справа № 570/4391/21
провадження № 2/570/1352/2021
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2021 року

Суддя Рівненського районного суду Рівненської області Кушнір Н.В., розглянувши заяву про самовідвід судді Кушнір Н.В. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору дарування житлового будинку з надвірними будівлями та договору дарування земельної ділянки недійсними,

в с т а н о в и в:

оскільки Рівненським районним судом Рівненської області в особі судді Кушнір Н.В. вже було розглянуто аналогічну цивільну справу та прийнято у ній рішення, подана заява про самовідвід судді Кушнір Н.В.

Згідно з ч.8 ст.40 ЦПК України суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи.

Ознайомившись із матеріалами справи, суд прийшов до таких висновків.

18 листопада 2020 року Рівненським районним судом Рівненської області в особі судді Кушнір Н.В. відмовлено у позові ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування житлового будинку недійсним.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 13 квітня 2021 року рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 18 листопада 2020 року скасовано, позов ОСОБА_1 задоволено.

Постановою Верховного Суду від 01 вересня 2021 року постанову Рівненського апеляційного суду від 13 квітня 2021 року скасовано, рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 18 листопада 2020 року в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним договору дарування житлового будинку від 20 грудня 2005 року змінено, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови та залишено в силі в іншій частині.

Зважаючи на складність і різноманітність цивільних справ, життєвих явищ, із ними пов`язаних, законодавець не став встановлювати вичерпний перелік для відводу судді. Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини наявність безсторонності відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивними критеріями. У кожній окремій справі слід враховувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступень, що свідчать про небезсторонність суду. Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

П.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у відповідній частині передбачено: «Кожен має право на справедливий розгляд його справи…незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру…». Вимога «безсторонності», згідно з судовою практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Білуха проти України», «Салов проти України», «Мироненко проти України», «Фельдман проти України») характеризується двома критеріями: перший полягає у намаганні визначити особисте переконання судді у конкретній справі, а другий - у з`ясуванні того, чи забезпечив суддя достатні гарантії для виключення будь-якого розумного сумніву з цього приводу у сторін.

Оскільки судом в особі судді Кушнір Н.В. вже розглядалася аналогічна цивільна справа за участю тих самих сторін та було прийнято у ній рішення, розгляд даної справи вказаним суддею може сприйматися сторонами як порушення їх права на справедливий суд, що закріплений в нормах міжнародного права, зокрема Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виходячи з етичних та моральних засад, беручи до уваги, що з метою уникнення у сторін будь-яких сумнівів в об`єктивності та неупередженості судді при розгляді даної справи, запобігання конфліктних ситуацій, які ставлять під сумнів неупередженість судді при розгляді даної справи, та для прискорення подальшого розгляду справи, головуючий підлягає самовідводу.

Перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду визначені ч.1 ст.353 ЦПК України, якою не передбачено оскарженню в апеляційному порядку окремо від рішення суду такої ухвали. Відповідно до п.4 ч.5 ст.357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду та повертається судом апеляційної інстанції, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду. Згідно з ч.2 ст.353 ЦПК України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду. Разом з тим, враховуючи вимоги ст.6 Конвенції прав людини і основоположних свобод, якою передбачено право на справедливий суд, позбавлення за даних обставин права на апеляційне оскарження є фактично порушенням принципів рівності всіх перед законом і судом та доступу до правосуддя.

З огляду на викладене, керуючись ст.39 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

задоволити самовідвід судді Кушнір Н.В. при розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору дарування житлового будинку з надвірними будівлями та договору дарування земельної ділянки недійсними.

Передати до канцелярії Рівненського районного суду Рівненської області для передачі її до провадження іншого судді в порядку ст.33 ЦПК України вказану цивільну справу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Суддя Кушнір Н.В.