Провадження № 4-с/761/162/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2021 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Горюк В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду скаргу Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на бездіяльність державного виконавця, заінтересовані особи: Дніпровський районний відділ держаної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

25.03.2021 р. ПАТ «УПБ» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність Дніпровського РВ ДВС у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), в якій просить визнати неправомірною бездіяльність відділу щодо невчинення дій, передбачених ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. № 1404-VІІІ (далі - Закон № 1404-VІІІ), у рамках виконавчого провадження № 63048044, а також зобов`язати відділ винести постанову про закінчення вказаного виконавчого провадження з підстави, передбаченої п.4 ч.1 ст. 39 Закону № 1404-VІІІ, та вжити всіх заходів, передбачених ч.1 ст. 40 Закону № 1404-VІІІ.

Свою скаргу представник заявника обґрунтовує тим, що на виконанні у Дніпровському РВ ДВС у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) перебуває виконавче провадження № 63048044 з примусового виконання виконавчого листа № 752/16309/19, виданого Шевченківським районним судом м.Києва, про зобов`язання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «УПБ» внести зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «УПБ», включивши до нього грошові вимоги ОСОБА_1 , за договором банківського вкладу «Лояльний» № 332942, особовий рахунок НОМЕР_1 , рахунок нарахованих процентів НОМЕР_2 від 16.03.2015 р., а також про стягнення з Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «УПБ» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 768,40 грн. 02.03.2021 р. представником ПАТ «УПБ» (Фондом гарантування вкладів фізичних осіб) на адресу Дніпровського РВ ДВС у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) направлено заяву від 25.02.2021 р. № 132-60-17/21 про закінчення виконавчого провадження, у якій останній просив закінчити виконавче провадження № 63048044 з підстави, передбаченої п.4 ч.1 ст. 39 Закону № 1404-VІІІ, та вжити всіх заходів, передбачених ч.1 ст. 40 Закону № 1404-VІІІ. Представник заявника зазначає, що вказана заява була проігнорована, у встановлений законом строк постанова про закінчення виконавчого провадження не виносилась. Разом з тим, посилаючись на те, що бездіяльність відділу щодо невинесення постанови про закінчення виконавчого провадження є неправомірною, оскільки це суперечить вимогам закону, представник заявника вважає, що вказаною бездіяльністю були порушені права заявника, а тому звернувся до суду з даною скаргою.

Заінтересована особа ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, однак на адресу суду надійшла його письмова заява, зі змісту якої вбачається, що останній проти заявлених вимог заперечив, просив суд відмовити у їх задоволенні, а також розглянути скаргу за його відсутності.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, своїх представників до суду не направили, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомили.

Враховуючи, що відповідно до ч.2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду, тому суд вважає за можливе розглянути скаргу за відсутності заявника та заінтересованої особи.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що на виконанні у Дніпровському РВ ДВС у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) перебуває виконавче провадження № 63048044 з примусового виконання виконавчого листа № 752/16309/19, виданого Шевченківським районним судом м.Києва, про зобов`язання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «УПБ» внести зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «УПБ», включивши до нього грошові вимоги ОСОБА_1 , за договором банківського вкладу «Лояльний» № 332942, особовий рахунок НОМЕР_1 , рахунок нарахованих процентів НОМЕР_2 від 16.03.2015 р., а також про стягнення з Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «УПБ» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 768,40 грн.

Відповідно до постанови правління Національного банку України від 28.08.2015 р. № 562 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Український професійний банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 28.08.2015 р. № 158 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Український професійний банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Український професійний банк».

Згідно з рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 27.08.2020 р. № 1593 «Про деякі питання ліквідації ПАТ «Український професійний банк» визначні Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», повноваження під час здійснення ліквідації ПАТ «Український професійний банк» здійснюються Фондом гарантування вкладів фізичних осіб безпосередньо з моменту внесення запису про державну реєстрацію припинення ПАТ «Український професійний банк» до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

02.03.2021 р. представником ПАТ «УПБ» (Фондом гарантування вкладів фізичних осіб) на адресу Дніпровського РВ ДВС у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) направлено заяву від 25.02.2021 р. № 132-60-17/21 про закінчення виконавчого провадження, у якій останній просив закінчити виконавче провадження № 63048044 з підстави, передбаченої п.4 ч.1 ст. 39 Закону № 1404-VІІІ, та вжити всіх заходів, передбачених ч.1 ст. 40 Закону № 1404-VІІІ, однак вказана заява була проігнорована, у встановлений законом строк постанова про закінчення виконавчого провадження не виносилась.

Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Звертаючись до суду з даною скаргою, представник заявника, як на підставу для її задоволення, посилається на неправомірність бездіяльності відділу щодо невинесення постанови про закінчення виконавчого провадження, оскільки Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «УПБ», яке є боржником, а тому вважає, що вказаною бездіяльністю відділу були порушені права заявника.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. № 1404-VІІІ (далі - Закон № 1404-VІІІ) встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 5 Закону № 1404-VІІІ визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Так, з метою примусового виконання рішення суду 16.09.2020 р. державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 63048044, на даний час проводяться виконавчі дії.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 39 Закону № 1404-VІІІ виконавче провадження підлягає закінченню у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника.

Разом з тим, Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Відповідно до статей 17, 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Міністерства, інші центральні органи виконавчої влади забезпечують систематичний контроль за додержанням у рамках відомчого підпорядкування адміністративної практики, що відповідає Конвенції та практиці Суду.

Згідно з частиною першою та четвертою статтею 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Конвенція не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (рішення ЄСПЛ у справі «Артіко проти Італії»). Особливо це стосується права на доступ до правосуддя в світлі права на справедливий суд, а саме: на сподівання, що справа не лише буде розглянута, але й державна влада буде дотримуватися прийнятого судом у відповідній справі остаточного рішення, буде діяти з урахуванням встановлених в ньому юридичних фактів і прав осіб та забезпечуватиме таким чином виконання рішення суду.

При цьому в рішенні ЄСПЛ у справі «Шмалько проти України» суд наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право па доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 pоку).

У справі «Войтенко проти України» суд знову повторює, що ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок (рішення у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії»).

За таких обставин, наявність норми пункту 4 частини 1 статті 39 Закону № 1404-VІІІ, якою передбачено закінчення виконавчого провадження у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника, не може суперечити принципу верховенства права, меті й завданням цивільного судочинства, які спрямовані на захист порушеного права та виконання остаточного судового рішення.

Аналогічного висновку викладено Верховним Судом в постанові від 06.11.2019 р. у справі № 761/14537/15-ц, а також в постанові від 15.04.2020 р. у справі № 761/24136/15-ц.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у державного виконавця Дніпровського РВ ВДВС у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) в даному випадку були відсутні правові підстави для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження з підстави, передбаченої п.4 ч.1 ст. 39 Закону № 1404-VІІІ, оскільки це суперечило б принципу верховенства права та меті й завданням цивільного судочинства.

За таких обставин, оскільки правові підстави для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження № 63841140 з підстави, вказаної у заяві представника ПАТ «УПБ», були відсутні, Дніпровським РВ ВДВС у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) неправомірної бездіяльності з даного приводу допущено не було, при цьому останній діяв у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та в межах своїх повноважень, тому суд вважає, що з боку Дніпровського РВ ВДВС у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) права чи свободи заявника порушені не були, у зв`язку з чим відмовляє в задоволенні скарги.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-81, 259-261, 268, 352-355, 447-451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

УХВАЛИВ:

Відмовити Публічному акціонерному товариству «Український професійний банк» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в задоволенні скарги на бездіяльність державного виконавця, заінтересовані особи: Дніпровський районний відділ держаної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), ОСОБА_1 .

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя: