Справа № 425/1391/21
Провадження № 22-ц/810/680/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2021 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кострицького В.В.,

суддів: Луганська В.М.., Лозко Ю.П.

за участю секретаря судового засідання Сінько А.І.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Управління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради Луганської області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 17 червня 2021 року, ухвалене у складі судді Романовського Є.О., в м. Рубіжне Луганської області,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради Луганської області про відшкодування шкоди, заподіяної незаконним рішенням органу місцевого самоврядування,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

Позивач звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з вказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що 05.08.2013 року позивач був прийняти на служби в органи внутрішніх справ та почав проживати за адресою: АДРЕСА_1 , однак у зв`язку з уникненням негативних наслідків конфлікту на тимчасово окупованій території в середини червня 2014 року був змушений покинути вказане місце проживання та переїхати на підконтрольну територію України на постійне місце проживання. 11.12.2019 року позивач звернувся до УПСЗН Рубіжанської міської ради Луганської області із заявою про взяття його на облік як внутрішньо переміщеної особи, але 27.01.2020 року від відповідача було отримано рішення про відмову у видачі довідки від 02.01.2020 року про взяття на облік позивача як внутрішньо переміщеної особи, у зв`язку з тим, що відповідачем за результатами заяви та доданих до неї документів було встановлено, що позивач залишив тимчасове місце проживання та перемістився до м. Києва у вересні 2014 року у зв`язку з переведенням на навчання в інший навчальний заклад МВС. Рішення відповідача про відмову у видачі довідки про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи позивач вважав незаконним, оскільки воно порушило його права та свободи у зв`язку із вчиненням відносно нього протиправної поведінки, що призвело до спричинення позивачу душевних страждань на протязі більше як шести місяців, внаслідок чого він звернувся до Луганського окружного адміністративного суду, який своїм рішенням від 13.05.2020 року, яке набрало законної сили 07.08.2020 року, скасував рішення відповідача та зобов`язав видати довідку внутрішньо переміщеної особи позивачу. Вказана ситуація викликала у позивача відчуття розпачу, що у свою чергу склало для позивача відчуття змови проти нього зі сторони органів державної влади та викликало сильне погіршення настрою, фізичний біль, хвилювання, тривогу, відчай, невпевненість у собі, знижену самооцінку, почуття втоми, порушення режиму сну, що стало можливим в результаті сильної знервованості викликаної протиправною поведінкою відповідача. Окрім цього, душевні страждання позивача підсилювались й тим, що він переїхавши на нове місце проживання без виданої на його ім`я довідки ВПО, не міг стати на облік для отримання грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщенні як внутрішньо переміщеної особи, вказана ситуація викликала приниження гідності позивача не тільки як внутрішньо переміщеної особи, але як учасника бойових дій, який захищав незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України.

За таких обставин позивач просив суд стягнути за рахунок бюджетних асигнувать Управління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради Луганської області на його користь 12 612,00 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, яку позивач розрахував за 6 місяців своїх страждань з прожиткового мінімум для працездатних осіб, який складав 2 102,00 грн. на місяць.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 17 червня 2021 року в позовних вимогах ОСОБА_1 відмовлено.

Мотивуюче таке рішення суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача в частині рішення щодо відмови у видачі довідки про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи є протиправними, є встановленим Луганським окружним адміністративним судом від 13.05.2020 року, яке набрало законної сили 07.08.2020 року, однак вказане не свідчить про завдання позивачу моральної шкоди та не підтверджує підстави для її відшкодування, оскільки причинно-наслідковий зв`язок у судовому засіданні не був встановлений, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги

Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції повністю та постановити нове, задовольнити позовні вимоги позивача по справі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Судом було вказано про відсутність встановлення факту заподіяння позивачеві моральних страждань та причинного зв`язку між діями відповідача і отриманням моральної шкоди, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для задоволення позову. Вказана позиція суду 1-ї інстанції є не правильною із тих підстав, що були вище викладені в апелеційній скарзі в частині обгрунтування винекнення негативних наслідків у позивача у вигляді моральної шкоди, а саме у пунктах за №№: 2.1, 2.2, 2.3, 2.4, 2.5. Також відповідач своїми незаконними діями у відношенні позивача порушив гарантоване статтею 1 Першого протоколу до Конвенції право мирно володіти своїм майном оскільки позивач як внутрішньо перевіщеної особи та учасника бойових дій втратим право на отримання щомісячної грошової допомоги, неможливість постановки на квартирний облік за новим місцем мешкання тощо... Крім того позивачем неодноразово вказувалося (пункти №№: 2.1, 2.2, 2.3, 2.5.) про те, що його моральна шкода полягає у душевних стражданнях, хвилюваннях, виниклому дискомфорті, приниження його гідності, порушенні його майнових прав, спричиненні збитків, погіршенні матеріального становища, відновлення своїх прав в судовому порядку, порушення нормальних життєвих зв язків в поо/ті та з оточлточими. поооюванні громадського ос/д/ тощо... У зв`язку із викладеним є доведеним завдання позивачу в наслідок протиправних та незаконних дій відповідача моральних страждань та приниження його гідності, вини відповідача, а також причинний зв`язок між вказаною шкодою та протиправними діями відповідача. Само по собі відновлення становища позивача, яке існувало до порушень прав позивача, шляхом ухвалення адміністративним судом судового рішення на користь позивача, не може компенсувати йому немайнових втрат, оскільки позивач був вимушений звертатися до суду, та очікувати позитивного рішення на свою користь, більше ніж б місяців він змушений був докладати зусиль для відновлення своїх прав та реабілітації в суспільстві, та відчувати розчарування та незручності від таких дій саме від органу місцевого самоврядування, який має належно виконувати покладені на нього обов`язки. Наведене є достатніми доказами того, що позивачу було завдано моральної шкоди, та спричинено порушення звичного способу життя та призвело до докладання додаткових зусиль в організації свого життя. Судом було вказано про те, що фотознімки продуктів та медичних препаратів наданих позивачем не являються належним доказом на підтвердження спричинення душевних страждань останньому. Вказана позиція суду є не вірною оскільки позивачем не одноразово наголошувалося на тому, що вжиті ним вище зазначені засоби (від яких він надав фотознімки упаковок) були саме в результаті перенесених ним моральних страждань в результаті прийняття у відношенні нього незаконного рішення зі сторони відповідача. Також вказані засоби вживалися позивачем в період із по 07.08.2020 (період моральних страждань) про, що у свою чергу повинні свідчити строки їх придатності на вказаний вище термін. Також судом із вказаного приводу не було взято до уваги чек датований від 27.01.2020 про придбання позивачем лікарських заспокійливих засобів, при тому факті, що вказаний розрахунковий документ прямо засвідчує спричинення позивачеві моральних страждань, оскільки позивач придбав вказані ліки саме після того як дізнався про вчинення у відношенні себе протиправних дій зі сторони відповідача. Та вказані ліки позивачем були придбані саме для зменшення моральних страждань на свій організм в результаті протиправної поведінки відповідача. Вказані засоби відпускаються без рецепту, самолікування є не забороненим, а інформація про стан здоров`я особи конфіденційною. Також позивач не бажав розголошувати інформацію про свій стан здоров`я через побоювання, що вказана ситуація негативно вплине на його ділову репутацію, оскільки дана ситуація могла скласти для оточуючих враження про позивача як про дуже емоційну особу та у свою чергу це могло спонукати до висловлення недовіри у професійній діальності до позивача серед колег по роботі та оточюючих. Вказані вище обставини із системного аналізу містять інформацію про боротьбу позивача із впливом на його організм моральних страждань, що виникли в результаті протиправної поведінки у відношенні нього зі сторони відповідача..

Відзив на апеляційну скаргу

09 серпня 2021 року на адресу Луганського апеляційного суду надійшов відзив від Управління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради Луганської області.

Мотивуючи який відповідач зазначив , що відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті. Достовірно встановлено, зокрема матеріалами адміністративної справи № 360/771/19, що Позивач фактично мешкав в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , в якості курсанта вищого навчального закладу МВС України в період з 05.08.2013 по 01.09.2014. Пунктом 8 частини 1 статті 62 Закону України «Про вишу освіту» визначено право курсанта на забезпечення гуртожитком та цілодобовим доступом до нього на строк навчання у навчальному закладі. Встановлено, що Позивач тимчасово в період з 05.08.2013 по 01.09.2014 мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки перебував на посаді курсанта вищого навчального закладу МВС України - Луганського державного університету внутрішніх справ імені Е.О. Дідоренка. 3 01.09.2014 по 18.06.2016 Позивач навчався в Національній академії внутрішніх справ МВС України та, відповідно, проживав у м. Київ. Після завершення навчання в Національній академії внутрішніх справ МВС України Позивач 18.06.2016 відряджений у розпорядження Головного Національного управління Національної поліції у Луганській області та працював в Білокуракінському ВП ГУНП в Луганській області. Так, достовірно встановлено, що адреса: АДРЕСА_1 , була не його постійним місцем проживання, а адресою гуртожитка на період навчання у вищому навчальному закладі МВС України, який Позивач закінчив у 2016 році та, відповідно втратив право тимчасово мешкати у м. Луганськ. З огляду на зазначене, відносно Позивача відсутні ознаки, визначені статтею 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». Натомість, 25.07.2016 Позивач звернувся із заявою про взяття на облік як внутрішньо переміщена особа до управління соціального захисту населення Білокукракінської районної державної адміністрації Луганської області (далі - УСЗН Білокуракінської РДА). УСЗН Білокуракінської РДА Позивачу була видана довідка особи, яка перемістилася з тимчасово окупованої території України, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, від 25.07.2016 №11472. Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 24.07.2019 у справі № 360/771/19 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 06.05.2019 в справі № 360/771/19 задоволено. Визнано незаконною та скасовано рішення начальника УСЗН Білокуракінської РДА від 29.01.2019 № 22 щодо скасування дії довідки внутрішньо переміщеної особи від 25.07.2016 № 11472, виданої ОСОБА_1 .. Але, слід зазначити, що Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 06.05.2019 в справі № 360/771/19 скасовано та колегією суддів прийнято нову постанову з огляду на відсутність у рішенні від 29.01.2019 № 22 про скасування дії довідки внутрішньо переміщеної особи підстав, що передбачені частиною 1 статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб. Наявність або відсутність ознак, визначених статтею 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», які б визначали Позивача як внутрішньо переміщену особу, судом апеляційної інстанції не з`ясовувалась. Таким чином, вбачається, що відносно Позивача відсутні ознаки, визначені статтею 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», які б визначали його як внутрішньо переміщену особу, але рішення від 29.01.2019 № 22 про скасування дії довідки внутрішньо переміщеної особи від 25.07.2016 № 11472, прийнято начальником УСЗН Білокуракінської РДА без зазначення підстав, встановлених ч. 1 ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», тому і скасовано судом. Зазначимо, що чинним законодавством України громадянам, які отримали статус внутрішньо переміщеної особи, передбачено низку пільг та грошових виплат, зокрема таких як отримання щомісячної адресної грошової допомоги для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 505, також, в разі якщо внутрішньо переміщена особа має ще статус учасника бойових дій, право на отримання грошової компенсації грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції згідно постанови Кабінету Міністрів України від 18.04.2018 №280, та ін. Вищевказані нормативно-правові акти, прийнято Урядом України з метою забезпечення належного рівня соціального захисту цієї категорії осіб, відновлення соціальної справедливості. Відповідно до ст. 1 Конституції України Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава. Так, на підставі норм чинного законодавства, заява Позивача від 11.12.2019 р. про розгляд питання щодо надання йому довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи разом з доданим до неї документами прийнята відповідно до абзацу 2 пункту 4 Порядку, розглянута у строк встановлений абзацем 2 пункту 6 Порядку та згідно підпункта 1 пункту 8 Порядку прийнято рішення про відмову у видачі Позивачу довідки. Позивач, не погодившись з прийнятим УПСЗН Рубіжанської міської ради рішенням, 06.03.2020 року звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з позовом про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. Ознайомившись, зі змістом вищезазначених документів УПСЗН Рубіжанської міської ради доходить висновку щодо неналежності та недостовірності наданих Позивачем доказів, адже вони не містять інформацію щодо предмета доказування, на підставі цих документів не можна встановити дійсні обставини справи. Так, неможливо встановити зв`язок між копіями фотокарток лікарських засобів та моральними стражданнями Позивача, оскільки залишається невідомим, яке відношення має Позивач до цих ліків. Позивачем не надано таких доказів як: копії лікарських довідок, медичних карт, рецептів тощо, тобто документів які б однозначно вказували на те, що в нього була потреба у відповідному лікуванні. Також, слід зазначити, що ліки, які нібито приймав Позивач є гомеопатичними засобами та препаратами з легким седативним ефектом, які непридатні для лікування складних психічних станів. Навіть якщо, Позивач придбав ці лікарські засоби для себе (що залишається недоведеним), у зв`язку із перебуванням в певному стресовому стані, залишаються нез`ясованими обставини, які стали джерелом такого стресу. Жодних доказів, які б однозначно вказували на зв`язок між прийнятим УПСЗН Рубіжанської міської ради рішенням щодо відмови у видачі довідки та моральними стражданнями Позивача, ним не подано. Водночас копії чеків, наданих Позивачем, свідчать, що разом з препаратами, копії упаковок яких додано до позовної заяви, які, як зазначає Позивач вживав внаслідок погіршення фізичного та емоційного стану, Позивачем придбавались такі препарати як «Рибоксин-Дарниця» 0,2 г № 50 (50 табл.) (чек від 27.01.2020 року) та «Аспаркам» № 50 (50 табл.). Зазначені препарати належать до кардіологічних препаратів, приймаються у складі комплексного терапії при хронічних захворюваннях серця. Так, показанням для застосування лікарського засобу «Рибоксин- Дарниця» є комплексне лікування ішемічної хвороби серця (стан після інфаркту міокарда, стенокардія), порушення ритму серця, інтоксикація препаратами серцевих глікозидів, лікування кардіоміопатій різного генезу, міокардіодистрофій (на тлі тяжких фізичних навантажень, інфекційного та - ендокринного генезу), міокардитів; захворювань печінки (гепатити, цироз ібо печінки, жирова дистрофія печінки); урокопропорфірії. Так, як вказано вище, Позивачем не надано таких доказів як: копії лікарських довідок, медичних карт, рецептів тощо, з наданих доказів можна зробити висновок, що Позивач страждає хронічним захворюванням серця і всі препарати, копії яких додано Позивачем до позовної заяви, є обов`язковими для періодичного прийняття Позивачем. Крім того, при більш детальному дослідженні наданих доказів вбачається наступне. Настойка пустирника - на фото зображено флакони виробництва ТОВ «ДКП «Фармацевтична фабрика» с. Станишівка, Житомирський район, Житомирська область та ПрАТ Фармацевтична фабрика «Виола» м. Запоріжжя. Натомість, копію інструкції для медичного застосування лікарського засобу настоянка пустирника надано на препарат виробника ПАТ «Лубнифарм» м. Лубни Полтавська область. На підтвердження вживання препарату «Корвалмент» надано копію упаковки зазначеного препарату виробництва ПАТ «Київський вітамінний завод» ЗО капсул по 100 мг, строк придатності до 03.2020 року, на підтвердження придбання зазначеного препарату Позивачем надано копію чеку від 23.05.2020, в якому серед інших препаратів зазначено «Корвалмент» 100 мг№ 80, тобто 80 капсул. З огляду на той факт, що вживання наданих в якості доказів препаратів є дуже розповсюдженим, зазначене може свідчити лише про хаотичне зібрання доказів. Також, залишається незрозумілим яким чином відмова у видачі довідки Позивачу могла вплинути на стосунки з близькими людьми, до того ж лист, копія якого надана Позивачем на підтвердження цієї обставини відправлений не був, що підтверджується інформацією з сайту Укрпошти (додається). Суд повно та всебічно дослідивши фотознімки продуктів та медичних препаратів, також вважає, що вони не є належним доказом підтвердження душевних страждань Позивача. Факт того, що дії УПСЗН Рубіжанської міської ради в частині рішення щодо відмови у видачі довідки про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи є протиправними, є встановленим Луганським окружним адміністративним судом від 13.05.2020 року, яке набрало законної сили. 07.08.2020 року, однак вказане не свідчить про завдання Позивачу моральної шкоди та не підтверджує підстави для її відшкодування, оскільки причинно- наслідковий зв`язок у судовому засіданні не був встановлений, тому у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

УПСЗН Рубіжанської міської ради, з метою з`ясування обставин справи, направлено запит за місцем роботи Позивача - до Головного управління Національної поліції в Луганській області (далі - ГУНП в Луганській області) від 07.06.2021 № 2/2322 з проханням надати інформацію щодо будь-яких обставин, які можуть вказувати на перебування Позивача в період з 27.01.2020 по 07.08.2020 в стані душевних страждань, тривоги, втоми, сильній знервованості, хвилюваннях, невпевненістю у собі, порушенні соціальних зв`язків з оточуючими, можливі прояви погіршення працездатності. У відповідь на вищезазначений запит, 30.06.2021 УПСЗН Рубіжанської міської ради отримано лист Слідчого управління ГУНП в Луганській області від 17.06.2021 № 8104/111/18-2021, яким повідомлено, що вищезазначений запит спрямовано до відділу психологічного забезпечення УКЗ ГУНП в Луганській області для розгляду в межах компетенції, а 08.07.2021 УПСЗН Рубіжанської міської ради отримано лист ГУНП в Луганській області від 05.07.2021 № 3877/111/19/03-2021, яким повідомлено, що психоемоційний стан Позивача в період з 27.01.2020 по 07.08.2020 був задовільний. Ця інформація однозначно свідчить про те, що твердження Позивача щодо його перебування в стані душевних страждань не відповідає дійсності, відтак правові підстави для відшкодування Позивачу моральної шкоди відсутні.

Явка сторін

Сторони належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду, але ж в судове засідання не з`явились, заяв, клопотань, щодо відкладення розгляду справи не надходили.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, позивачку та її представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Частина 1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 77 ЦПК України, передбачено що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частиною 1 статті 80 ЦПК України, визначено що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 5 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 11.10.2013 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується паспортом громадянина України, окрім того він є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням від 14.03.2017 року серії НОМЕР_1 (а.с.25-34, 36).

З акту про встановлення фактичного місця проживання від 05.12.2019 року вбачається, що за адресою: АДРЕСА_2 проживає ОСОБА_1 (а.с.46).

Відповідно до рішення начальника УПСЗН Рубіжанської міської ради Луганської області від 02.01.2020 року вбачається, що за результатами розгляду заяви щодо видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи було встановлено, що ОСОБА_1 залишив тимчасове місце проживання (гуртожиток) та перемістився до м. Києва у вересні 2014 року у зв`язку з переведенням на навчання в інший навчальний заклад МВС, у зв`язку з чим було вирішено відмовити ОСОБА_1 у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи у зв`язку із відсутністю підстав, які спричинили переміщення (а.с.50).

ОСОБА_1 було надіслано начальнику УПСЗН Рубіжанської міської ради Луганської області Н. Ковтун запити на отримання публічної інформації, з запитанням чи може внутрішньо переміщена особа з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, але не взята на облік як ВПО (відсутня довідка) в УПСЗН Рубіжанської міської ради Луганської області отримати: необхідну медичну допомогу в державних і комунальних закладах охорони здоров`я, а також забезпечення лікарськими засобами, гуманітарної та благодійної допомоги, інформації про можливі місця й умови для тимчасового проживання вказаної категорії осіб, а також щодо виділення грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення та щодо щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, на що було надано відповіді від 07.05.2020 року № 2/1, № 2/2, № 2/3 з яких вбачається, що правами наданими внутрішньо переміщеним особам можуть користуватись тільки особи, факт внутрішньо переміщення яких підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданої у встановленому чинним законодавством порядку, правом на отримання грошової компенсації можуть користуватись тільки особи, факт внутрішнього переміщення яких підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданою у встановленому чинним законодавством порядку, правом на отримання грошової допомоги можуть користуватись тільки особи, факт внутрішнього переміщення яких підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с.62-64, 67-69).

З листа позивача адресованого своїй матері, надрукованого на білому аркуші паперу від 05.05.2020 року вбачається, що він не спілкувався з матір`ю на протязі тривалого часу, у зв`язку з сильними душевними стражданням через незаконну відмову у задоволенні заяви про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи зі сторони начальника УПСЗН Рубіжанської міської ради Луганської області, та при друкуванні вказаного листа позивач також відчував сильні душевні страждання, відчай та приниження своєї гідності, як зафіксовано у вказаному листі (а.с.77).

Позивач додав до позовної заяви фотознімки: пакету молока «Ферма, 1,5%», чаю зеленого байхового «Alokozay», упаковки таблеток «Корвалтаб Екстра» та інструкції до них, упаковки таблеток «Валеріани Екстракт» та інструкції до неї, упаковки гомеопатичного лікарського засобу «Успокой» та інструкції до нього, упаковки таблеток «Корвалмент» та інструкції застосування до них, флакон лікарського засобу «Пустирника настойка» та інструкція для його застосування, упаковка таблеток «Гліцин» та інформація для споживача для вказаного лікарського засобу (а.с.80-99).

З копії розрахункових документів вбачається оплата настойки пустирника та гліцину на загальну суму 26, 20 грн., таблеток корвалтабу та таблеток аспаркам на загальну суму 120,50 грн. (а.с.100).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 13.05.2020 року, яке набрало законної сили 07.08.2020 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до УПСЗН Рубіжанської міської ради Луганської області про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, задоволено частково, визнано протиправним та скасовано рішення начальника УПСЗН Рубіжанської міської ради Луганської області від 02.01.2020 року щодо відмови у видачі довідки про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи на ім`я ОСОБА_1 , зобов`язано відповідача видати ОСОБА_1 довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. На підставі вказаного рішення Луганським окружним адміністративним судом видано виконавчі листи (а.с.37-44).

ОСОБА_1 взятий на облік як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 28.09.2020 року № 917- (а.с.35)

29.12.2020 року УПСЗН Рубіжанської міської ради Луганської області від ОСОБА_1 отримано повідомлення про проведення службового розслідування, з якого вбачається, що він просив організувати проведення службового розслідування в роботі винних працівників УПСЗН, на що 29.12.2020 року № 164/2 було надіслано відповідь з якої вбачається, що службове розслідування щодо працівників УПСЗН Рубіжанської міської ради за зверненням ОСОБА_1 не може бути проведено, оскільки відсутні обставини що свідчать про невиконання або неналежне виконання службових обов`язків; відсутні обставини що свідчать про недодержання працівниками УПСЗН законодавства про службу в органах місцевого самоврядування, антикорупційного законодавства; заявник не є особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, яка звертається з метою зняття безпідставних звинувачень або підозри; оскільки звернення заявника щодо проведення службового розслідування не є таким що має на меті виявлення причин та умов, що призвели до вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення чи невиконання вимог закону в інший спосіб, а тому з огляду на вищевикладене для проведення службового розслідування за зверненням від 29.12.2020 року щодо працівників УПСЗН Рубіжанської міської ради відсутні правові підстави (а.с.102-116).

Положеннями статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Окрім того, частиною 2 вказаної статті передбачено, що моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб встановлюються, зокрема Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.

Частиною 1 ст. 4 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

У Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.2 ст. З Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення (ст. 55 Конституції України, постанова Верховного Суду від 28.03.2018 року справа № П/9901ІЗ 70/18).

В постанові Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини".

Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, заподіяною потерпілому, є обов`язковою умовою настання відповідальності.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку заподіяну шкоду, а тільки за ту шкоду, яка заподіяна його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана якимись іншими обставинами.

Зазначена позиція викладена в постановах Верховного Суду від від 21.12.2018 р. у справі справи № 920/31/18 та від 08.05.2018 у справі № 920/316/17.

Крім того, Пленум Верховного Суду України у п. 5 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», роз`яснив, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При з`ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

Суд першої інстанції повно та всебічно дослідивши фотознімки продуктів та медичних препараті, вважає, що вони не є належним доказом підтвердження душевних страждань позивача, з чим погоджується і судова колегія.

Факт того, що дії відповідача в частині рішення щодо відмови у видачі довідки про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи є протиправними, є встановленим Луганським окружним адміністративним судом від 13.05.2020 року, яке набрало законної сили 07.08.2020 року, однак вказане не свідчить про завдання позивачу моральної шкоди та не підтверджує підстави для її відшкодування, оскільки причинно-наслідковий зв`язок у судовому засіданні не був встановлений, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити у повному обсязі.

Вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначають, що суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Таким чином, суд вважає необґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_1 та такими, що не підлягають задоволенню.

Позивачем не подавались ні до суду першої інстанції ні до апеляційного суду клопотання, щодо проведення експертиз на підтвердження погіршення психо-ємоційного стану позивача, внаслідок не взяття на облік його як перміщенної особи та через судові розгляди з цього ж приводу.

Отже, доводи скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Виходячи з аналізу практики висловленої Верховним Судом, ЄСПЛ судова колегія приходить висновку про відмову у задоволенні вимог апеляційної скарги, а постановлене рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 17 червня 2021 року залишити без змін.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст.259,367,374,375,382,384 ЦПК України, апеляційний суд-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рубіжанського районного суду Луганської області від 17 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Дата складання повного тексту постанови 19 жовтня 2021 року.

Головуючий

Судді: