Номер провадження: 22-ц/813/2830/21
Номер справи місцевого суду: 509/3010/19
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю. Б.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А. П.,

за участю секретаря Дерезюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28.07.2020 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_2 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом, в подальшому уточнивши його, до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

ОСОБА_2 у позовній заяві зазначив, що 27 жовтня 2007 року між ним, та відповідачем ОСОБА_1 було укладено шлюб, зареєстрований Третім відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 . На підставі рішення Приморського районного суду м.Одеси від 25 жовтня 2018 року шлюб між сторонами розірвано. Позивач стверджує, що під час перебування у шлюбі подружжям були накопичені грошові кошти, які зберігалися на банківських рахунках ОСОБА_1 . Втім, одразу після розірвання шлюбу, а саме 21 грудня 2018 року ОСОБА_1 самостійно розпорядилася грошовими коштами та придбала за договором купівлі-продажу квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

14 січня 2019 року ОСОБА_1 придбала земельну ділянку площею 0,05 га та житловий будинок загальною площею 123,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивач звернувся з вказаною позовною заявою до Овідіопольського районного суду Одеської області.

Постановою Одеського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 червня 2019 року було скасовано, справу направлено для розгляду до Приморського районного суду м. Одеси за встановлено підсудністю.

Ухвалою суду від 28 грудня 2019 року цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя прийнято до провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 10 лютого 2020 року.

До суду 22 січня 2020 року від позивача надійшла заява про зміну предмету позову шляхом стягнення з ОСОБА_1 на його користь грошових коштів у розмірі 2 210 170 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28.07.2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 2 173 734 (два мільйони сто сімдесят три тисячі сімсот тридцять чотири) грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, 27.08.2020 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, відповідно до якої просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, що подала апеляційну скаргу

При цьому посилаючись на те, що судом першої інстанції під час розгляду вказаної справи було порушено норми матеріального та процесуального права.

Так, апелянт вказує, що судом першої інстанції було прийнято заяву про зміну підстав позову з порушенням норм процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог визнавши договір дарування грошових коштів нікчемним.

ОСОБА_1 наголошує на тому, що суд першої інстанції позбавив її гарантованого права надати докази на спростування тверджень позивача в уточненій позовній заяві.

Також зазначає, матеріалами справи підтвержується те, що з серпня 2018 року сторони проживали окремо та спільного господарства не вели, та що грошові кошти, що є предметом спору належали ОСОБА_1 на праві приватної власності за договором дарування.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

29 жовтня 2020 року ОСОБА_2 подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

При цьому посилаючись на те, що грошові кошти, що є предметом спору було накопичено сторонами під час перебування у шлюбі та що судом першої інстанції під час розгляду позову про розірвання шлюбу не встановлювався факт припинення спільного життя та господарства між сторонами.

09 листопада 2020 року ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції було подано заперечення на відзив на апеляційну скаргу, відповідно до яких ОСОБА_1 не погоджується із ствердженнями позивача, викладеними у відзиві на апеляційну скаргу, вважає їх необгрунтованими та такими що не відповідають дійсності та спростовуються наявними матеріалами справи.

Також наголошує на тому, що ОСОБА_2 у відзиві на апеляційну скаргу не надає жодного доказу, що б підтвердив те, що грошові кошти, які є предметом спору, було саме накопичено сторонами.

09 лютого 2021 року на електронну адресу Одеського апеляційного суду від ОСОБА_3 надійшла заява про залучення до участі у справі третьої особи.

11 лютого 2021 року ОСОБА_3 до Одеського апеляційного суду було особисто подано заяву про залучення до участі у справі третьої особи.

12 лютого 2021 року від ОСОБА_1 надійшла заява про долучення до матеріалів справи письмових доказів, а саме копії рішення Печерського районного суду м. Києва від 23.12.2020 року про визнання договору дарування дійсним, справа №757/40633/20.

16 лютого 2021 року на адресу Одеського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшли заперечення на клопотання ОСОБА_3 про залучення до участі у справі у якості третьої особи.

Також 16 лютого 2021 року на адресу Одеського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшли додаткові пояснення до рішення Печерського районного суду від 23.12.2020 року.

Того ж дня на адресу Одеського апеляційного суду від представника ОСОБА_2 - адвоката Лоскутова С.П. надійшли заперечення щодо клопотання про залучення нового доказу, а саме: рішення Печерського районного суду м. Києва від 23.12.2020 року про визнання договору дарування дійсним, справа №757/40633/20.

18 лютого 2021 року на електронну адресу Одеського апеляційного суду м. Одеси від ОСОБА_1 надійшли письмові пояснення на заперечення представника позивача щодо залучення нового доказу.

02 березня 2021 року ОСОБА_1 до Одеського апеляційного суду було особисто подано письмові пояснення на заперечення представника позивача щодо залучення нового доказу.

Також 02.03.2021 року ОСОБА_1 убло подано пояснення в дебатах до апеляційної скарги по цивільній справі №509/3010/19 ОСОБА_1 від 18.02.2021 року.

03 березня 2021 року на електронну адресу Одеського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшли пояснення до апеляційної скарги, відповідно до яких відповідачка звертає увагу суду апеляційної інстанії на порушення норм матеріального та процесуалнього права допущені судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення.

Також було надано відзив на зеперечення представника позивача ОСОБА_4 стосовно залучення нового доказу.

19 березня 2021 року від ОСОБА_1 надійшло клопотання про залучення доказів, а саме копії відзиву ОСОБА_5 до Печерського районного суду м. Києва на позовну заяву ОСОБА_1 по справі №757/40633/20 з перекладом та нотаріально завірений та довідки VUB Banka відкритий на ім`я ОСОБА_5 , з якого ним були подаровані кошти.

25 березня 2021 року на електронну адресу Одеського апеляційного суду від ОСОБА_5 надійшла заява про залучення до участі у справі у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Також вказану заяву було продубльовано засобами поштового звязку від представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6

29 березня 2021 року на адресу Одеського апеляційного суду від ОСОБА_2 надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи нових доказів, а саме копії ухвали Київського апеляційного суду від 22.03.2021 року, довідку обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Престиж VII» від 12.03.2021 року, оригінал заяви виконавчого директора ОК ЖБК «Престиж VII» від 29.01.2021 року, копію постанови Верховного суду від 03.07.2019 року у справі №278/4775/14-ц, копія виписки з АТ КБ «ПриватБанк» про рух коштів.

29 березня 2021 року на адресу Одеського апеляційного суду від ОСОБА_5 надійшла заява про залучення до участі у справі у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

31 березня 2021 року на електронну адресу Одеського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшли заперечення на клопотання позивача щодо залучення нових доказів.

31 березня 2021 року на електронну адресу Одеського апеляційного суду від ОСОБА_2 надійшли заперечення щодо залучення третьої особи без самостійних вимог.

31 березня 2021 року на електронну адресу Одеського апеляційного суду від ОСОБА_2 надійшло клопотання про зупинення провадження у справі.

01 квітня 2021 року на електронну адресу Одеського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшли заперечення щодо зупинення провадження у справі.

Також 01 квітня 2021 року від ОСОБА_1 на електронну адресу Одеського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва.

19 квітня 2021 року на електронну адресу Одеського апеляційного суду від ОСОБА_5 надійшло клопотання про залучення доказів, а саме: копію пропозиції щодо подальших дій від 14.06.2018 року з перекладом на 2 арк.

24 травня 2021 року від ОСОБА_5 на адресу Одеського апеляційного суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів.

04 серпня 2021 року на електронну адресу Одеського апеляційного суду було надано письмові пояснення щодо договору дарування від ОСОБА_5 .

08 серпня 2021 року вказані пояснення було продубльовано засобами потового зв`язку.

13 вересня 2021 року на адресу Одеського апеляційного суду від ОСОБА_2 надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи нового доказу, а саме постанови Київського апеляційного суду від 12 травня 2021 року.

27 вересня 2021 року на електронну адресу Одеського апеляційного суду від ОСОБА_5 надійшли заперечення на клопотання про залучення доказів.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28 вересня 2020 року було відкрито провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28.07.2020 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

Ухвалою від 05.10.2020 року вказану цивільну справу було призначено до розгляду.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про залучення його до участі у справі у якості третьої особи було відмовлено.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 01 квітня 2021 року було залучено ОСОБА_5 до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

У судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 , її представник - адвокат Криворучко В.О. та представник третьої особи ОСОБА_5 - адвокат Стаценко В.М. апеляційну скаргу підтримали, просили суд її задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати з подальшим вирішенням питання про відмову у задоволенні позовних вимог.

Позивач - ОСОБА_2 та його представник - адвокат Лоскутов С.П. просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, що 27 жовтня 2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, який зареєстрований Третім Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 563, вели спільне господарство та мали спільний бюджет.

З копії позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу вбачається, що позов подано до канцелярії суду 06.08.2018 року (вхід. 82892/18, Том ІІ, а.с. 158).

За текстом позивачкою зазначено, що починаючи з грудня 2017 року спільне життя і збереження шлюбу з відповідачем стало суперечити інтересам позивача, у зв`язку з чим припинено спільне господарство та шлюбні стосунки.

23.10.2018 року ОСОБА_2 надав до Приморського районного суду м. Одеси заяву, відповідно до якої позовні вимоги ОСОБА_1 про розірвання шлюбу визнав та просив справу розглянути за його відсутністю. (вхід. 113046/18 від 23.10.2018 року, том ІІ, а.с. 160)

З талону-повідомлення № 000111 від 24.08.2018 року, вбачається що до Шевченківського ВП Приморського ВП в місті Одесі надійшло повідомлення щодо зміни чоловіком замків. (Том ІІ, а.с. 33)

Також в матеріалах справи наявна фотофіксація відповідної події. (Том ІІ, а.с.163-168)

З пояснень ОСОБА_1 від 24.08.2018 року наданих ст. ДОП Шевченківського ВП Пприморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області капітану поліції Трудникову вбачається, що 24.08.2018 року ОСОБА_2 було замінено замки в квартирі та встановлено сигналізацію « ОСОБА_7 ». (Том ІІ, а.с. 192-193)

Також ОСОБА_1 було написано заяву на ім`я начальника Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області підполковника Тітомира В.М., з якої вбачається, що ОСОБА_1 просить вжити заходи щодо свого чоловіка, з яким вона знаходиться у стадії розлучення, оскільки він перешкоджає потраплянню заявниці до квартири. (Том ІІ, а.с.36,37)

З відповіді Шевченківського ВП Приморського ВП в місті Одесі від 19.06.2020 року №36/1-ЖЕО №21401 вбачається, що в ході розгляду матеріалів встановлено, що конфлікт між ОСОБА_1 та чоловіком ОСОБА_2 йде за квартиру та перевіркою встановлено, що сторони перебувають у шлюборозлучному процесі та спільного господарства не ведуть. (Том ІІ, а.с. 39, 40)

З договору оренди квартири від 24.08.2018 року вбачається, що ОСОБА_8 передає, а ОСОБА_1 приймає у тимчасове користування двокімнатку квартиру загальною площею 60 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , термін оренди з 01.09.2018 року по 01.02.2019 року.(Том І, а.с. 182)

На підтвердження договору оренди ОСОБА_1 надано квитанції про сплату житлово-комунальних послуг за відповідний період оренди квартири. (Том ІІІ, а.с.217-221)

В матеріалах справи наявний акт мешканців будинку АДРЕСА_4 , з якого вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_9 проживають у кв. АДРЕСА_5 з 24.08.2018 року по 01.02.2019 року (Том І, а.с. 187) та Акт про непроживання особи за місцем реєстрації, з якого вбачається що починаючи з 24.08.2018 року ОСОБА_1 за місцем реєстрації за адресою АДРЕСА_6 починаючи з 24.08.2018 року не проживає. (Том ІІ, а.с. 126)

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2018 року шлюб між сторонами розірвано. Вказане рішення набрало законної сили 27 листопада 2018 року.

Згідно з інформаційної довідки Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» від 03 квітня 2020 року за № 20.1.0.0/7-20200323/1072 ОСОБА_1 за період з 01 серпня 2018 року по 24 жовтня 2018 року отримала на рахунок НОМЕР_2 грошові кошти в сумі 120395 доларів США, а за період з 13 серпня 2018 року по 27 листопада 2018 року отримала на рахунок НОМЕР_3 грошові кошти в сумі 39800 євро.

21 грудня 2018 року ОСОБА_1 придбала за договором купівлі-продажу квартиру АДРЕСА_7 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 21 грудня 2018 року.

14 січня 2019 року ОСОБА_1 придбала земельну ділянку площею 0,05 за 500000 грн. та житловий будинок загальною площею 123,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 14 січня 2019 року у розмірі 1199000,00 грн.

Відповідач стверджує, що кошти не є спільною власністю подружжя, оскільки отримані нею в якості подарунку від громадянина Республіки Словаччина ОСОБА_10 , з яким ОСОБА_1 перебуває у дружніх стосунках з лютого місяця 2018 року до теперішнього часу, тому кошти є особистою приватною власністю ОСОБА_1 та не підлягають поділу.

В підтвердження цього ОСОБА_1 до суду надана заява ОСОБА_5 від 18.07.2019 р., яка засвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Журавлем М.В., та банківські виписки VUB BANKA про рух коштів на рахунку ОСОБА_5 . (Том І, а.с. 141-150)

З довідки обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Престиж VII», вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є співвласниками квартири АДРЕСА_8 з 03.11.2016 року.

В період з 16.04.2018 року по 02.03.2021 року всі нараховані комунальні платежі по утриманню квартири АДРЕСА_9 в сумі 96415,01 грн. згідно квитанцій АТ КБ «Приватбанк» сплачено виключно ОСОБА_2 (Том ІІІ, а.с. 178)

З заяви за підписом Виконавчого директора ОК ЖБК «Престиж VII» Тонкович О.Б. вбачається, що останній не завіряв підписи мешканців будинку АДРЕСА_10 плато: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 (Том ІІІ, а.с. 179)

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23.12.2020 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано дійсним договір дарування грошових коштів у розмірі 120 395 доларів США та 39 800 євро, перерахованих ОСОБА_14 на ім`я ОСОБА_1 у період з 15.08.2018 року по 22.10.2018 року. Стягнуто із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 430 грн. 40 коп.

Постановою Київського апеляційного суду від 12 травня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, скасовано рішення Печерського районного суду м. Києва від 23.12.2020 року, ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визнання дійсним договору дарування коштів, відмовлено.

Також постановою Київського апеляційного суду від 12.05.2021 року встановлено наступне.

«….будь-яких належних та допустимих доказів, які б свідчили про ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору, позивачем до суду надано не було.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28.07.2020 року, ухваленим у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, позов задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 2 173 734 грн. 00 коп.

Ухвалюючи вказане рішення, Приморський районний суд м. Одеси дійшов висновку про те, що договір дарування валютних цінностей між ОСОБА_1 та ОСОБА_14 є нікчемним, оскільки не був нотаріально посвідченим.

Отже, зазначений договір дарування вже досліджувався та оцінювався Приморським районним судом м. Одеси при ухваленні рішення.

Натомість, вже після ухвалення вказаного рішення, позивач звернувся до Печерського районного суду м. Києва з даним позовом, а також скористався своїм правом на апеляційне оскарження рішення суду про поділ майна подружжя, надавши до Одеського апеляційного суду, у подальшому, в якості доказу оскаржуване рішення суду першої інстанції.

При цьому, слід наголосити, що за наявності спору про поділ спільного майна подружжя питання про належність майна на праві спільної сумісної власності подружжю або визнання майна особистою приватною власністю одного з подружжя, має вирішуватися виключно у межах даного спору, який, як вже вказувалося, наразі триває.»

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

П. п. 3, 4 ч. 1ст. 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Тому, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, у разі невизнання кредитором права боржника на припинення зобов`язання повністю або частково таке право підлягає захисту судом за позовом боржника шляхом припинення правовідношення повністю або частково на підставі пункту 7 частини другої статті 16 ЦК України.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу відповідачем не спростована.

Колегія не може погодитись із вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними.

За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

Обов`язок, передбачений статтями 12, 81 ЦПК України, щодо доведення обставин, які б вказували на наявність підстав, передбачених частинами другою, третьою статті 70 СК України, у такому випадку покладається на особу, яка ініціює питання про збільшення частки у спільному сумісному майні подружжя.

Так, наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а саме: талоном-повідомленням № 000111 від 24.08.2018 року, поясненнями ОСОБА_1 від 24.08.2018 року наданих ст. ДОП Шевченківського ВП Пприморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області капітану поліції, заявою на ім`я начальника Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області підполковника ОСОБА_15 , відповіддю Шевченківського ВП Приморського ВП в місті Одесі від 19.06.2020 року №36/1-ЖЕО №21401, договором оренди квартири від 24.08.2018 року, квитанціями про сплату житлово-комунальних послуг за відповідний період, актом мешканців будинку АДРЕСА_4 , підтверджується те, що з 24.08.2018 року сторони припинили фактичні шлюбні відносини та ведення сумісного господарства.

При цьому колегія судді не бере до уваги Акт про непроживання особи за місцем реєстрації ОК ЖБК «Престиж VII», оскільки він суперечить змісту заяви за підписом Виконавчого директора ОК ЖБК «Престиж VII» Тонкович О.Б. вбачається, що останній не завіряв підписи мешканців будинку АДРЕСА_10 плато: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .

Так, з заяви ОСОБА_5 від 18.07.2019 р., що засвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Журавлем М.В. та банківських виписок VUB BANKA про рух коштів на рахунку ОСОБА_5 вбачається, що останній перевів кошти на рахунок ОСОБА_1 у подарунок на придбання житла.

Згідно з інформаційної довідки Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» від 03 квітня 2020 року за № 20.1.0.0/7-20200323/1072 ОСОБА_1 за період з 01 серпня 2018 року по 24 жовтня 2018 року отримала на рахунок НОМЕР_2 грошові кошти в сумі 120395 доларів США, а за період з 13 серпня 2018 року по 27 листопада 2018 року отримала на рахунок НОМЕР_3 грошові кошти в сумі 39800 євро.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23.12.2020 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано дійсним договір дарування грошових коштів у розмірі 120 395 доларів США та 39 800 євро, перерахованих ОСОБА_14 на ім`я ОСОБА_1 у період з 15.08.2018 року по 22.10.2018 року. Стягнуто із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 430 грн. 40 коп.

Постановою Київського апеляційного суду від 12 травня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, скасовано рішення Печерського районного суду м. Києва від 23.12.2020 року ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визнання дійсним договору дарування коштів, відмовлено.

Також постановою Київського апеляційного суду від 12.05.2021 року встановлено наступне.

«….будь-яких належних та допустимих доказів, які б свідчили про ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору, позивачем до суду надано не було.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28.07.2020 року, ухваленим у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, позов задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 2 173 734 грн. 00 коп.

Ухвалюючи вказане рішення, Приморський районний суд м. Одеси дійшов висновку про те, що договір дарування валютних цінностей між ОСОБА_1 та ОСОБА_14 є нікчемним, оскільки не був нотаріально посвідченим.

Отже, зазначений договір дарування вже досліджувався та оцінювався Приморським районним судом м. Одеси при ухваленні рішення.

Натомість, вже після ухвалення вказаного рішення, позивач звернувся до Печерського районного суду м. Києва з даним позовом, а також скористався своїм правом на апеляційне оскарження рішення суду про поділ майна подружжя, надавши до Одеського апеляційного суду, у подальшому, в якості доказу оскаржуване рішення суду першої інстанції.

При цьому, слід наголосити, що за наявності спору про поділ спільного майна подружжя питання про належність майна на праві спільної сумісної власності подружжю або визнання майна особистою приватною власністю одного з подружжя, має вирішуватися виключно у межах даного спору, який, як вже вказувалося, наразі триває.»

Надаючи оцінку договору дарування грошових коштів ОСОБА_1 громадянином Словаччини ОСОБА_14 колегія зазначає наступне.

Відповідно до § 4 пункт 2 Регламенту Рим І: «У тих випадках, коли до договору не застосовується пункт 1 або, якщо до елементів договору будуть застосовуватись більш ніж один з підпунктів від а) до h) пункту 1, договір регулюється законом країни, в якій сторона що вимагає здійснення характерного виконання договору, постійно проживає».

Оскільки, ОСОБА_16 , який вплинув на характерне виконання договору (тобто акт дарування, здійснений за допомогою банківських переказів), постійно проживає в Словацькій Республіці, договір дарування між дарувальником ОСОБА_17 і обдарованою пані ОСОБА_18 регулюється законодавством Словацької Республіки.

Згідно зі словацьким законодавством, при даруванні фінансових засобів не обов`язково укладати договір дарування у письмовій формі. Відповідно до Розділу 628 пар., 2 Закону №10/1964 Збірник законів Цивільного кодексу з поправками (далі - «Цивільний кодекс»), договір дарування повинен укладатися в письмовій формі тільки в тому випадку, якщо дарування стосується нерухомого майна або якщо рухома річ не передається або не приймається в момент дарування.

Словацьке законодавство (тобто Цивільний кодекс Словацької Республіки, який регулює правові аспекти дарування) не містить вимог щодо письмової форми в разі дарування фінансових засобів, якщо вони були передані і прийняті одночасно. Письмова форма не потрібна в разі дарування будь-якої суми коштів іншій особі.

Відповідно до вищевикладеного, за законодавством Словацької Республіки, договір дарування вважається так званим «реальним договором», що означає, що шляхом здійснення простого акта дарування, тобто реальною передачею і реальним отриманням фінансових засобів, договір дарування належним чином та правильно укладено.

Виходячи із зазначеного колегія не може погодитись із висновком суду першої інстанції щодо нікченості вказаного договору дарування.

Колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем спростована презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними у період шлюбу, а саме поширення правового режиму спільного сумісного майна на грошові кошти, що отримані ОСОБА_1 від ОСОБА_5 у період з серпня 2018 року по жовтень 2018 ркоу.

У відповідності до пункту 2 частини 1статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За положеннями частини першоїстатті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28.07.2020 року слід скасувати та постановити нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя - відмовити.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28.07.2020 року скасувати.

Постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя - відмовити у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 14 407,50 грн.

Повний текст судового рішення складено 11 жовтня 2021 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: А. П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе