Справа № 536/569/20
Провадження № 2/536/86/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2021 року м. Кременчук

Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі :

головуючого судді - Колотієвського О.О.,

за участю секретаря судового засідання - Пасєчнікової В.О.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Спірідович Микола Васильович - про визнання договорів дарування недійсними,-

ВСТАНОВИВ:

Позовна заява обґрунтована зокрема тим, що 26.07.2019 року був укладений договір дарування між нею та її онукою ОСОБА_4 , згідно якого вона безоплатно передала у власність обдаровуваної житловий будинок з господарськими будівлями АДРЕСА_1 .

Також, 26.07.2019 року був укладений договір дарування між нею та онукою ОСОБА_4 , згідно якого вона безоплатно передала у власність обдаровуваної земельну ділянку загальною площею 0,2474га (кадастровий номер :03:006:0282), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказані договори були посвідчені приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Спірідовичем М.В.

Позивачем зазначено, що копію вказаних договорів вона не отримувала, текст договорів не читала, оскільки повністю довіряла онуці та вважала, що укладає договір довічного утриманння, положеннями якого врегульовані усі права та обов`язки сторін, про які вона з нею попередньо домовились.

Також зазначила, що у зв`язку з тим, що на час укладення спірного договору вона вже являлась людиною похилого віку (82 роки), має поганий стан здоров`я та частково розуміє події, що відбуваються навколо, а тому при укладенні спірних договорів дарування, вона помилилась щодо правової природи правочину, оскільки вважала, що укладає зовсім інший договір, а саме: договір довічного утримання.

Оскільки тривалий час перед укладенням договорів ОСОБА_4 запевняла її, що так як їй потрібний сторонній догляд та допомога, вона буде за нею доглядати (навідуватись, приносити їжу, ліки, прибирати в будинку та ін.), але для цього потрібно укласти договір. Тому вона була впевнена, що коли вони прибули до нотаріуса і уклали договір, це був саме договір довічного утримання.

Однак, ОСОБА_1 вказала, що на даний час ОСОБА_4 не опікується нею, не спілкується (навіть коли вона їй телефонує, вона не відповідає) та не надає їй ніякої допомоги.

Крім того, їй стало відомо, що ОСОБА_4 має намір продати домоволодіння, в якому вона проживає, тому в неї є побоювання залишитися без житла.

При укладенні спірних договорів вона фактично помилялась щодо правової природи договорів, прав та обов`язків сторін. Крім того, на момент укладення договору у неї було відсутнє волевиявлення на безоплатну передачу у власність онуки житлового будинку з господарськими будівлями та земельної ділянки, оскільки це є єдиним її житлом, в якому вона проживаю і яке фактично утримує. А тому, сам по собі факт прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз`яснення нотаріусом суті договору не може бути підставою для відмови в задоволенні позову про визнання цього договору недійсним.

На підставі вищевикладеного просила суд:

- визнати недійсним договір дарування житлового будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_1 , від 26 липня 2019 року, укладений між ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 та ОСОБА_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу, Спірідовичем Миколою Васильовичем, зареєстрований в реєстрі за № 459;

- визнати недійсним договір дарування земельної ділянки, загальною площею 0,2474га (кадастровий номер :03:006:0282), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , від 26 липня 2019 року, укладений між ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 та ОСОБА_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу, Спірідовичем Миколою Васильовичем, зареєстрований в реєстрі за № 460.

02.10.2020 року на адресу суду від ОСОБА_5 надійшов відзив на позовну заяву про визнання договорів дарування недійсними.

Так у своєму відзиві ОСОБА_5 вказала, що її бабуся ОСОБА_1 безпідставно просить суд визнати недійсними вищевказані договори дарування та заперечує проти задоволення позову ОСОБА_1 з наступних підстав, з посиланням на докази якими вони обґрунтовуються.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 - її бабуся по батькові ( ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 ), яка проживає в с. Садки Кременчуцького району Полтавської області. Я підтримувала гарні відносини зі своїм батьком, оскільки він проживав разом з бабусею я також постійно спілкувалась з нею та опікувалась по мірі можливості.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер її батько ОСОБА_6 , якому належало на праві власності нерухоме майно : квартира у м. Кременчук, враховуючи, що у неї з її братом ОСОБА_7 не було житла на праві власності, бабуся ОСОБА_1 запропонувала їй відмовитись від обов`язкової частки у спадщині на користь брата, натоміть вона подарує їй будинок, який належить їй на праві власності.

Більше того, в позові, сама бабуся визнає, що 26.07.2019 року, вона уклала два договори дарування: житлового будинку та земельної ділянки на її користь та передала безоплатно їй у власність вказані нерухомі об`єкти, що підтверджує той факт, що бабуся розуміла природу даних договорів.

Наміри ОСОБА_1 подарувати їй будинок та земельну ділянку підтверджуються також наступними обставинами.

Оскільки, на спірну ділянку не була виготовлена технічна документація та не зареєстровано право власності, бабуся уповноважила її довіреністю представляти її інтереси у державних, господарських та інших підприємствах, організаціях незалежно від їх підпорядкування, форм власності та галузевої належності, що підтверджується копією довіреності від 13.03.2019 року, видана строком на три роки, посвідчена приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Спірідовичем М.В., зареєстровано в реєстрі № 130.

Також відповідач зазначила, що вона здійснювала оплату виготовлення технічної документації та реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку, яка була зареєстрована 14.05.2019 року відділом у Кременчуцькому районі та м.м. Кременчуці, Горішніх Плавнях Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області.

Дбаючи про комфортні умови проживання своєї бабусі ОСОБА_1 , вона здійснила оплату будівельних робіт спірного житлового будинку в с Садки: проведення системи водопостачання, робіт щодо зміни опалювальної системи, фарбування вікон та дверей будинку. Здійснено оплату покосу трави, бур`янів та карантинних рослин, пиляння сухостійних дерев. Купила бойлер, посуд, газонокосилку, мобільний телефон, щоб бути постійно на зв`язку з бабусею. Оплатила борги комунальні послуги. Також посадила город та займалась консервацією.

Більше того, враховуючи, що після смерті батька і витрат на організацію поховання, які вона здійснила та оплату капітального та поточного ремонту будинку, оплату документів на виготовлення технічної документації, в неї не було коштів на оплату нотаріального посвідчення договорів дарування та ОСОБА_1 , склала заповіт на її користь, що підтверджується копією заповіту від 13.03.2019 року о 16 год. 20 хвилин, яким ОСОБА_1 все майно, що буде належати їй на день смерті заповіла ОСОБА_5

26.07.2019 року вона разом з бабусею ОСОБА_1 приїхали до приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Спірідовича М.В., який близько тридцяти хвилин спілкувався з бабусею один на один.

ОСОБА_5 вказала, що коли вона зайшла до кабінету нотаріуса, він в її присутності роз`яснив ОСОБА_1 правову природу договорів, наслідки його укладення.

Бабуся декілька разів прочитала вказані договори, підписала їх та сказала, що вона має намір подарувати їй належний їй на праві власності будинок та земельну ділянку та розуміє, що з моменту підписання договору вказані об`єкти нерухомості будуть належати їй, передача відбувається безоплатно, без будь - яких обов`язків з її боку на користь бабусі.

При цьому, ОСОБА_1 не повідомляла про намір укласти договір довічного утримання.

Воднчас відповідач повідомила, що твердження в позові про те, що вона має намір продати житловий будинок, в якому на даний час проживає я бабуся безпідставне та не обгрунтоване жодним доказом.

На підставі вищевикладеного, просила суд в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Спірідович Микола Васильович - про визнання договорів дарування недійсними відмовити.

15.10.2020 року від позивача надійшла відповідь на відзив ОСОБА_8 на позовну заяву, яка зокрема дублює позицію викладену в позовній заяві.

Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Третя особа - приватний нотаріус Спірідович М.В. просив суд вімовити в задоволенні позовних вимог.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Так судом встановлено, що 13.03.2019 року о 16 год. 20 хвилин ОСОБА_1 склала заповіт на користь ОСОБА_5 , яка є її онукою, згідно якого все майно, що буде належати їй на день смерті заповіла відповідачу (копія заповіту від 13.03.2019 року, зареєстрований у реєстрі за № 129).

В подальшому, 26.07.2019 року був укладений договір дарування між ОСОБА_1 та її онукою ОСОБА_5 , згідно якого вона безоплатно передала у власність обдаровуваної житловий будинок з господарськими будівлями АДРЕСА_1 .

Також, 26.07.2019 року був укладений договір дарування між ОСОБА_1 та онукою ОСОБА_5 , згідно якого вона безоплатно передала у власність обдаровуваної земельну ділянку загальною площею 0,2474га (кадастровий номер :03:006:0282), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказані договори були посвідчені приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Спірідовичем М.В.

ОСОБА_1 стверджує, що при укладенні спірних договорів вона не розуміла правової природи договорів, прав та обов`язків сторін та на момент укладення договорів у неї було відсутнє волевиявлення на безоплатну передачу у власність онуки ОСОБА_5 житлового будинку з господарськими будівлями та земельної ділянки, оскільки це є єдиним її житлом, в якому вона проживає і фактично утримує.

Відповідно до статті 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

За змістом статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Ч. 1 ст. 229 ЦК України, встановлено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

З аналізу вищевказаних норм суд вбачає, що у разі визнання правочину недійсним, особа повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення.

Відповідно до основних положень про докази, закріплених у ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Допитаний у судовому засіданні приватний нотаріус Спірідович Микола Васильович вказав, що в березні 2019 року року позивач та відповідач звернулись до нього за консультацією та вподальшому, 26.07.2019 року вдвох повторно звернулися для укладення договорів дарування на житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Нотаріусом зазначено, що перед укладенням зазначених договорів мова йшла тільки про договір дарування, укладення договору іншого виду не обговорювалося. Він з`ясував у ОСОБА_1 чи вона розуміє, що після укладення договору дарування між нею та ОСОБА_5 вона безоплатно передає вищезазначене їй майно та вже не буде власницею житлового будинку та земельної ділянки, після чого позивач погодилася на укладення вказаних договорів.

Відповідно до глави 6 Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус зобов`язаний установити волевиявлення особи, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії . Нотаріус зобов`язаний встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину . Установлення дійсних намірів кожного з учасників правочину здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін. Правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині.

З зазначеного, суд вважає, що нотаріусом були проведені всі необхідні дії для установлення волевиявлення позивача та дійсних намірів сторін перед укладенням договорів

ОСОБА_9 , відповідно до законодавства.

Водночас зі змісту оспорюваних Договорів дарування суд вбачає, що при їх ухваленні сторони діяли добросовісно та перебували при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміли значення своїх дій, попередньо ознайомлені нотаріусом з приписами цивільного законодавства.

Також відповідно до п. 12 Договору сторонами вказано, що вони однаково розуміли умови правочину та його правові наслідки для кожного учасника.

Щодо доводів позивачки про поганий стан здоров`я на момент укладення договору дарування, який не дозволяв їй правильно розуміти істотні умови договору та його правову природу суд вважає, що вони не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.

Так, позивачем надано копію довіки з Садківської амбулаторії загальної практики сімейної медицини від 25.02.2021 року, яка містить інформацію про звернення ОСОБА_1 до амбулаторії за медичною допомогою за період з 2018-2021 р.

З вказаної довідки судом встановлено, що з 2018 року по час укладення договорів дарування 26.07.2019 року, позивач зверталася до Салівської АЗПСМ 30.05.2018 року, де їй поставлено діагноз ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз.

З урахуванням зазначеного, суд не може взяти до уваги посилання позивача на незадовільний стан здоров`я на момент укладання договору, який не дозволяв їй правильно розуміти правову природу договору дарування, оскільки, встановлений більш як за рік до укладення договорів дарування позивачу діагноз щодо захворювання серця, на думку суду не доводить неможливість ОСОБА_1 розуміти правову природу та наслідки укладення договорів дарування.

Даний висновок суду узгоджується з позицією колегії Верховного Суду (постанова від 10.03.2020 року по справі № 488/1875/17 про визнання договору дарування недійсним) в якій вказала, що: «Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним».

Також, суд не погоджується з твердженням позивача, щодо фактичного невиконання оспорюваних договорів, оскільки матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_5 зареєстровано право власності на спірний будинок та земельну ділянку, а факт проживання дарувальника у спірному майні, на думку суду не може бути підставою для визнання недійсними договорів дарування з причини відсутності фактичної передачі майна за договором, оскільки після укладення договорів дарування відповідач фактично володіє, та може розпоряджатись вказаним майном.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що доказів на підтвердження того, що правочин, вчинений внаслідок обману чи помилки щодо природи правочину суду не надано. Належних та допустимих доказів на підтвердження існування при укладенні Договору дарування обману та помилки, а саме неправильного сприйняття фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення позивача, не надано.

Основними доказами на підтвердження позовних вимог, позивачем надано квитанції про сплату жилого-комунальних послуг, що не є належним, достатнім доказом на підтвердження недійсності договору дарування. Водночас складений ОСОБА_1 заповіт 13.03.2019 року (тобто за 4 місяці до укладення договорів дарування) на думку суду, свідчить про бажання позивача передати у власність ОСОБА_5 у власність житловий бкдинок з господарськими будівлями та земельну ділянку.

З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку, що позивачем не доведено неправильного сприйняття нею фактичних обставин правочину - договорів дарування від 26.07.20219 року, і що саме ці обставини вплинули на її волевиявлення, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81 258-259, 264-265, 268, 354 ЦПК України, ст.ст. 203, 229-233, 717 ЦК України, суд-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Спірідович Микола Васильович - про визнання договорів дарування недійсними - відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду через Кременчуцький районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяО. О. Колотієвський