Номер провадження: 22-ц/813/629/21
Номер справи місцевого суду: 522/8351/18
Головуючий у першій інстанції Єршова Л. С.
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.08.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Колеснікова Г.Я., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Вівчар Ю.С.,

за участю сторін, інших учасників справи, представників учасників справи:

представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

від відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» - не з`явились,

від відповідача комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» - не з`явились,

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 не з`явились,

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_4 , діючої в інтересах малолітньої ОСОБА_5 не з`явились,

переглянувши справу №522/8351/18 за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області», за участю третіх осіб ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , діючої в інтересах малолітньої ОСОБА_5 , про скасування рішення державного реєстратора, повернення сторін у первісний стан, поновлення права власності за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 4 грудня 2019 року у складі судді Єршової Л.С., -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , звернувшись 14 травня 2018 року до суду з вищеназваним позовом, вказав, що 11 серпня 2006 року між ним та АКІБ «УкрСиббанк» укладено Іпотечний договір, за яким він виступив майновим поручителем ОСОБА_3 за Договором про надання споживчого кредиту №000 від 11 серпня 2006 року, передавши в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 . 13 лютого 2012 року між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено Договір відступлення прав вимоги за кредитним та іпотечним договорами. 5 квітня 2018 року державним реєстратором КП «Реєстраційна служба Одеської області» проведено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно в позасудовому порядку за ТОВ «Кей-Колект». Дії державного реєстратора не законні, так як ним проігноровано, що заявником не надано доказів направлення рекомендованого листа; не перевірено цивільну правоздатність та дієздатність юридичної особи та його представника; проведено державну реєстрацію без наявності копії письмової вимоги про усунення порушення, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, та без наявності документу, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання. Дії ТОВ «Кей-Колект» є незаконними, так як не направлено відповідне повідомлення про застосування іпотечного застереження; товариство подало на реєстрацію документи, які не відповідають вимогам Закону України «Про державну реєстрацію майнових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а саме документи, які не дають підстав для проведення реєстраційних дій; товариство здійснило правочин щодо набуття права власності на предмет іпотеки без відповідного дозволу органів опіки та піклування; товариство проігнорувало вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Посилаючись на те, що ТОВ «Кей-Колект» набуло право власності на нерухоме майно з порушенням діючого законодавства та умов Договору іпотеки, позивач ОСОБА_1 після уточнення 17 травня 2018 року вимог остаточно просив:

скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №40529569 від 6 квітня 2018 року;

скасувати реєстрацію права власності ТОВ «Кей-Колект» на квартиру АДРЕСА_1 ;

витребувати від ТОВ «Кей-Колект» квартиру АДРЕСА_1 ;

визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 ;

усунути перешкоди у користуванні майном квартирою АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання ТОВ «Кей-Колект» не чинити опір та не заважати ОСОБА_1 при здійсненні ним права власності (т.1 а.с.1-6, 19-27).

Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси від 18 травня 2018 року відкрито провадження у справі (т.1 а.с.56-59).

4 червня 2019 року позивач ОСОБА_1 подав заяву про зменшення позовних вимог, за змістом якої просив:

скасувати рішення державного реєстратора КП «Реєстраційна служба Одеської області» про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №40529569 від 6 квітня 2018 року права власності ТОВ «Кей-Колект» на квартиру АДРЕСА_1 ;

повернути сторони в первинний стан, поновивши за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 (т.1 а.с.236-243).

Відповідач ТОВ «Кей-Колект» позов не визнав.

Інші учасники справи пояснень, заперечень суду першої інстанції не надали.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 4 грудня 2019 року позов задоволено; скасовано рішення державного реєстратора КП «Реєстраційна служба Одеської області» про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 40529569 від 6 квітня 2018 року щодо реєстрації за ТОВ «Кей-Колект» (), права власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 113,1 кв.м, житловою площею 84,9 кв.м (номер запису про право власності: 25627686); повернуто сторони у первинний стан, поновивши за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 113,1 кв.м, житловою площею 84,9 кв.м (т.2 а.с.213-220).

Висновок суду мотивовано тим, що в матеріалах реєстраційної справи наявне повідомлення ТОВ «Кей-Колект» про наміри звернути стягнення на предмет іпотеки, проте докази отримання позивачем повідомлення, передбаченого статтею 35 Закону України «Про іпотеку» відповідачем не надано. Стягнення звернуто на квартиру, яка є основним житлом, що підпадає під дію мораторію, рішення про державну реєстрацію права власності за ТОВ «Кей-Колект» прийнято без врахування положень закону про мораторій.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28 лютого 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Кей-Колект» на рішення суду.

В апеляційній скарзі ТОВ «Кей-Колект» просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю і ухвалити нове рішення про задоволення позову (т.2 а.с.223-230).

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає в наступному.

Висновок суду про те, що ОСОБА_1 не отримав від ТОВ «Кей-Колект» попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки, є безпідставним, так як в справі наявні рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення та вимога про усунення порушень основного зобов`язання. Договір іпотеки містить умови про звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку застереження. Державний реєстратор здійснив державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки на підставі наданих документів у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Мораторій не поширюється на випадки звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку статті 37 Закону України «Про іпотеку» на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідного застереження в іпотечному договорі).

В апеляційній скарзі не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_1 заперечення щодо змісту і вимог апеляційної скарги обґрунтовує наступним.

На виконання частини 1 статті 35 Закону України «Про іпотеку» ТОВ «Кей-Колект» повинно було надіслати письмові вимоги про усунення порушення іпотекодавцю ОСОБА_1 та боржнику ОСОБА_3 не менш ніж за тридцять днів, яке при цьому мало містити попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Однак, ТОВ «Кей-Колект» дані обов`язки не виконало, зазначені в апеляційній скарзі рекомендовані повідомлення з трековими номерами: 794 та 833, видані Укрпоштою 13 грудня 2016 року, не підтверджують надіслання та отримання письмових вимог про усунення порушень з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , такі рекомендовані повідомлення відсутні на офіційному сайті Укрпошти так як не зареєстровані в системі. Крім того, із вказаних представником відповідача рекомендованих повідомлень не вбачається надіслання саме письмових вимог про усунення порушень з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому, проміжок часу між датами рекомендованих повідомлень 13 грудня 2016 року та датою реєстрації права власності шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі іпотечного договору, якою є дата 5 квітня 2018 року, складає близько двох років. Позивач письмової вимоги про усунення порушень з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки від ТОВ «Кей-Колект» не отримував, що також встановлено рішенням суду першої інстанції. В той же час обов`язок доказування щодо надіслання іпотекодавцю та боржнику письмових вимог про усунення порушень з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки покладено саме на ТОВ «Кей-Колект», оскільки відповідач заперечує зазначене, а матеріали реєстраційної справи не містять належних та допустимих доказів надіслання іпотекодержателем та отримання іпотекодавцем та боржником цих письмових повідомлень. Суд правильно встановив не доведеність виконання вимог статті 35 Закону України «Про іпотеку» та відсутність правових підстав для реєстрації за іпотекодержателем права власності на нерухоме майно в порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки. Позивач не надавав згоду на відчуження своєї квартири, яка є предметом іпотеки. Дана квартира використовується позивачем як місце постійного проживання та являється його єдиним нерухомим житловим майном. Загальна площа квартири становить 113,1 кв.м, що не перевищує розмір квартири, визначений статтею 1 Закону №1304-УП, позивач не є суб`єктом Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції». Отже, судом правильно застосовано мораторій на звернення стягнення на квартиру, передану в іпотеку для забезпечення кредиту в іноземній валюті (т.3 а.с.73-77).

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з огляду на наступне.

Учасниками справи в порядку доведення обставин, на які посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, надано докази, що містять наступні дані.

Між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» () та ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) укладено Іпотечний договір, посвідчений 11 серпня 2006 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кобзарем О.Ю. за №1121, (Договір про внесення змін посвідчено 20 травня 2009 року), відповідно до якого для забезпечення виконання зобов`язань за Договором про надання споживчого кредиту №000 від 11 серпня 2006 року по поверненню кредитних коштів в сумі 150000,00 доларів США, сплати процентів передано в іпотеку нерухоме майно квартиру загальною площею 113,1 кв.м житловою площею 84,9 кв.м, розташовану за адресом: АДРЕСА_2 , належну іпотекодавцю на підставі Свідоцтва про право власності, серії НОМЕР_2 , виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради 8 вересня 2004 року на підставі Договору про дольову участь в будівництві від 25 березня 2003 року, акту прийому-передачі квартири від 25 січня 2004 року, №б/н (право власності зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 28 вересня 2004 року за реєстраційним номером 7650232).

За відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира загальною площею 113,1 кв.м житловою площею 84,9 кв.м за адресом: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 40529569 від 6 квітня 2018 року державного реєстратора комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортова І.О. зареєстрована на праві приватної (частка 1/1) власності товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (). Підстава виникнення права власності: іпотечний договір, серія та номер: 1121, виданий 11 серпня 2006 року, видавник: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Кобзар О.Ю.; рекомендоване повідомлення, серія та номер: 794, видане 13 грудня 2016 року, видавник: Укрпошта; рекомендоване повідомлення, серія та номер: 833, видане 13 грудня 2016 року, видавник: Укрпошта; вимога, серія та номер: б/н, 5 грудня 2016 року, видавник: ТОВ «Кей-Колект»; вимога, серія та номер: б/н, 5 грудня 2016 року, видавник: ТОВ «Кей-Колект».

За умовами Іпотечного договору звернення стягнення здійснюється на підставі, зокрема, застереження про задоволення вимог іпотекодержателя (п.4.2 Договору); звернення стягнення по застереженню про задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється відповідно до розділу 5 цього договору іпотеки та відповідно до статті 36 Закону України «Про іпотеку» (п.4.6 Договору); у разі настання обставин, зазначених в пункті 4.1 цього договору іпотеки, іпотекодержатель надсилає рекомендованим листом іпотекодавцю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя (п.5.1 Договору); в повідомленні, про яке йдеться в пункті 5.1, іпотекодержатель зазначає який зі способів задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачені частиною 3 статті 36 Закону України «Про іпотеку», застосовується іпотекодержателем для задоволення своїх вимог (п.5.2 Договору); у разі застосування передачі предмету іпотеки у власність іпотекодержателя як способу задоволення вимог іпотекодерателя (абз.2 частини 3 статті 36 Закону України «Про іпотеку») право власності переходить до іпотекодержателя з моменту отримання повідомлення, про яке йдеться в пункті 5.1 цього договору іпотеки (п.5.3 Договору).

В обґрунтування переходу права власності в порядку застереження про задоволення вимог іпотекодержателя та наявність підстав для прийняття державним реєстратором рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ТОВ «Кей-Колект» посилається на вимоги іпотекодавцю та боржнику від 5 грудня 2016 року як такі, що вручені їм рекомендованими повідомленнями 794 та 833.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заперечують отримання від іпотекодержателя повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, як такого, що надіслано рекомендованим листом в порядку виконання пунктів 5.1 5.3 Іпотечного договору.

Рекомендовані повідомлення з трековими номерами 794 та 833 як такі, що видані Укрпоштою 13 грудня 2016 року, відсутні на офіційному сайті Укрпошти, що має наслідком не спростування доводів ОСОБА_1 про те, що вказані рекомендовані повідомлення не підтверджують надіслання та отримання письмових вимог про усунення порушень з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Слушними є й доводи ОСОБА_1 в тій частині, що вимога іпотекодержателя є датованою 5 грудня 2016 року, рекомендоване повідомлення є датованим 13 грудня 2016 року, а державна реєстрація права власності ТОВ «Кей-Колект» проведена лише у квітні 2018 року.

Доводи апеляційної скарги в частині виконання вимог пунктів 5.1 5.3 Іпотечного договору, не містять спростування доводів ОСОБА_1 .

За умовами Іпотечного договору передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом, зокрема, передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».

ТОВ «Кей-Колект» на підставі правочинів є правонаступником прав та обов`язків кредитора та іпотекодержателя за Договором про надання споживчого кредиту №000 від 11 серпня 2006 року та Іпотечним договором від 11 серпня 2006 року за реєстраційним номером 1121.

Як новий іпотекодержатель ТОВ «Кей-Колект» має право у відповідності до положень/умов кредитного договору та договору іпотеки, враховуючи норми статті 37 Закону України «Про іпотеку» задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Проте, в даному випадку предмет іпотеки підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки нерухоме майно (квартира АДРЕСА_1 ) виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України позичальника ОСОБА_3 за споживчим кредитом, наданим в іноземній валюті; квартира є постійним місцем проживання іпотекодавця ОСОБА_1 , докази того, що у даного майнового поручителя наявне у власності інше житлове приміщення, відсутні; загальна площа іпотечного нерухомого майна становить 113,1 кв.м тощо.

Доводи ТОВ «Кей-Колект» в тій частині, що правила мораторію не поширюються на випадки звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку статті 37 Закону України «Про іпотеку» на підставі застереження в іпотечному договорі, безпідставні та не узгоджуються із судовою практикою.

Так, відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, передбачених статтею 12 вказаного Закону.

Одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом здійснення позасудового врегулювання є перехід до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».

Згідно статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що сторони у договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки на підставі відповідного застереження у договорі про застосування вимог іпотекодержателя.

Відповідно до частин 1, 2 статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем в суді.

Системний аналіз статей 17, 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» дає підстави для висновку, що згода іпотекодавця про передачу належного йому нерухомого майна у власність іншої особи (іпотекодержателя), не є беззастережною, а залежить від ряду умов, таких як: чинність іпотеки, невиконання або неналежне виконання основного зобов`язання, визначення в установленому порядку вартості майна, наявності чинного рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на вказане майно.

Можливість реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет іпотеки передбачена Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку у спосіб реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, має наслідком відчуження предмета іпотеки на користь іпотекодержателя без згоди власника такого нерухомого майна.

Визначальним при вирішенні спору щодо можливості звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку протягом строку дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів і іноземній валюті» є настання правового наслідку, що в даному конкретному випадку передбачає фактичний перехід до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки без згоди власника майна.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 листопада 2019 року у справі №802/1340/18-а (провадження №11-474апп19) виклала правовий висновок про те, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону України «Про іпотеку», отже зазначений договір є одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки незалежно від наявності згоди іпотекодержателя. Звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з договором про задоволення вимоги іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог, а тому такий спосіб стягнення підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Вказана правова позиція також викладена у постановах Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справах №127/16726/17-ц (провадження №61-39438св18), №607/2754/16-ц (провадження №61-29694св18), від 5 лютого 2020 року у справі №759/2038/18, від 19 лютого 2020 року у справі №758/2524/17 (провадження №61-448св19).

Отже, Верховний Суд виходить з того, що до положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» тимчасова заборона примусового стягнення на майно, яке виступає як забезпечення виконання зобов`язань за кредитом в іноземній валюті, діє з урахуванням приписів Закону України «Про іпотеку» та забороняє звернення стягнення на предмет іпотеки, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті у будь-який спосіб. Під час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути здійснено стягнення шляхом реєстрації права власності на іпотечне майно за іпотекодержателем без згоди іпотекодавця на його відчуження.

В справі, що переглядається, іпотекодавець ОСОБА_1 згоди на відчуження майна не надавав.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 4 грудня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області», за участю третіх осіб ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , діючої в інтересах малолітньої ОСОБА_5 , про скасування рішення державного реєстратора, повернення сторін у первісний стан, поновлення права власності залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 жовтня 2021 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Г.Я.Колесніков

Є.С.Сєвєрова