Справа № 308/5227/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Дергачової Н.В., при секретарі судового засідання Стегней К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Приватний нотаріус Київського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Приватний нотаріус Київського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, за яким просить суд: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, виданий 29.08.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем, зареєстрований в реєстрі за №8741.

В обґрунтування позову позивач зазначив наступне.

Позивач вважає, що вказаний виконавчий напис нотаріусом вчинено з порушенням вимог законодавства України, оскільки при вчиненні такого не було отримано документи, які підтверджують безспірність заборгованості у відповідності до Закону України «Про нотаріат» та «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» і виконавчий напис, підлягає визнанню в судовому порядку таким, що не підлягає виконанню виходячи з наступного.

Так 30 травня 2013 року, між ним та ПАТ «Платинум Банк» було укладено кредитний договір зі страхуванням життя позичальника № 410/7437CLBPT (далі Договір). Умовами спірного кредитного договору визначено що сума кредиту 19 398,40 грн., укладений на строк 12 місяців під 12 відсотків річних (розділ І договору №410/7437CLBPT). Дата повернення кредиту за Договором визначалась 23.06.2015 року.

Позивач вважає, що нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.

Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року було залишено без змін.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року було відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року.

Тобто, на сьогоднішній день, редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору.

Вся частина грошових вимог, з метою погашення яких відповідач звернувся за вчиненням виконавчого напису про стягнення боргу, виходить за межі встановленого законодавством трирічного строку позовної давності, а отже з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років і строк для вчинення виконавчого напису є пропущеним.

Отже, при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не надано належних доказів безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, доказів, що заявлена сума в межах строку позовної давності, чим порушено норми ЗУ «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, при винесенні спірного виконавчого напису не було дотримано умову для винесення напису, а саме вимогу щодо безспірності заборгованості, що й зумовило звернення до суду з цим позовом.

За ухвалою від 27.04.2021 року відкрите провадження у справі № 308/5227/21 в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

За ухвалою від 30.04.2021 року заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі № 308/5227/21 було задоволено; вжито заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису, виданого 29.08.2019 року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем, зареєстрований в реєстрі за № 8741 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія з управління активами» заборгованості у сумі 45 492,82 грн., який перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Онищенка Дмитра Степановича, - до набрання законної сили рішенням суду у справі № 308/5227/21 (провадження № 2/308/1524/21) за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами, третя особа без самостійних вимог на боці відповідача Приватний нотаріус Київського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

26.05.2021 року відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» подав до суду заяву про визнання позовних вимог в порядку ст. 206 ЦПК України, у якій зазначив, що ТОВ «Фінансова компанія управління активами» визнає позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання виконавчого напису виданого № 8741 від 29 серпня 2019 року, таким, що не підлягає виконанню та стягнення з ТОВ «Фінансова компанія управління активами» судового збору за подання позовної заяви в розмірі 454,00 грн. (інші 50 відсотків судового збору повертаються позивачу з державного бюджету в порядку ч. 1 ст. 142 ЦПК України). У зв`язку з викладеним відповідач просить суд:

- задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансова компанія управління активами» в частині: визнання виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М., зареєстрованого за № 8741 від 29.08.2019 року таким, що не підлягає виконанню;

- стягнути з ТОВ «Фінансова компанія управління активами» судового збору за подання позовної заяви в розмірі 454,00 грн.

Зазначена заява підписана директором ТОВ «Фінансова компанія управління активами» - Велікдановим С.К.

Судом було отримано детальну інформацію про юридичну особу ТОВ «Фінансова компанія управління активами» з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань згідно якої ОСОБА_2 є керівником цього підприємства з 23.09.2015 року на відсутні обмеження його повноважень, відтак заява підписана повноважною особою.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не прибув, подав до суду клопотання від 05.07.2021 року, за яким просив суд розглянути справи за його відсутності з урахуванням заяви про визнання позову, поданої відповідачем.

Представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія управління активами» в судове засідання не з`явився, будь яких письмових заяв до суду не подав.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, в судове засідання не прибула, причини неприбуття суду не повідомила, письмових заяв не подала.

Судове засідання у справі було призначене на 13 год. 30 хв. 11.10.2021 року, однак через неявку в судове засідання всіх учасників справи судом, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

У відповідності до ч. 6 ст. 259 ЦПК України складання рішення суду було відкладено на строк не більш як п`ять днів, тому у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення, якою є 11.10.2021 року.

Повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, 30 травня 2013 року, між ОСОБА_1 та ПАТ «Платинум Банк» був укладений кредитний договір зі страхуванням життя позичальника № 410/7437CLBPT (далі Договір). За умовами 1.1 1.5 цього договору позичальник отримав на поточні потреби кредит у розмірі 19 398,40 грн. під 12% річних, на строк 24 платіжних періоди із граничною датою повернення кредиту 13.06.2015 року.

Згідно постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Оніщенка Дмитра Степановича ВП № 63150145 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, останнім проводиться примусове виконання виконавчого напису № 8741, виданого 29.08.2019 року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовчием про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» заборгованості в сумі 45 492,82 грн. відповідно до кредитного договору від 30.05.2013 року укладеного з ПАТ «Платинум Банк», право вимоги за яким перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами».

Позивач вважає вищезазначений виконавчий напис незаконним, оскільки будь-які вимоги щодо погашення кредиту, чи інші повідомлення про відкликання кредиту від кредитодавця не надходили. Нотаріус вчинив оскаржуваний виконавчий напис на кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений та не забезпечений іпотекою. Крім того, нотаріус вчинив виконавчий напис на борговому документі без дотримання вимог Закону щодо наявності безспірної заборгованості, а також з пропуском строків звернення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Слід зазначити, що будь які інші докази суду подані не були, клопотання про їх витребування до суду не надходили, відтак у суду з урахуванням принципу диспозитивності відсутні підстави для збирання доказів, тому суд вважає за необхідне розглянути справу за наявними у ній доказами.

Дані правовідносини регулюються нормами ЦК України, ЗУ «Про нотаріат» та іншими підзаконними нормативно-правовими актами.

За приписами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до ст. 18 цього Кодексу, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом МЮ України 22 лютого 2012р. № 296/5 та зареєстрований у МЮ України 22 лютого 2012р. за № 282/20595 (далі по тексту - Порядок).

Так, згідно ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 цього Закону України (у редакції яка діяла станом на дату вчинення виконавчих написів 29.08.2019 року) визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

Положення ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Тому суд, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду у подібних правовідносинах викладена у постановах від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19), від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18), від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19), від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс19).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Виконавчий напис суду не наданий, тому встановити період за який булла нарахована заборгованість не надається можливим.

Як вбачається із договору від 30.05.2013 року він містить графік погашення заборгованості та відсотків у період з дати надання кредиту протягом 24 платіжних періодів (місяців), тобто передбачає погашення кредиту повністю до 13.06.2015 року включно.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 року у справі №202/4494/16-ц, провадження №14-318цс18, зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про місячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Таким чином, право відповідача нараховувати відсотки та користування кредитом та неустойки за несвоєчасне погашення кредиту, припинилося зі спливом строку кредитування.

З наведеного випливає, що зазначена у Виконавчому написі сума кредитної заборгованості не є безспірною, оскільки включає нарахування за період, протягом якого відповідач не мав право нараховувати відсотки, окрім як за ст. 625 ЦК України. При цьому розмір нарахованих відсотків явно не відповідає сумі заборгованості та не може бути у розмірі 3% річних, як це передбачено ст. 625 ЦК України, оскільки інший розмір не визначений в договорі.

Решту доводів позивача перевірити неможливо через відсутність будь яких доказів на підтвердження викладеного у позові.

З урахуванням викладеного позов підлягає задоволенню.

Слід також зазначити, що згідно ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

26.05.2021 року відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» подав до суду заяву про визнання позовних вимог в порядку ст. 206 ЦПК України, у якій зазначив, що ТОВ «Фінансова компанія управління активами» визнає позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання виконавчого напису виданого № 8741 від 29 серпня 2019 року, таким, що не підлягає виконанню та стягнення з ТОВ «Фінансова компанія управління активами» судового збору за подання позовної заяви в розмірі 454,00 грн. (інші 50 відсотків судового збору повертаються позивачу з державного бюджету в порядку ч. 1 ст. 142 ЦПК України). У зв`язку з викладеним відповідач просить суд:

- задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансова компанія управління активами» в частині: визнання виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М., зареєстрованого за № 8741 від 29.08.2019 року таким, що не підлягає виконанню;

- стягнути з ТОВ «Фінансова компанія управління активами» судового збору за подання позовної заяви в розмірі 454,00 грн.

Зазначена заява підписана директором ТОВ «Фінансова компанія управління активами» - Велікдановим С.К.

Судом було отримано детальну інформацію про юридичну особу ТОВ «Фінансова компанія управління активами» з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань згідно якої ОСОБА_2 є керівником цього підприємства з 23.09.2015 року на відсутні обмеження його повноважень, відтак заява підписана повноважною особою.

З урахуванням викладеного та встановлених судом обставин, суд приймає визнання позову відповідачем у справі, що також є підставою для задоволення позову позивача.

Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням викладеного, у зв`язку з повним визнанням позову відповідачем та прийняттям судом заяви про визнання позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати із сплати судового збору у розмірі 454,00 грн., а решту судового збору у розмірі 454,00 грн. повернути позивачу з Державного бюджету України.

Суд не вбачає необхідно задля скасування вжитих за ухвалою від 30.04.2021 року заходів забезпечення позову у цій справі, оскільки такі вжиті, - до набрання законної сили рішенням суду у справі № 308/5227/21 (провадження № 2/308/1524/21) за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами, третя особа без самостійних вимог на боці відповідача Приватний нотаріус Київського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Керуючись cт.ст. 10, 81, 89, 141, 142, 263-265, 272, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Прийняти заяву від 26.05.2021 року відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» про визнання позовних вимог в порядку ст. 206 ЦПК України.

Позов задовольнити повністю.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, виданий 29.08.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем, зареєстрований в реєстрі за № 8741, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» заборгованості в сумі 45 492,82 грн. відповідно до кредитного договору від 30.05.2013 року укладеного з ПАТ «Платинум Банк», право вимоги за яким перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», ідентифікаційний код 35017877, місцезнаходження: Україна, 08200, Київська обл., місто Ірпінь, вул. Стельмаха, буд. 9А, офіс 203, на користь ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , витрати із сплати судового збору у сумі 454,00 грн. (чотириста п`ятдесят чотири грн. 00 копійок).

Повернути частково з Державного бюджету України ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що складає 454,00 грн. (чотириста п`ятдесят чотири грн. 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлений 11.10.2021 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Н.В. Дергачова