1 РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/6356/21 2/335/2341/2021
07 жовтня 2021 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді Стеценка А.В., за участю секретаря судового засідання Резніченко Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що на підставі договору купівлі-продажу від 27.04.2021, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Горбашко М.В., зареєстрований в реєстрі для реєстрації нотаріальних дійза № 300, їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 .
У вказаній квартирі зареєстрована відповідач ОСОБА_2 , яка в ній не проживає та не сплачує за надані комунальні послуги, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має.
Реєстрація відповідача за зазначеною адресою створює певні складнощі позивачу у розпорядженні квартирою, яка вимушена нести додаткові витрати по сплаті комунальних послуг, у зв`язку з цим позивач просить суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .
Ухвалою судді від 23.06.2021 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, призначено розгляд справи у судовому засіданні.
У судове засідання позивач не з`явилась, до суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила позов задовольнити.
Відповідач у судові засідання не з`явилась, 30.09.2021 на адресу суду направила заяву про визнання позову, просила розгляд справи провести за її відсутності, зазначивши, що у зазначені в позові квартирі вона не проживає більше 20 років.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд доходить наступного висновку.
Відповідно до ст. ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є власником квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу, укладеного 27.04.2021 між позивачем (покупець), ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (продавці), посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Горбашко М.В., зареєстрований в реєстрі для реєстрації нотаріальних дійза № 300, та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 254541731 від 27.04.2021 (а.с. 7-10).
Згідно довідки Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради № 04-47/3292 від 17.06.2021 відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 з 11.11.1996 (а.с. 15).
На підтвердження зміни прізвища відповідача позивач надала суду копію свідоцтва про шлюб від 03.02.2002, актовий запис №663, з якого вбачається, що відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , після укладення шлюбу взявши прізвище « ОСОБА_6 ».
На підставі аналізу досліджених доказів, суд дійшов висновку про підтвердження обставин, викладених в позові, та обґрунтованість доводів позивача щодо підстав визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, яке перебуває у користуванні позивача.
Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.
Згідно роз`яснень у п. 34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності га інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства: статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК України, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.
У постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 у справі № 6-57цс11 зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Відповідно до приписів ч. 2 ст. 405 ЦК України, особа втрачає право на користування житлом, у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Частиною 4 ст. 206 передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Заява відповідача про визнання позову від 16.09.2021 подана відповідачем до початку розгляду справи по суті. На переконання суду, визнання відповідачем позову не суперечить закону. Обставин, що можуть свідчити про порушення прав, свобод чи інтересів інших осіб визнанням відповідачем позову, судом не встановлено.
З урахуванням вищевикладеного, позов слід задовольнити та визнати відповідача такою, що втратила право користування належної позивачеві на праві власності квартирою.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 ; проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Суддя А.В. Стеценко