ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«11» жовтня 2021 року

м. Харків

справа № 635/970/20

провадження № 22ц/818/4759/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Котелевець А.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Колосовської А. Р.,

учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1 , представниця позивачки - ОСОБА_2 ,

відповідачі - Мереф`янська міська рада Харківського району Харківської області, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

третя особа - Перша державна нотаріальна контора Харківського району Харківської області

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 24 травня 2021 року в складі судді Савченка Д.М.

в с т а н о в и в:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Перша державна нотаріальна контора Харківського району Харківської області про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, який в подальшому уточнила.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , яка на день смерті постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1 . Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді Ѕ частини квартири АДРЕСА_2 , яка належала ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 07 травня 2005 року. Квартира була придбана ОСОБА_5 у шлюбі із ОСОБА_6 .

Зазначила, що ОСОБА_5 доводилася тіткою її чоловіка ОСОБА_7 та вона з чоловіком знаходились в дружніх стосунках з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які були людьми похилого віку та часто хворіли.

Вказала, що ОСОБА_5 ніколи не казала їй про те, що залишила на її ім`я заповіт.

У ОСОБА_5 був син від першого шлюбу ОСОБА_8 , який мешкав за адресою: АДРЕСА_3 . Він зловживав спиртними напоями та ображав матір. Крім того, у ОСОБА_5 був чоловік ОСОБА_6 , який мешкав разом із нею на час відкриття спадщини.

Посилалася на те, що вона знала, що після смерті ОСОБА_5 - ОСОБА_8 подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті матері. Крім того, її чоловік- ОСОБА_6 прийняв спадщину після смерті дружини.

Зазначила, що з відповіді нотаріальної контори їй стало відомо про те, що 16 листопада 2010 року при відкритті спадкової справи нотаріусом не надсилалась та не розміщувалась в пресі інформація про наявність заповіту на її користь після смерті спадкодавця ОСОБА_5 , оскільки відомості про інших її спадкоємців держнотконтори були невідомі.

В 2013 році ОСОБА_8 помер.

Після смерті дружини ОСОБА_6 залишився проживати в квартирі АДРЕСА_2 . Інших близьких людей окрім її сім`ї він не мав. В 2011 році ОСОБА_6 залишив заповіт, яким заповідав усе належне йому на день смерті майно їй.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер.

Зазначила, що у встановлений законом строк вона подала заяву до приватного нотаріуса Полякової Л.О. про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , та з`ясувала, що він фактично прийняв спадщину після смерті своєї дружини ОСОБА_5 , оскільки був зареєстрований за однією адресою зі спадкодавцем. Нотаріусом Поляковою Л.О. за даними спадкового реєстру виявлено спадкову справу після померлої ОСОБА_5 № 1074/2010, яка заведена Першою Державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області.

Вказала, що від нотаріуса Полякової Л.О. вона дізналась про наявність заповіту, складеного ОСОБА_5 на її користь, який складений спадкодавцем 04 березня 2009 року та посвідчений нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Цидибрагою С.О., за яким ОСОБА_5 заповідала усе належне їй на день смерті майно їй.

Звернувшись до Першої Державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області з заявою про прийняття спадщини за заповітом, їй постановою від 12 грудня 2018 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вважала, що пропустила строк для прийняття спадщини з поважних причин, оскільки не проживала зі спадкодавцем на момент смерті, не є спадкоємцем першої черги за законом, а тому об`єктивно не могла знати про наявність на її ім`я заповіту. Крім того, вона не є родичкою спадкодавця ОСОБА_5 , у якої на той час були спадкоємці першої черги за законом її чоловік та син.

Просила визначити їй додатковий строк для подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком у два місяці з часу набрання рішенням суду законної сили.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 24 травня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати, винести постанову, якою задовольнити її позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вона не є родичкою спадкодавця, разом із нею не проживала та не була обізнана про наявність заповіту на її ім`я. При цьому нотаріусом не було здійснено повідомлення та її виклик як спадкоємиці за заповітом. Ці обставини є поважними причинами пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

28 липня 2021 року до суду апеляційної інстанції від Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області надійшов відзив, в якому вважала рішення суду законним, а апеляційну скаргу необґрунтованою. Вважала, що воно ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити, рішення суду - cкасувати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачка не надала належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини протягом восьми років з дня смерті спадкодавиці, а саме, доказів об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, що перешкоджали їй звернутися з відповідною заявою.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 (а.с.7,8,76,96).

За життя ОСОБА_5 склала заповіт від 04 березня 2009 року, зареєстрований за № 604, посвідчений нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Цидибрагою С.О. в присутності свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 . Підпис за ОСОБА_5 поставлено ОСОБА_11 . Вказаним заповітом ОСОБА_5 заповіла усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право - ОСОБА_1 (а.с.8, 65,74,97).

Постановою державного нотаріусу Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області Ольховською Л.М. від 12 грудня 2018 року № 4331/02-31 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з відсутністю підтвердження факту прийняття ОСОБА_1 спадщини після смерті ОСОБА_5 . В постанові зазначено, що в шестимісячний строк з дня смерті ОСОБА_5 до Державної нотаріальної контори звернувся син спадкодавці ОСОБА_8 (документи, що підтверджують наявність родинного зв`язку не надані) з заявою про прийняття спадщини. Свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 не видавалися (а.с.9,66,75,98).

З листа Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області від 03 червня 2020 року № 1573/02-14 вбачається, що 16 листопада 2010 року при відкриті спадкової справи № 1074/2010 після ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , Державною нотаріальною конторою на виконання абзацу 3 пункту 231 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5 (в редакції станом на 16 листопада 2010 року), за даними Спадкового реєстру перевірено наявність заведеної спадкової справи. Зазначено, що виконати по зазначеній спадковій справі приписи, передбачені пунктом 188 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5 (в редакції станом на 16 листопада 2010 року по 17 лютого 2011 року) в частині повідомлення про відкриття спадщини тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких нотаріусу відоме, не було можливим, так як в Державній нотаріальній конторі з 16 листопада 2010 року по 17 лютого 2011 року були відсутні відомості про інших спадкоємців ОСОБА_5 , місце проживання або роботи яких нотаріусу могло б бути відомо (а.с.55).

16 листопада 2010 року з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , до нотаріальної контори звернувся син померлої ОСОБА_8 (а.с.56).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6 (а.с.117).

За життя ОСОБА_6 склав заповіт від 30 липня 2011 року, посвідчений нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Цидибрагою С.О., за яким заповів усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право - ОСОБА_1 (а.с.119).

Із копії листа приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області Полякової Л.О. від 12 листопада 2018 року № 454/02-14 вбачається, що ОСОБА_6 фактично прийняв спадщину після смерті своєї дружини ОСОБА_5 , так як був зареєстрований з нею на час смерті (а.с.121).

Як вбачається з листа приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області Полякової Л.О. від 27 серпня 2020 року № 318/02-14, 22 січня 2018 року ОСОБА_1 подала заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_6 . Інших заяв про прийняття спадщини до нотаріуса не надходило (а.с.145).

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_8 (а.с.148).

Як вбачається з листа Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області від 03 вересня 2020 року № 2656/01.16, 17 листопада 2018 року дочкам померлого ОСОБА_8 - ОСОБА_4 , видані свідоцтва про право на спадщину за законом, а ОСОБА_3 - за заповітом, кожній по Ѕ частці квартири АДРЕСА_4 (а.с.155).

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 зверталась з аналогічною позовною заявою до Харківського районного суду Харківської області 20 грудня 2018 року, яка залишена без розгляду за заявою позивача ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 03 червня 2019 року (а.с.127-128).

В суді першої інстанції в якості свідка допитано ОСОБА_1 , яка повідомила, що ОСОБА_5 , яка померла у 2010 році, є її тіткою. У 2018 році помер чоловік ОСОБА_5 - ОСОБА_6 . Вона прийняла спадщину після смерті ОСОБА_6 . Під час оформлення спадщини після ОСОБА_6 від нотаріуса позивач дізналась про заповіт ОСОБА_5 на своє ім`я. До цього про існування заповіту вона не знала. В оформленні спадщини після ОСОБА_5 нотаріус позивачеві відмовила через пропуск строку прийняття спадщини. Після смерті дядька позивачка оформила права на спадщину. Про заповіт ОСОБА_5 позивачка дізналась взимку 2019 року, після чого звернулась до суду з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Усіма питаннями судового розгляду займався адвокат. Коли позивачка прийшла до суду, то дізналась, що адвокат в судові засідання не з`являвся і від її імені забрав позов. Це було влітку 2020 року, після чого позивачка звернулась до суду з даним позовом.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її представниця підтримали апеляційну скаргу, пояснення, надані в суді першої інстанції, та просили її задовольнити.

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача. Заповіт лише спрямовується на виникнення у спадкоємця прав та обов`язків, але до моменту смерті не створює їх у нього. Розпорядження, яке міститься у заповіті, набирає чинності лише у разі смерті заповідача.

Призначення спадкоємцем є правом заповідача, визначеним частиною першою статті 1235 ЦК України.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України.

Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2019 року у справі №643/3049/16-ц (провадження № 61-39398св18), від 11 листопада 2020 року у справі № 750/262/20 (провадження № 61-14038св20), від 03 березня 2020 року у справі № 145/148/20 (провадження № 61-16153св20).

Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17.

Про свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини у випадку доведеності факту необізнаності спадкоємця про існування заповіту вказано також у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 642/2539/18-ц, від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 28 жовтня 2019 року у справі № 761/42165/17, від 06 червня 2018 року у справі № 315/765/14-ц, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах.

Із положень статті 63 Закону України «Про нотаріат» вбачається, що нотаріус, який одержав від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі.

Згідно з пунктами 2.2 та 3.2 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. У разі наявності заповіту нотаріусу подається його оригінал чи дублікат. Повна інформація про заповіт, який було посвідчено іншим нотаріусом, витребовується нотаріусом шляхом направлення запиту. Для того, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття.

Необхідність нотаріусом вчинити дії для повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини, здійснити виклик спадкоємця за заповітом, у тому числі, шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі відповідає правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку на прийняття спадщини, ОСОБА_1 зазначила, що не мала об`єктивної можливості звернутись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини через те, що їй не було відомо про наявність заповіту ОСОБА_5 на її користь.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 не є близькою родичкою померлої ОСОБА_5 . Разом зі спадкодавцем не проживала та не була зареєстрована за місцем відкриття спадщини.

Про наявність заповіту їй стало відомо з листа приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області Полякової Л.О. № 454/02-14 від 12 листопада 2018 року, за змістом якого до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернулася ОСОБА_1 та при відкритті спадкової справи виявлено заповіт від імені ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на ім`я ОСОБА_1 .

Таким чином, нотаріусом лише у листопаді 2018 року, тобто зі спливом шести місяців після смерті ОСОБА_5 , що настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено ОСОБА_1 про наявність заповіту на її ім`я на її користь, що у сукупності з іншими обставинами справи свідчить про наявність істотних та об`єктивних перешкод для звернення позивачки із заявою про прийняття спадщини.

Наведене доводить існування підстав для визначення позивачці додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, оскільки визначений частиною першою статті 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини пропущено позивачкою із поважних, не залежних від неї причин.

Вирішуючи спір у спадкових справах, зокрема, щодо визначення додаткового строку для прийняття спадщини слід врахувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та дотримання принципу пропорційності між застосованим заходом і переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявника в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 19 листопада 2019 року у справі № 317/3039/18-ц (провадження № 61-9076св19), від 02 вересня 2020 року у справі № 288/1856/18 (провадження № 61-3987св20), від 15 квітня 2021 року у справі № 591/1271/18 (провадження № 61-195св21), від 03 червня 2021 року у справі № 636/1160/19 (провадження № 61-19934св19).

Суд першої інстанції наведеного не врахував та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Таким чином, судова колегія вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив обставини справи та наявні у справі докази, не надав їм належну оцінку, не з`ясував належним чином фактичні обставини справи щодо заявлених вимог і того, яка саме правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, що має суттєве значення для правильного вирішення спору.

За таких обставин судове рішення підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - задоволенню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 24 травня 2021 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Перша державна нотаріальна контора Харківського району Харківської області про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини - задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 додатковий строк для подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком у два місяці.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді А.В. Котелевець

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 13 жовтня 2021 року.