зазначена позиція підтверджується також матеріалами судової практики, а саме: ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 вересня 2015 року у справі 6-39908св14; ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 8 липня 2015 року у справі №6-8741св15; ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 5 лютого 2014 року №6-45859св13; постановою Верховного Суду від 04.07.2018 року по справі № 761/4494/13-ц; постановою Верховного Суду від 27.06.2018 року по справі №367/2506/15-ц.

Статтею 9 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування.

Статтею 12 Закону України «Про іпотеку» визначено, що правочини щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсними.

Реєструючи неповнолітніх осіб, після укладання договору іпотеки, боржники усвідомлюють порушення вимог ст. 9, 12 Закону України «Про іпотеку» та вчиняють такі дії з метою подальшого уникнення виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Суд враховує, що будь-яких даних, які б свідчили про те, що станом на час укладення договору іпотеки у іпотечній квартирі була зареєстрована неповнолітня дитина матеріали справи не містять. Як вбачається з матеріалів скарги, дитину було зареєстровано у житловому будинку після укладення іпотечного договору (22 лютого 2021 року), на стадії виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до правової позиції викладеної у постанові від 15.05.2019 року № 678/301/12 Велика Палата Верховного Суду колегія суддів прийшла до висновку, що реалізація майна на торгах прирівнюється до укладення договору купівлі-продажу та результати торгів можуть бути визнані недійсними в судовому порядку. Проте, суд не знайшов факту порушення виконавцем прав та законних інтересів зареєстрованої дитини. Вказано, що «судом апеляційної інстанції обґрунтовано зазначено про відсутність порушення статей 17, 18 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства», статті 12 Закону України від 02 червня 2005 року № 2623-ІV «Про основи соціального захисту бездомних громадян: безпритульних дітей» внаслідок проведення прилюдних торгів та продажу предмета іпотеки, оскільки за змістом вказаних вище правових норм дозвіл органу опіки та піклування на відчуження житлового приміщення, право користування яким мають неповнолітні, необхідний на момент укладення договору іпотеки».

Зважаючи на те, що на момент укладення договору іпотеки факт реєстрації малолітньої дитини був відсутній, а така реєстрація відбулася уже після його укладення, а також те, що попередній дозвіл органу опіки та піклування на стадії виконання рішення суду щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, включаючи проведення прилюдних торгів, не потрібен, суд приходить до висновку про те, що скарга є безпідставною та не підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст. 447, 450, 451 ЦПК України, ст. ст. 9,12, 33, 39, 41 Закону України «Про іпотеку», суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволені скарги ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Будя Сергія Леонідовича - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали суду складено 08 жовтня 2021 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.В. Черняк