ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2021 року

м. Черкаси

Справа № 710/592/21
Провадження № 22-ц/821/1639/21
категорія 304070000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Бородійчука В.Г., Нерушак Л.В.

за участю секретаря: Винник І.М.

учасники справи:

позивач: Національний університет цивільного захисту України в особі відокремленого структурного підрозділу Черкаського інституту пожежної безпеки імені Героїв Чорнобиля Національного університету цивільного захисту України

відповідач: ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 01 липня 2021 року у справі за позовом Національного університету цивільного захисту України в особі відокремленого структурного підрозділу Черкаського інституту пожежної безпеки імені Героїв Чорнобиля Національного університету цивільного захисту України до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надання освітніх послуг ( постановленого в приміщенні Шполянського райсуду Черкаської області під головуванням судді Побережної Н.П.) , -

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2021 року Національний університет цивільного захисту України в особі відокремленого структурного підрозділу Черкаського інституту пожежної безпеки імені Героїв Чорнобиля Національного університету цивільного захисту України (далі - Університет)звернувся до Шполянського районного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надання освітніх послуг.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 01.09.2017 року між ОСОБА_1 та Університетом було укладено договір про надання освітніх послуг № 15м від 01.09.2017 року, відповідно до умов якого останній бере на себе зобов`язання за рахунок коштів відповідача здійснити його навчання в Черкаському інституті пожежної безпеки імені Героїв Чорнобиля Національного університету цивільного захисту України на денній формі, освітнього рівня «магістр» за спеціальністю 053 «Психологія», зі строком навчання, який відповідає терміну навчання.

Згідно з наказом (по особовому складу) від 14.08.2017 № 287 о/с відповідача було зараховано з 01.09.2017 студентом 1 курсу денної форми навчання за спеціальністю 053 «Психологія» за рахунок фізичних або юридичних осіб згідно з додатком.

У термін навчання відповідача, за який не було сплачено, Університет належним чином надавав можливість безперешкодно отримувати освітні послуги, тобто відповідачу надавалася можливість навчатися, отримувати освітні послуги, користуватися матеріальною базою ЧІПБ ім. Героїв Чорнобиля НУЦЗ України, тощо.

Позивач зазначає, що увесь час навчання за ОСОБА_1 зберігалося місце в академічній групі. З метою забезпечення конституційного права відповідача на освіту, позивачем не застосовувалось право на відрахування його з навчального закладу, передбачене п. 15 договору.

Наказом ЧІПБ ім. Героїв Чорнобиля НУЦЗ України від 12.04.2018 року (по особовому складу) ОСОБА_1 був відрахований з навчального закладу за невиконання навчального плану.

З метою погашення заборгованості ОСОБА_1 за надані освітні послуги, вказує ЧІПБ ім. Героїв Чорнобиля НУЦЗ України, на адресу відповідача був направлений лист (претензія) №37-14-05/967 05.05.2018 з проханням погасити грошову заборгованість у сумі 6500,00 грн.

Проте, на претензію відповідач не відреагував, заборгованість в добровільному порядку не була погашена, в зв`язку з чим позивач змушений звернутися з позовом до суду за захистом своїх прав.

Позивач вказує, що ОСОБА_1 була внесена плата за осінній навчальний семестр в повному обсязі, а за період з лютого 2018 до квітня 2018 року плата за навчання відповідачем не вносилася, у зв`язку із цим у відповідача виникла заборгованість перед ЧІПБ ім. Героїв Чорнобиля НУЦЗ України по договору у сумі 6500,00 грн., що складається з основного боргу 5000,00 грн. та нарахованої пені в розмірі 1500,00 грн.

В зв`язку з вищевикладеним, позивач просив постановити судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь Національного університету цивільного захисту України в особі відокремленого структурного підрозділу Черкаського інституту пожежної безпеки імені Героїв Чорнобиля Національного університету цивільного захисту України заборгованість за надання освітніх послуг в розмірі 6500,00 грн., що складається з основного боргу 5000,00 грн. та нарахованої пені в розмірі 1500,00 грн., а також вирішити питання про судовий збір.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 01 липня 2021 року позовні вимоги Національного університету цивільного захисту України в особі відокремленого структурного підрозділу Черкаського інституту пожежної безпеки імені Героїв Чорнобиля Національного університету цивільного захисту України - задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Університету заборгованість за надання освітніх послуг в розмірі 6500,00, яка складається з 5000,00 грн. основний борг, 1500,00 грн. пеня.

Вирішено питання про судовий збір.

Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивоване тим, що позивачем повністю виконано свої зобов`язання за укладеним договором про надання освітніх послуг № 15м від 01.09.2017 року, водночас відповідач не виконав свої зобов`язання за договором та має заборгованість перед позивачем, яка складається з оплати за навчання та нарахованої пені.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 03 серпня 2021 року ОСОБА_1 , вважаючи оскаржуване рішення суду першої інстанції необґрунтованим, постановленим при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просив скасувати рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 01 липня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Також, стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати в розмірі 3405, 00 грн.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що судом першої інстанції при розгляді даної справи не враховано, що відповідно до договору про надання освітніх послуг, відповідачем було внесено на розрахунковий рахунок інституту плату за навчання за перший семестр в розмірі 5000,00 грн. При цьому, зазначає ОСОБА_1 , він жодного разу не з`явився на навчання та не виконав навчальний план, оскільки в подальшому не планував продовжувати навчання у вказаному Університеті.

Крім того, зазначає, що договором не передбачено стягнення коштів в разі, якщо виконавець не приступив до навчання та не виконав навчальний план. В цьому разі не повертаються кошти, попередньо внесені за навчання.

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов до апеляційного суду від Національного університету цивільного захисту України, зазначено, що позивач не погоджується з вимогами особи, яка подає апеляційну скаргу ОСОБА_1 , вважаючи їх безпідставними.

Зокрема, у відзиві зазначено, що ОСОБА_1 факт відсутності на навчанні не підтверджує жодними доказами, але погоджується, що не виконав навчальний план, що відповідно до пункту 4 ч. 1 ст. 46 Закону України «Про вищу освіту» є підставою для відрахування здобувача, у зв`язку із чим наказом ЧІПБ ім. Героїв Чорнобиля НУЦЗ України від 12.04.2018 року (по особовому складу) відповідач був відрахований з навчального закладу.

Поряд з цим, у термін навчання відповідача, за який не було сплачено, ЧІПБ ім. Героїв Чорнобиля НУЦЗ України належним чином надавав можливість безперешкодно отримувати освітні послуги, тобто відповідачу надавалася можливість навчатися, отримувати освітні послуги, користуватися матеріальною базою ЧІПБ ім. Героїв Чорнобиля НУЦЗ України. Весь час навчання за ОСОБА_1 зберігалося місце в академічній групі. З метою забезпечення конституційного права відповідача на освіту, позивачем тривалий час не застосовувалось право на відрахування його з навчального закладу за невиконання умов договору.

Таким чином, позивач вважає, що суд першої інстанції постановив рішення, яке повністю відповідає нормам матеріального і процесуального права, а висновку суду, викладені в рішенні, повністю відповідають обставинам справи.

Фактичні обставини справи

Як вбачається з наявних матеріалів справи, а саме положень договору №15 м від 01.09.2017 року, укладеному між ОСОБА_1 та відокремленим структурним підрозділом Національного університету цивільного захисту України - Черкаським інститутом пожежної безпеки імені Героїв Чорнобиля Національного університету цивільного захисту України, останній бере на себе зобов`язання за рахунок коштів замовника здійснити надання одержувачу освітньої послуги, а саме: надання освітньої послуги, пов`язаної з одержанням вищої освіти.

Строк надання освітньої послуги відповідає терміну навчання замовника в інституті і визначається датою зарахування 01.09.2017 року та орієнтовною датою відрахування його з навчального закладу 12.04.2018 року.

П. 12 Договору передбачено, що за несвоєчасну оплату освітніх послуг замовник сплачує інституту пеню в розмірі 0,5% несплаченої суми за кожний день прострочення (а.с. 6).

Відповідно до розрахунку заборгованості ОСОБА_1 згідно з договором від 01.09.2017 року № 15м станом на 05.05.2021 року за період розрахунку 11.02.2018 року по 12.04.2018 року загальна сума заборгованості, разом з пенею, становить 6500,00 грн. (а.с. 7).

Згідно з наказом (по особовому складу) № 138 від 12.04.2018 року «Про відрахування студентів 1-го та 2-го курсу денної форми навчання» було вирішено відрахувати з інституту ОСОБА_1 студента 1-го курсу денної форми навчання за рахунок коштів фізичних, юридичних осіб освітнього рівня «магістр» спеціальності 053 «Психологія» з 11.04.2018 року (а.с. 8).

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону України «Про вищу освіту» ( в редакції, яка діяла на час виникнення правовідносин) прийом на навчання до закладів вищої освіти здійснюється на конкурсній основі відповідно до Умов прийому на навчання для здобуття вищої освіти, затверджених центральним органом виконавчої влади в сфері освіти і науки.

Наказом Міністерства освіти і науки України від 13 жовтня 2016 року № 1236 затверджено Умови прийому на навчання до вищих навчальних закладів України на 2017 рік ( далі Умови прийому).

Відповідно до п. 3 розділу Х Умов прийому договір про надання освітніх послуг між вищим навчальним закладом і фізичною (юридичною) особою укладається після видання наказу про зарахування. У разі якщо договір не буде укладено протягом двох тижнів з дати видання наказу про зарахування, наказ про зарахування цієї особи скасовується. Оплата навчання здійснюється згідно з договором, укладеним сторонами.

Відповідно п. 1 розділу ХІІ Умов прийому наказ про зарахування на навчання видається керівником вищого навчального закладу на підставі рішення приймальної комісії.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Умов прийому особи, які без поважних причин не приступили до занять протягом 10 календарних днів від дня їх початку, відраховуються з вищого навчального закладу.

Відповідно до п. 5 ст. 46 Закону України «Про вищу освіту» ( в редакції, яка діяла на час виникнення правовідносин) підставами для відрахування здобувача вищої освіти є: порушення умов договору (контракту), укладеного між закладом вищої освіти та особою, яка навчається, або фізичною ( юридичною) особою, яка оплачує таке навчання.

Відповідно до ст. 73 Закону України «Про вищу освіту» вищий начальний заклад відповідно до свого статуту може надавати фізичним та юридичним особам платні послуги в галузі вищої освіти та пов`язаних з нею інших галузях діяльності за умови забезпечення провадження освітньої діяльності.

Згідно з ч. 6 ст. 73 Закону України «Про вищу освіту» розмір плати за весь строк навчання для здобуття відповідного ступеня вищої освіти, підвищення кваліфікації, а також порядок оплати освітньої послуги (разово, щороку, щосеместрово, щомісяця) встановлюються у договорі (контракті), що укладається між закладом вищої освіти та фізичною (юридичною) особою, яка замовляє плату освітню послугу для себе або для іншої особи, беручи на себе фінансові зобов`язання щодо її оплати.

Відповідно до п. 11 договору про надання освітніх послуг за невиконання або неналежне виконання зобов`язань цього договору, сторони несуть відповідальність згідно із законом та цим договором.

Згідно із п. 14 договору про надання освітніх послуг у разі дострокового розірвання договору у зв`язку з порушенням замовником договірних зобов`язань або невиконання одержувачем обов`язків визначених статтею 63 Закону України «Про вищу освіту», кошти, що були внесені замовником, залишаються у виконавця та використовуються для виконання його статутних завдань.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 63 Закону України «Про вищу освіту» ( в редакції, яка діяла на час виникнення правовідносин) особи, які навчаються у вищих навчальних закладах, зобов`язані виконувати вимоги освітньої (наукової) програми.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначав, що він дійсно вступив на навчання та заключив договір про надання освітніх послуг № 15м від 01.09.2017, здійснивши оплату за один семестр навчання в розмірі 5000,00 грн. Крім того, апелянт також зазначив, що навчальний план він не виконав, оскільки не планував навчання у вказаному навчальному закладі.

При цьому, ОСОБА_1 факт своєї відсутності на навчанні не підтвердив належними доказами, але погодився, що не виконав навчальний план, що відповідно до пункту 4 ч. 1 ст. 46 Закону України «Про вищу освіту» є підставою для відрахування здобувача.

Отже, відповідно до наказу ЧІПБ ім. Героїв Чорнобиля НУЦЗ України від 12 квітня 2018 року (по особовому складу) відповідач ОСОБА_1 був відрахований з навчального закладу.

Щодо посилань ОСОБА_1 у скарзі на п. 3 розділу ХІІ Умов прийому на навчання до вищих навчальних закладів України в 2017 році, що затверджені наказом Міністерства юстиції України 23 листопада 2016 року за № 1515/29645, то дані посилання є безпідставними, оскільки п. 2 розділу ХІІ Умов передбачено, що зараховані особи можуть бути вилучені з наказу про зарахування до вищого навчального закладу за власним бажанням, відраховані з вищого навчального закладу за власним бажанням, а таким особам повертаються документи, подані ними, не пізніше наступного дня після подання заяви про відрахування.

Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Проте, в матеріалах справи, відсутні докази того, що відповідач подавав заяву про відрахування з вищого навчального закладу за власним бажанням. Також, відсутні докази, що ОСОБА_1 оскаржував підстави, які викладені у наказі про відрахування, та не надав докази того, що позивачем не надавалися освітні послуги.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Згідно з вимогами ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, встановлений договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послуг.

Також ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 3 ст. 903 ЦК України у разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 12 укладеного між сторонами Договору № 15м від 1.09.2017 року за несвоєчасну оплату освітніх послуг замовник сплачує інституту пеню в розмірі 0,5% несплаченої суми за кожний день прострочення. Відповідач був відрахований з Черкаського інституту пожежної безпеки імені Героїв Чорнобиля Національного університету цивільного захисту України з 11.04.2018 (а.с. 8).

Оскільки позивачем було повністю виконано свої зобов`язання за укладеним договором про надання освітніх послуг № 15м від 01.09.2017 року, а відповідач не виконав взяті на себе в добровільному порядку зобов`язання за договором, що призвело до утворення заборгованості за період з 11.02.2018 року по 12.04.2018 року в загальній сумі 65000 гривень яка складається з оплати за навчання в сумі 5000,00 грн. та 1500,00 грн. нарахованої пені, суд першої інстанції прийшов до аргументованого висновку про наявність підстав для стягнення із ОСОБА_1 на користь позивача вказаної грошової суми.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають до задоволення.

У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Інші доводи, наведені ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції з наданням належної правової оцінки всім фактичним обставинам даної справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у апеляційній скарзі доводами не вбачає.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 258, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 01 липня 2021 року у справі за позовом Національного університету цивільного захисту України в особі відокремленого структурного підрозділу Черкаського інституту пожежної безпеки імені Героїв Чорнобиля Національного університету цивільного захисту України до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надання освітніх послуг залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку із переглядом справи в суді апеляційної інстанції - залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді В.Г. Бородійчук

Л.В. Нерушак

/текст постанови суду виготовлений 12 жовтня 2021 року/