Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

07 жовтня 2021 року Черкаський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді Морозова В.В.

при секретарі Швидкій І.О.

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 3/4 частини спадкового майна, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулась до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати- ОСОБА_3 . Після її смерті залишилось спадкове майно у вигляді 1/2 частини домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_1 . Ще за життя її матір склала заповіт на все належне їй майно на її ім`я. Відповідач по справі є рідним сином померлої ОСОБА_3 , та її рідним братом.

Після смерті матері вона звернулась до Черкаської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом. Була заведена спадкова справа за № 123/2020. Окрім неї, з заявою про прийняття спадщини звернувся також і відповідач по справі.

21 листопада 2020 року нотаріус винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з огляду на те, що неможливо визначити склад спадкового майна, оскільки в матеріалах спадкової справи є рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 24.09.1982 року та 31.03.2015 року, відповідно до яких померлій ОСОБА_3 належить цілий житловий будинок, за адресою: АДРЕСА_1 , та відповідно 16.04.2015 року було зареєстровано право власності на вказане домоволодіння на її ім`я.

Проте в матеріалах спадкової справи також наявне рішення апеляційного суду Черкаської області від 24.01.2019 року, яким рішення Черкаського районного суду від 31.03.2015 року про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю було скасоване, проте до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не було внесено зміни, щодо частки у праві власності ОСОБА_3 .

Таким чином, через нотаріальні органи вона як спадкоємець позбавлена умов для отримання свідоцтва про право на спадщину на конкретне спадкове майно, речове право на яке не зареєстроване у Державному реєстрі прав на нерухоме майно за померлою ОСОБА_3 .

Відповідно до рішення народного суду Черкаського району, Черкаської області від 24 вересня 1982 року шлюб між їхніми батьками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був розірваний та проведений реальний розподіл домоволодіння у АДРЕСА_1 де кожному із сторін було виділено по 50% домоволодіння, тобто по 1/2 частині. До 1993 року батьки проживали як одна сім`я, а потім батько був засуджений до позбавлення волі. ІНФОРМАЦІЯ_2 батько помер.

Мати позивача - ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом про визнання за нею права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, оскільки весь час доглядала, робила переоблаштування, ремонти даного домоволодіння, несла всі витрати по похованню батька. Позивач з братом не прийняли з братом спадщину, надаючи перевагу матері в отриманні домоволодіння в цілому. 31 березня 2015 року позовна заява матері була задоволена та винесено рішення, відповідно до якого їхня матір 16.04.2015 року зареєструвала право власності на вищевказане домоволодіння. Але відповідач по справі передумав, та звернувся до апеляційного суду і оскаржив дане рішення, вказуючи, що знаходився в АТО і не знав про таке рішення його матері, та виявив бажання спадкувати після смерті батька його частину домоволодіння. Рішенням апеляційної інстанції від 24 січня 2019 року було скасовано рішення Черкаського районного суду від 31 березня 2015 року, та у позові матері стосовно набуття права власності в результаті набувальної давності відмовлено.

Але, як вказує нотаріус у постанові про відмову у вчинені нотаріальної дії, дане рішення суду відповідач не зареєстрував, чим позбавив її можливості отримати в нотаріальному порядку свідоцтва про право на спадщину по заповіту матері. На даний час вони не можуть дійти згоди, та вирішити дане питання добровільно, оскільки мають з відповідачем неприязні відносини, тому вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Оскільки відповідач по справі відповідно до ст.1241 ЦК України має право на обов`язкову частку у спадщині їхньої матері (інвалід 2-ї групи) його частка у спадковому майні складає 1/4 частина.

Їхні частки з відповідачем визначаються в таких загальних розмірах: їй необхідно виділити 3/4 частини спадкового майна, а відповідачу - 1/4 частини.

У зв`язку із вищевикладеним, позивач просить суд визнати за нею право власності на 3/4 частини спадкового майна яке складається з 1/2 частини домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_1 .

У підготовче судове засідання позивач не з`явилась, проте подала до суду заяву про слухання справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач у підготовче судове засідання не з`явився, подавши до суду заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 11.03.2020 року року Серія НОМЕР_1 .

Відповідно до заповіту від 06.12.2013 року, який посвідчено секретарем Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області Тараненко Т.О. та зареєстровано у реєстрі за № 1065, ОСОБА_3 заповіла усе своє майно на випадок своєї смерті ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішенням народного суду Черкаського району Черкаської області від 24.09.1982 року, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано та проведено реальний розподіл домоволодіння, яке розташоване у АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_3 право власності на 50% домоволодіння і виділено їй реально у будинку - вітальню 15,04 кв.м., частину кухні № 5- 5.83 кв.м., всього 20,87 кв.м., прибудову до будинку, погріб і літню кухн в сараї. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 50 % домоволодіння і виділено реально у будинку кімнату № 1 - 11.1 кв.м., спальню № 2 , частину кухні № 5 - 3,47 кв.м., сарай і туалет.

Вказане право власності на підставі рішення народного суду Черкаського району Черкаської області від 24.09.1982 року батьком позивача - ОСОБА_4 не було зареєстровано станом на 01.01.2013 р., про що свідчить довідка КП "ЧООБТІ" від 29.08.2020 р. № 13714о, що міститься у матеріалах спадкової справи, які надано на запит суду Черкаською районною нотаріальною конторою.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 31.03.2015 року, позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено та визнано за нею право власності за набувальною давністю на 1/2 частину жилого будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 , що належало ОСОБА_4 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На підставі вказаних рішень суду ОСОБА_3 було зареєстровано право власності на цілий будинок по АДРЕСА_1 , про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 36360696 від 16.04.2015 року.

Однак постановою Апеляційного суду Черкаської області від 24.01.2019 року, яка набрала законної сили 24.01.2019 року рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 31.03.2015 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Суд констатує, що зміни у праві власності відповідно до постанови Апеляційного суду Черкаської області від 24.01.2019 року ОСОБА_3 у встановленому законом порядку зареєстровано не було.

Постановою державного нотаріуса Черкаської районної державної нотаріальної контори від 21.11.2020 року № 878/02-31, ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель і споруд, які були рішенням суду від 24.09.1982 року виділені за ОСОБА_3 - відмовлено.

Позивачем виготовлено технічний паспорт на домоволодіння по АДРЕСА_1 26.02.2014 року та отримано висновок про вартість майна 04.08.2021 року, який складено ПП "Деметра-Лайф", згідно якого вартість 1/2 частини домоволодіння становить 20800,00 грн.

Судом витребувано матеріали спадкової справи від Черкаської районної державної нотаріальної контори після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та відповідно до вказаних матеріалів, після її смерті із заявами про прийняття спадщини звернулись позивач та відповідач по справі, свідоцтва про право на спадщину не видавались.

Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 30.09.2021 року № 66663540, заповіт, складений ОСОБА_3 чинний.

Згідно з довідкою виконавчого комітету Білозірської сільської ради від 11.03.2020 року №902, за ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 рахується житловий будинок по АДРЕСА_1 . На час відкриття спадщини крім померлої у господарстві ніхто не зареєстрований. Земельна ділянка розміром 0,18 га не приватизована. Державний акт на право приватної власності не видано.

Згідно посвідчення серії НОМЕР_3 , ОСОБА_2 є інвалідом другої групи безтерміново.

Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права».

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованою Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950р.), ратифікована Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Протоколу № 1 (1952 р.) передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до п. 23 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Відповідно до ч.1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Після смерті ОСОБА_3 залишилося спадкове майно, яке фактично є 1/2 частиною від домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , яке згідно із заповітом від 06.12.2013 року має право успадкувати позивач по справі, однак, відповідач як інвалід 2 групи має право на обов`язкову частку у спадщині, тобто на половину від частки, на яку він би мав право у випадку спадкування за законом - 1/4 частину від 1/2 частини домоволодіння, тоді як позивачу належить успадкувати 3/4 частини від 1/2 частини домоволодіння. Частка позивача, на яку вона має право після смерті матері становить 3/8 частини від усього будинку, однак позивач у позовній вимозі просить визнати за нею право власності лише після смерті матері - ОСОБА_3 , в той час як не заявляє позовних вимог про визнання за нею права власності на 1/2 частину домоволодіння у порядку спадкування за законом, на яку за її батьком ОСОБА_4 визнано право власності рішенням народного суду Черкаського району Черкаської області від 24.09.1982 року. Так само, аналогічних зустрічних позовних вимог не заявлено і відповідачем по справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи вказані обставини, та те, що суд не може вийти за межі заявлених вимог, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, підтвердженими належними доказами, а тому підлягають до задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1217, 1218, 1222, 1266, 1276 ЦК України, керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування за заповітом на 3/4 частини від 1/2 частини домоволодіння, що знаходиться по АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ознайомитись з повним текстом судового рішення, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: В. В. Морозов