Справа № 548/791/21
Провадження № 2/548/449/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.09.2021 Хорольський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Старокожка В.П.,

за участю секретаря Листопад В.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хорол цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку в нерухомому майні,

В С Т А Н О В И В:

Позиція позивача та заперечення відповідача, процесуальні дії, вчинені по справі.

Позивач звернувся до Хорольського районного суду з вищевказаним позовом.

На обґрунтування позову зазначає, що 27.04.2015 між сторонами був укладений шлюб, за час якого подружжям було придбано спільне майно, зокрема, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 43,7 м.кв., житловою площею 29,9 м.кв.

У позовній заяві позивач просить на підставі ст.ст. 61, 65, 70 Сімейного Кодексу України визнати за позивачем Ѕ частку в спільному сумісному майні, яким є квартира за вказаною адресою. Судові витрати позивач просив покласти на відповідачку.

22.04.2021 по справі було відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 14.07.2021 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

Відповідачка протягом строку, встановленого судом, не подала відзиву, в судові засідання не з`явилася, хоча вчасно та належним чином була повідомлена про час і місце судових засідань, подала суду заяву, в якій позовні вимоги визнала, не заперечила проти їх задоволення, однак просила зменшити розмір судових витрат, що підлягають стягненню з відповідачки. Просила розглянути справу у її відсутність.

Позивач та його представник в судові засідання не з`явилися, хоча вчасно та належним чином були повідомлені про час і місце судових засідань, в позовній заяві прохали про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази по справі, суд вважає, що за результатами судового розгляду має бути ухвалене рішення, яким вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини, встановлені судом.

З наданих до суду доказів, встановлено, що 27.04.2015 у Відділі державної реєстрації цивільного стану реєстраційної служби цивільного стану реєстраційної служби Хорольського РТУЮ у Полтавській області між сторонами було укладено шлюб, актовий запис № 45, який було розірвано 23.12.2019, що підтверджується копією рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 23.12.2019.

З матеріалів справи вбачається, що за час шлюбу відповідачкою було придбано майно у власність, зокрема квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Норми права, застосовані судом.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст.13 ЦПК України).

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 66 СК України подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК.

Мотивована оцінка аргументів сторін.

Як встановлено в судовому засіданні, сторони з 27.04.2015 по 23.12.2019 перебували в зареєстрованому шлюбі та під час шлюбу придбали майно, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Сторони визнають, що дане нерухоме майно є їх спільною сумісною власністю подружжя та відповідачка заперечує з приводу поділу його на дві рівні частини, а тому суд приходить до висновку про поділ майна подружжя та визнання за позивачем права власності на Ѕ частку квартири за вказаною адресою.

Зважаючи на зазначене, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до положень ч. 1, п. 1 і п. 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до пункту 3 частини 2 та пунктів 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Як визначено ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Суд приймає до уваги те, що сума понесених судових витрат позивача підтверджуються матеріалами справи, зокрема квитанцією від 19.04.2021 про сплату судового збору в розмірі 2 000,00 грн, а також детальним описом робіт адвоката, витягом з договору про надання професійної правничої допомоги від 19.04.2021, з яких вбачається, що вартість наданої адвокатом Павелком Р.С. правничої допомоги позивачу ОСОБА_1 становить 5 000,00 грн.

З огляду на повне задоволення позовних вимог, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 000,00 грн.

З Постанови Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів КГС від 03 жовтня 2019 року, справа № 922/445/19 слідує, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами. Суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення, у тому числі, враховуючи процесуальну поведінку та пропорційність витрат.

З огляду на викладене, беручи до уваги те, що відповідачкою подано клопотання про зменшення судових витрат, враховуючи принципи співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи, обсягом та змістом наданих адвокатських послуг і виконаних робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви відповідачки про зменшення судових витрат в частині витрат на правничу допомогу і стягнення з відповідачки на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 104, 105, 110-114 СК України, ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76 - 81, 263 - 265, 268, 273, 352 - 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1

( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , ІПН: НОМЕР_2 )

до ОСОБА_2

( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_3 )

про визнання права власності на частку в нерухомому майні

задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 43,7 м.кв., житловою площею 29,9 м.кв.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, саме 2000,00 грн судового збору та 3000,00 грн витрат на правничу допомогу, а всього 5 000,00 (п`ять тисяч) грн

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Хорольський районний суд Полтавської області протягом 30-ти днів з моменту отримання копії рішення.

Дата складання повного тексту рішення: 07.10.2020

Головуючий: