Номер провадження 2/521/4492/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2021 року Малиновський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Лічмана Л.Г.

при секретарі - Негара О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про зобов`язання повернення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Описова частина.

16.08.2021 р. до Малиновського районного суду м. Одеси за підсудністю з Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, надійшла позовна заява ОСОБА_1 , у якій вона просила зобов`язати фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2 ) здійснити повернення грошових коштів в розмірі 3100 грн. внаслідок повернення раніше придбаного товару належної якості.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 20.08.2021 р. провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Стислий виклад позиції позивача.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказала, що 21.10.2020 р. шляхом інтернет-замовлення придбала у ФОП ОСОБА_2 дублянку та жилет, за які сплатила 3100 грн. на реквізити, надані працівником магазину сторінки Instagram. Отримавши посилку позивач переконалася, що товар підходить по якості, але не може бути використаний за призначенням, оскільки є сезонним товаром, а продавцем була прострочена дата поставки товару на 45 днів. 09.12.2020 р. в день доставки товару ОСОБА_1 звернулася до ФОП ОСОБА_2 , однак їй було відмовлено в поверненні товару, обґрунтовуючи це необхідністю перепродажу товару. 11.12.2021 р. позивачем направлена претензія до відповідача на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 та юридичну адресу ФОП ОСОБА_2 11.12.2021 р. придбаний товар повернуто на адресу Відповідача.

Відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив до суду не надходило.

Стислий виклад заперечень відповідача (відзив) і пояснень третіх осіб.

Відповідач ФОП ОСОБА_2 надала суду відзив на позовну заяву, у якій заперечувала проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що після придбання товару позивач не зверталася з вимогою про його обмін, а одразу заявила вимогу про його повернення, про що було відмовлено з огляду на те, що дублянка та жилет візуально мали видимі ознаки користування та втрачений товарний вигляд, відсутність пломб та ярликів: потертість та пом`ятість, несвіжий втрачений товарний вигляд. Позивач звернулася з вимогою повернути придбаний належної якості товар у 45 денний строк, а не у встановлений законодавством 14 денний строк. Станом на 01.09.2021 р. товар знаходиться у позивача. ФОП ОСОБА_2 як на підставу відмови про повернення послалася на ст. 9 Закону України «Про захист прав споживачів», що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 17.01.2018 р. у справі № 569/13617/15-ц, вказуючи, що позивач використовувала куплений товар, який придбаний за акційною ціною.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Фактичні обставини, встановлені судом.

ОСОБА_2 зареєстрована як фізична особа-підприємець 12.03.2019 р., види діяльності 47.91 «Роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет», місцезнаходження: АДРЕСА_2 . (а.с. 34)

Для реалізації товарів ФОП ОСОБА_2 використовує соціальну мережу Instagram ІНФОРМАЦІЯ_2 та адресу електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 Вказані фактичні обставини не оспорені ФОП ОСОБА_2 у відзиві, направленому суду.

21.10.2020 р. ОСОБА_1 шляхом інтернет замовлення придбала у ФОП ОСОБА_2 в соціальній мережі Instagram ІНФОРМАЦІЯ_2 дублянку та жилетку, здійснила відповідну оплату, що підтверджується квитанціями № 1H7P-BXBC-B3MH-EATC від 21.10.2020 р. на суму 2200 грн. та № 4X07-EBBM-75BB-086P від 21.10.2021 р. на суму 900 грн. (а.с. 4)

Згідно діалогу в соціальній мережі Instagram ІНФОРМАЦІЯ_2 між ОСОБА_1 та представником магазину вбачається, що ОСОБА_1 дійсно здійснила оплату товару, однак у зв`язку з затримкою надходженням цього товару на територію України, його направлення споживачеві неодноразово відкладалось. У зв`язку з зазначеним, у грудні 2020 р. ОСОБА_1 виявила бажання повернути товар, про що повідомлено продавця. (а.с. 20-31)

09.12.2020 р. ФОП ОСОБА_2 направила ОСОБА_1 замовлення - дублянку та жилет, що підтверджується експрес-накладною «Нова пошта» № 8226 від 09.12.2020 р.

09.12.2020 р. ОСОБА_1 електронною поштою та у соціальній мережі Instagram повідомила ФОП ОСОБА_2 про повернення товару з вимогою повернення грошових коштів. (а.с. 6)

У відповіді на зазначене звернення 09.12.2020 р. продавцем повідомлено, що за умовами магазину наявний обмін розміру або вибір іншого товару на таку ж суму. Товар виставляється на продаж, після його реалізації гроші будуть повернуті, а до продажу товар залишається у покупця.

З вказаною пропозицією ОСОБА_1 не погодилась та просила повернути гроші за товар.

10.12.2020 р. ОСОБА_1 отримала вказані товари та відповідно до експрес-накладної № 4449 від 10.12.2020 р., того ж дня, направила їх у зворотному напрямку ФОП ОСОБА_2 , оплативши їх доставку, про що повідомила відповідача електронною поштою та у діалозі у соціальній мережі Instagram, вказуючи про небажання їх отримання у зв`язку з тривалим відправленням. (а.с. 5, 10-12)

10.12.2020 р. ОСОБА_1 направила ФОП ОСОБА_2 на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 претензію щодо повернення товару належної якості та повернення грошових коштів у сумі 3100 грн. з зазначенням реквізитів. (а.с. 13-14)

Аналогічну претензію направлено засобами поштового зв`язку «Укрпошта» 11.12.2020 р. на адресу ОСОБА_2 : АДРЕСА_2 . (а.с. 32)

Вимога про повернення товару та грошових коштів відповідачем проігнорована.

У зв`язку з невитребуванням жилетки та дублянки, товар на теперішній час знаходиться у позивача ОСОБА_1 .

Мотивувальна частина рішення.

Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Оцінюючи доводи і аргументи сторони позивача, суд вважає їх обґрунтованими на підставі наступних норм права.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню наступні норми права.

Відповідно до ст. 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Згідно зі ст. 52 ЦК України ФОП відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Частина 1 ст. 509 ЦК України дає визначення поняття зобов`язання, а саме, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно із частинами 1 та 2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частинами першою, другою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

З преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» (далі - Закон) вбачається, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності.

Відповідно до статті 4 Закону споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2) належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); 5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; 6) звернення до суду та інших уповноважених органів державної влади за захистом порушених прав; 7) об`єднання в громадські організації споживачів (об`єднання споживачів).

Споживачі також мають інші права, встановлені законодавством про захист прав споживачів.

Відповідно до п. 7 ст. 1 Закону договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами (далі - розрахунковий документ).

Судом встановлено, визнається сторонами і підтверджується письмовими доказами, що саме такий публічний договір укладено між сторонами. Тобто між сторонами в цій справі було укладено договір купівлі-продажу за допомогою засобів дистанційного зв`язку, а саме шляхом оформлення позивачем замовлення купівлі жилету та дублянки через соціальну мережу Instagram ІНФОРМАЦІЯ_2 за встановленою продавцем ціною.

Відповідно до статті 1 Закону договір, укладений продавцем (виконавцем) із споживачем за допомогою засобів дистанційного зв`язку, є договором укладеним на відстані.

Отже, у разі укладення договору на відстані права споживача, в даному випадку позивача по справі ОСОБА_1 , регулюються статтею 13 Закону України «Про захист прав споживачів», яка є спеціальною для такого виду договорів.

За змістом частини четвертої статті 13 Закону споживач має право розірвати укладений на відстані договір шляхом повідомлення продавця (виконавця) про це протягом чотирнадцяти днів з моменту підтвердження інформації або з моменту одержання товару чи першої поставки товару. Якщо відповідно до абзацу другого частини третьої цієї статті підтвердження інформації не вимагається, споживач може розірвати договір протягом чотирнадцяти днів з моменту його укладення. У разі продажу матеріальних речей їх повернення також свідчить про розірвання договору. До договору, укладеного на відстані, застосовуються положення, передбачені частинами п`ятою-дев`ятою статті 12 цього Закону.

Відповідно до частин п`ятої-дев`ятої статті 12 Закону у разі розірвання договору, укладеного поза торговельними або офісними приміщеннями, споживач повинен повідомити продавця (виконавця) про місце, де продукція може бути повернена. Договором може передбачатися, що продукція або результати робіт (послуг), що були надіслані поштою, повинні у разі розірвання договору також бути повернені поштою. Будь-які витрати, пов`язані з поверненням продукції, покладаються на продавця (виконавця). Продавець (виконавець) повинен відшкодувати витрати споживача у зв`язку з поверненням продукції. У разі розірвання договору, укладеного поза торговельними або офісними приміщеннями, обов`язок споживача зберігати у себе продукцію припиняється по закінченні шістдесяти днів після її одержання. Якщо продавець (виконавець) не вживає заходів для повернення її собі протягом зазначеного періоду, така продукція переходить у власність споживача без виникнення зобов`язання з оплати її вартості. Якщо споживачеві не було надано документ (електронний документ), який засвідчує факт здійснення правочину поза торговельними або офісними приміщеннями, такий правочин не є підставою для виникнення обов`язків для споживача. У разі ненадання документа (електронного документа) або підтвердження інформації споживач повідомляє продавця (виконавця) про недійсність договору. Продавець (виконавець) протягом тридцяти днів з моменту одержання такого повідомлення повинен повернути споживачеві одержані кошти та відшкодувати витрати, понесені споживачем у зв`язку з поверненням продукції. Для здійснення права на розірвання договору споживач повинен зберігати одержану продукцію у незміненому стані. Знищення, пошкодження або псування продукції, що сталося не з вини споживача, не позбавляє споживача права на розірвання договору. Зменшення вартості продукції внаслідок відкриття упаковки, огляду чи перевірки продукції не позбавляє права споживача на розірвання договору.

Тобто законодавчо визначено право споживача розірвати укладений на відстані договір шляхом повідомлення продавця (виконавця) про це протягом чотирнадцяти днів, зокрема з моменту одержання товару.

Відповідно до частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

До відносин за договором роздрібної купівлі-продажу з участю покупця-фізичної особи, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Умови договору, що обмежують права покупця-фізичної особи порівняно з правами, встановленими цим Кодексом та законодавством про захист прав споживачів, є нікчемними (частини третя, четверта статті 698 ЦК України).

Зазначене стосується і обмеження права споживача на розірвання укладеного на відстані договору шляхом повідомлення продавця про це протягом 14 днів з моменту отримання товару (частина четверта статті 13 вказаного Закону).

ФОП ОСОБА_2 направила зазначений товар позивачу зі спливом 49 днів з дати його замовлення.

ОСОБА_1 звернулася до продавця з вимогою розірвання договору ще до його відправлення, а також у день його отримання 10.12.2021 р. та того ж дня направила товар на відділення «Нової пошти» з якого було відправлено товар продавцем за зворотною адресою, повідомивши продавця про бажання повернення грошових коштів.

Вказані обставини свідчать про розірвання договору між сторонами.

Таким чином, позивач скористався правом, передбаченим абзацом першим частини четвертої статті 13 Закону України «Про захист прав споживачів», розірвати укладений на відстані договір шляхом повідомлення продавця про це протягом чотирнадцяти днів з моменту одержання товару, при цьому з додержанням вимог абзацу першого частини п`ятої статті 12 цього Закону повідомив продавця про місце, де продукція може бути повернена.

Частини 1-2 статті 9 Закону, на які посилався відповідач у відзиві, регулюють право споживача обміняти непродовольчий товар належної якості на аналогічний у продавця не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки встановлено, що між сторонами в цій справі було укладено договір купівлі-продажу за допомогою засобів дистанційного зв`язку, а тому застосуванню до спірних правовідносин підлягає спеціальна норма цього Закону - стаття 13, у поєднанні з положеннями, передбаченими частинами п`ятою - дев`ятою статті 12, яка не пов`язує право споживача розірвати договір у зв`язку з відсутністю можливості обміняти непродовольчий товар.

Отже, суд визнає необґрунтованим наведений у відзиві довід про застосування статті 9 Закону України «Про захист прав споживачів» та визнає твердження про те, що спірні правовідносини регулюються саме вказаною нормою - хибним.

Необґрунтованим також є посилання відповідача на правову позицію Верховного Суду у постанові від 17.01.2018 р. у справі № 569/13617/15-ц, оскільки даною постановою врегульовано відмінні від даної справи правовідносини, що витікають з положень ст. 8 та 9 Закону.

Згідно із частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. При цьому, як передбачено в частині 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, при вирішенні спорів про захист прав споживачів тягар доказування обставин, які звільняють від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання, в тому числі й за спричинену шкоду, лежить на продавцеві.

Суд критично оцінює твердження відповідача ФОП ОСОБА_2 , що товар дублянка та жилет візуально мали видимі ознаки користування та втрачений товарний вигляд, відсутність пломб та ярликів: потертість та пом`ятість, несвіжий втрачений товарний вигляд, оскільки зазначене твердження не підтверджено належними та допустимими доказами. Крім того, до відправки товару ОСОБА_1 виявила бажання розірвати договір, однак продавець, ігноруючи зазначену вимогу, направив товар покупцеві. ОСОБА_1 у день отримання товару одразу направила його за зворотною адресою відповідачу, що також свідчить про неспроможність тверджень відповідача про користування, потертість та втрачений товарний вигляд жилетки та дублянки.

Суд вважає, що оскільки ФОП ОСОБА_2 не виконала вимогу про повернення товару та грошових коштів, договори підлягають розірванню, а грошові кошти, які були отримані від позивача підлягають поверненню в тому розмірі, в якому вони передавалися.

Встановлено, що сума, яку отримала відповідач ФОП ОСОБА_2 від позивача ОСОБА_1 становить 3100,00 (900,00 + 2200) грн. Ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі.

Порядок виконання рішення

Відповідно до ч. 1 ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Отже, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання повернення грошових коштів в розмірі 3100 (три тисячі сто) гривень 00 копійок, суд встановлює порядок виконання рішення суду шляхом стягнення зазначеної суми з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

Вирішуючи питання щодо необхідності розподілу судових витрат суд керувався наступним.

Щодо стягнення судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позовні вимоги ОСОБА_1 , яку було звільнено від сплати судового збору при поданні позовної заяви, задоволено щодо однієї позовної вимоги майнового характеру, а тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір, встановлений на дату звернення ОСОБА_1 з даною позовною заявою, а саме 14.12.2020 р.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, сплаті підлягає судовий збір у розмірі - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України про «Державний бюджет на 2020 рік» установлено у 2020 році прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2102 гривні.

На підставі зазначеного, судовий збір за позовну вимогу майнового характеру складає 840,80 грн. (3100 х 1 %, але не менше 840,80). Вказана сума підлягає стягненню з відповідача ФОП ОСОБА_2 в дохід держави.

Таке рішення суду буде відповідати вимогам Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме ст. 6 (право на справедливий суд), ст. 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту відповідача від неправомірних вимог позивача), ст. 17 (заборона зловживання правами передбаченими цією Конвенцією), ст. 1 Протоколу № 1 (захист власності, право мирно володіти своїм майном).

Керуючись ст.ст. 76, 223, 263-265, 280 ЦПК України, -

С У Д

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про зобов`язання повернення грошових коштів в розмірі 3100 (три тисячі сто) гривень 00 копійок, - задовольнити.

Встановити порядок виконання рішення суду шляхом стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) 3100 (три тисячі сто) гривень 00 копійок.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) в дохід держави судовий збір у розмірі 840 гривень 80 копійок.

Рішення може бути оскаржене позивачем шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, тобто з 11 жовтня 2021 року.

Заочне рішення може бути переглянуте за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку.

С У Д Д Я: