Справа №461/3375/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2021 року Галицький районний суд м.Львова

у складі: головуючого судді Мисько Х.М.,

з участю секретаря судового засідання Євтушенка В.Ю.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представників відповідачів Гриновця О.Б., Івановича А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом адвоката Безбородька Тараса Миколайовича (79019, м.Львів, вул.Куліша, 36а/1) в інтересах ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса проживання: АДРЕСА_2 ; ІПН: НОМЕР_1 ) до Управління майном спільної власності Львівської обласної ради (адреса: 79008, м.Львів, вул.Винниченка, 18; ), Обласного комунального спеціалізованого підприємства «Галсільліс» (адреса: 79024, м.Львів, вул.Промислова, 9-б; ) про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в :

адвокат Безбородько Т.М. звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 із позовом до Управління майном спільної власності ЛОР, ОКСП «Галсільліс» про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обгрунтування позову покликається на те, що 10 березня 2017 року між Управлінням майном спільної власності Львівської обласної ради та ОСОБА_1 , укладено контракт про його призначення на посаду генерального директора обласного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства «Галсільліс» строком на п`ять років, починаючи з 10.03.2017 до 09.03.2022, що підтверджується трудовою книжкою. Вказаний контракт укладено на підставі рішення Львівської обласної ради від 07.03.2017 №380 «Про призначення генерального директора обласного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства «Галсільліс», та наказу Управління майном спільної власності Львівської обласної ради від 09.03.2017 №06-П. Наказом начальника Управління майном спільної власності Львівської обласної ради №09-П від 10 березня 2021 року, ОСОБА_1 звільнено з роботи з посади генерального директора обласного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства «Галсільліс» 11.03.2021, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 36 КЗпП України, за згодою сторін, та підпункту «б» пункту 5.2 контракту.

Вказане звільнення позивач вважає незаконним, оскільки фактично порушено процедуру та порядок здійснення такого. Зазначає, що роботодавець - Управління майном спільної власності Львівської міської ради, усвідомлюючи відсутність підстав для звільнення генерального директора ОКС ЛГП «Галсільліс» ОСОБА_1 - за власним бажанням, 10.03.2021 видав наказ про його звільнення на підставі підпункту «б» пункту 5.2. Контракту, тобто за угодою сторін, хоча будь яких передумов для цього не існувало. Вказує на те, що припинення трудового договору за угодою сторін можливе при досягненні згоди між власником та працівником, а в даному випадку, ОСОБА_1 , згоди на звільнення за угодою сторін не давав та такого волевиявлення не виражав, що підтверджується заявою від 10.03.2021, яка стала підставою для звільнення і в якій чітко зазначено «...за власним бажанням». Враховуючи те, що підстав для звільнення ОСОБА_1 за власним бажанням не існувало, Управління майном спільної власності Львівської обласної ради повинно було відмовити у задоволенні заяви від 10.03.2021 про звільнення ОСОБА_1 за власним бажанням та запропонувати йому припинити трудовий договір за угодою сторін, попередньо домовившись про дату звільнення. Відтак, адвокат Безбородько Т.М. вважає, що під час її звільнення було допущене грубе порушення норм трудового законодавства, які регулюють підстави для звільнення та порядок звільнення за п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП, а тому, просить позов задоволити.

02.07.2021 від Управління майном спільної власності ЛОР на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого просить відмовити в задоволенні позову повністю у зв`язку з наступним. Відповідно до рішення Львівської обласної ради від 07.03.2017 № 380 «Про призначення генерального директора обласного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства «Галсільліс» та наказу управління майном спільної власності Львівської обласної ради від 09.03.2017 № 06-П, , а також наданих повноважень згідно п. 2.2.6 Положення про управління майном спільної власності Львівської обласної ради, затвердженого рішенням Львівської обласної ради від 23.06.2006 № 33 із наступними змінами і доповнення, останній 10.03.2017 уклав контракт з ОСОБА_1 строком на 5 років. Укладеним контрактом у пункті 5.2 вказано, що контракт припиняється: а) у разі закінчення терміну його дії; б) за згодою сторін; в) до закінчення терміну дії контракту у випадках, передбачених пунктами 5.3, 5.4 цього контракту; г) з інших підстав, передбачених законодавством та цим контрактом. Основною підставою припинення трудового договору (контракту) за п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін) є домовленість між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом. 10.03.2021 управління майном спільної власності Львівської обласної ради отримало заяву ОСОБА_1 про звільнення з займаної посади генерального директора обласного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства «Галсільліс» за власним бажанням і запропонованою датою звільнення з 11.03.2021. Відповідно до отриманої заяви позивача, Управління надало згоду з свого боку щодо дати звільнення Позивача та видано наказ від 10.03.2021 № 09-П «Про звільнення генерального директора обласного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства «Галсільліс» згідно пункту 1 частини 1 статті 36 КЗпП України та підпункту «б» пункту 5.2 контракту, за згодою сторін. Крім того, 10.03.2021 Управління майном спільної власності Львівської обласної ради отримало заяву Позивача, якою він просив у зв`язку з звільненням з посади генерального директора обласного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства «Галсільліс» за згодою сторін (пункт 1 частина 1 статті 36 КЗпП України) з 11.03.2021 р. (наказ № 09-П від 10.03.2021 р.), відповідно до умов контакту виплатити вихідну допомогу в розмірі тримісячної заробітної плати. Отже, ОСОБА_1 даною заявою визнав та підтвердив, що його звільнення відбулось за згодою сторін, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 36 КЗпП України з 11.03.2021 р. на підставі виданого наказу №09-П від 10.03.2021р. Водночас, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що його звільнення відбулось з порушенням вимог чинного законодавства. Саме посилання на законодавство та практику Верховного Суду не є підставою для визнання звільнення незаконним та задоволення позову.

В.о. директора ОКСП «Галсільліс» подано до суду відзив на позовну заяву, в якому останній вказує на те, що відповідно до наказу Управління майном спільної власності Львівської обласної ради від 10.03.2021 № 09-П «Про звільнення генерального директора обласного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства «Галсільліс», ОСОБА_1 звільнено з роботи з посади генерального директора 11.03.2021, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 36 КЗпП України, та підпункту «б» пункту 5.2. контракту, за згодою сторін. Отже, у зв`язку з виданням Відповідачем -1 наказу від 10.03.2021 № 09-П, припинено дію контракту від 10.03.2017 року, укладеного між ОСОБА_1 та Управління майном спільної власності Львівської обласної ради.

Вважає, що наказ Управління майном спільної власності Львівської обласної ради прийнятий з дотриманням усіх вимог чинного законодавства, є законним та обґрунтованим. ОСОБА_3 звільнено за згодою сторін, відповідно до поданої заяви з 11.03.2021, як це було узгоджено сторонами трудових відносин, а не з ініціативи одного роботодавця як це зазначено у позовній заяві. Доводи позивача про протиправність оскарженого наказу не відповідають фактичним обставинам справи, не підтверджені жодними доказами та ґрунтуються на припущеннях. Таким чином, відповідачем було дотримано вимоги чинного законодавства щодо порядку та процедури звільнення позивача за згодою сторін відповідно до (пункт 1 частина 1 статті 36 КЗпП України).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представники - адвокат Безбородько Т.М. позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили такі задоволити з підстав, викладених у позовній заяві. Представники Відповідача 1 - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та Відповідача 2 - ОСОБА_6 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили та надали пояснення, аналогічні викладеним у відзивах на позовну заяву.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10 березня 2017 року між Управлінням майном спільної власності Львівської обласної ради та ОСОБА_1 , укладено контракт про його призначення на посаду генерального директора обласного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства «Галсільліс» строком на п`ять років з «10.03.2017 до 09.03.2022».

Вказаний контракт укладено на підставі рішення Львівської обласної ради від 07.03.2017 №380 «Про призначення генерального директора обласного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства «Галсільліс», та наказу Управління майном спільної власності Львівської обласної ради від 09.03.2017 №06-П.

Укладення контрактів регулюється ст. 21 Кодексу законів про працю України, а також Постановою Кабінету Міністрів України «Про впорядкування застосування контрактної форми трудового договору» від 19.03.1994 № 170.

Відповідно до частини третьої статті 21 КЗпП України, особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін.

Поруч з цим, відповідно до п. 13 постанови Пленум Верховного Суду України

№ 9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів», оскільки на працівників, з якими укладено контракт, поширюється законодавство про працю, що регулює відносини по трудовому договору, за винятком, встановленим для цієї форми трудового договору, їх трудовий договір може бути припинено й з інших підстав, передбачених законодавством (статті 36, 39-41 КЗпП).

Відповідно до п.1.2. Контракту, на його підставі виникають трудові відносини між керівником та Управлінням майном спільної власності Львівської обласної ради.

Згідно п.5.2. Контракт припиняється:

а) у разі закінчення терміну його дії;

б) за згодою сторін;

в) до закінчення терміну дії контракту у випадках, передбачених пунктами 5.3., 5.4. цього контракту;

г) з інших підстав, передбачених законодавством та цим контрактом.

Основною підставою припинення трудового договору (контракту) за п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін) є домовленість між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом.

10.03.2021 року Управління майном спільної власності Львівської обласної ради (вх. № 631 від 10.03.2021 року) отримало заяву ОСОБА_1 про звільнення з займаної посади генерального директора обласного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства «Галсільліс» за власним бажанням із запропонованою датою звільнення - з 11.03.2021.

10.03.2021 відповідно до отриманої заяви ОСОБА_1 про виявлене бажання на звільнення, Управлінням майном спільної власності Львівської обласної ради прийнято наказ від 10.03.2021 № 09-П, згідно якого ОСОБА_1 звільнено з посади генерального директора обласного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства «Галсільліс» 11.03.2021, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 36 КЗпП України та підпункту «б» пункту 5.2 контракту, за згодою сторін.

У відповідності до «Правового висновку Верховного Суду України у справі за № 6-1269цс16 » від 26 жовтня 2016 року , - однією з підстав припинення трудового договору є, зокрема, угода сторін (пункт 1 статті 36 КЗпП України).

Постановою ВСУ від 26.10.2016 р. по справі № 6-1269цс16 повернуто право на вільне волевиявлення на звільнення за угодою сторін.

Працівник має право відкликати свою заяву про звільнення, і це буде анулюванням домовленості про припинення договору за угодою сторін, оскільки свідчить про відсутність у працівника такої згоди на звільнення.

Зазначеним рішенням ВСУ, висловлено принципово нову правову позицію щодо анулювання домовленості про припинення договору за угодою сторін.

У разі домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за угодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами.

Розглядаючи позовні вимоги щодо оскарження наказу про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (угода сторін), суди повинні з`ясувати:

-чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою;

-чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення;

-чи не заявляв працівник про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін.

У позовній заяві позивач особисто стверджує, що заява, на підставі якої мало місце прийняття Управління майном спільної власності ЛОР оскаржуваного наказу, і яка 10.03.2021 була зареєстрована за № 631, написана, і підписана ним власноручно. Тобто, визнає обставину самостійного написання такої заяви. Таким чином, у спірних правовідносинах, волевиявлення позивача про звільнення, є очевидним.

ОСОБА_1 повністю усвідомлював правові наслідки написання заяви про звільнення за власним бажанням, а тому у разі незгоди з її умовами, останній міг вільно відмовитися від її написання. Водночас позивачем не вчинялись спроби скасувати подану 10.03.2021 заяву про звільнення, що свідчить про те, що намір відповідав дійсності.

Відповідно до п.8 постанови Пленум Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів», судам необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п.1 ст.36 КЗпП (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Як вбачається із матеріалів справи, у поданій ОСОБА_1 10.03.2021 заяві зазначено строк, у який останній просить звільнити його з посади. Станом на час розгляду вказаної заяви ОСОБА_1 інших заяв від нього не надходило.

Суд звертає увагу на те, що позивач жодним чином зацікавленості у продовженні трудових відносин із відповідачем не виразив. Більше того, подав до Управління заяву про виплату вихідної допомоги, датовану 10.03.2021 (вх. № 770 від 24.03.2021), в описовій частині якої констатує, що звільнений з 11.03.2021 з посади генерального директора ОКС ЛГП «Гальсільліс» за згодою сторін відповідно до пункту 1 частини 1 статті 36 КЗпПУ. Крім того, посилається на наказ Управління, вказавши в даній заяві номер та дату даного наказу. Це дає підстави вважати, що 10.03.2021 ОСОБА_1 відомі результати розгляду його заяви про звільнення, він був ознайомлений з наказом про його звільнення, в тому числі з підставою звільнення за угодою сторін, проти застосування якої він не став заперечувати.

Виходячи з вищенаведеного між працівником та роботодавцем було досягнуто домовленості про підставу та дату звільнення, що не суперечить чинному законодавстві та відповідає підпункту «б» пункту 5.2 контракту.

Частиною третьою ст. 205 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Такий висновок зробив Верховний Суд у постанові від 17.10.2018 № 222/438/17. Так, мовчання (не виявлення позивачем відсутності згоди на припинення трудових відносин) визнається виявом волі укласти/змінити угоду у випадках, передбачених законодавством.

Припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП застосовується у випадку взаємної згоди сторін трудового договору, але пропозиція (ініціатива) про припинення трудового договору за цією підставою може виходити як від працівника, так і від власника або уповноваженого ним органу. За угодою сторін може бути припинено як трудовий договір, укладений на невизначений строк, так і строковий трудовий договір. Припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП не передбачає попередження про звільнення ні від працівника, ні від власника або уповноваженого ним органу. День закінчення роботи визначається сторонами за взаємною згодою.

Крім цього, як на підставу своїх позовних вимог, позивач вказує на те, що незаконне звільнення відбулось у період його тимчасової непрацездатності з ініціативи роботодавця.

Однак, суд не приймає до уваги вказані доводи, оскільки жодною нормою Кодексу законів про працю України не встановлено обмежень у задоволенні заяви працівника на його звільнення за власним бажанням та угодою сторін у день перебування ним на листку непрацездатності. На цей вид звільнення не поширюється заборона щодо звільнення у період тимчасової непрацездатності, адже таке обмеження встановлено у випадках звільнення працівника з ініціативи роботодавця (органу призначення), відповідно до ст. 40 КЗпП. ОСОБА_3 звільнено за згодою сторін, відповідно до поданої заяви з 11.03.2021, як це було узгоджено сторонами трудових відносин, а не з ініціативи одного роботодавця як це зазначено у позовній заяві.

Оскільки в судовому засіданні не встановлено порушення відповідачем прав позивача в частині звільнення із займаної посади, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У відповідності до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

На підставі ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що відповідач, видаючи наказ від 10.03.2021 № 09-П про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади на підставі пункту 1 частини 1 статті 36 КЗпП України, не допустив порушення вимог трудового законодавства.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» та ч.3 ст.136 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст.ст.4, 5, 18, 81, 89, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

в задоволенні позову адвоката Безбородька Тараса Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Х.М. Мисько