Провадження № 2/242/1113/21
Справа № 242/3730/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2021 року м.Селидове

Селидівський міський суд Донецької області в складі головуючого - судді Черкова В.Г.,за участю секретаря судового засідання Кідрон О.М.,розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрзалізниця» про припинення трудових обов`язків,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовною заявою, в якій просить припинити трудові відносини між ним та АТ «Укрзалізниця», яке є правонаступником ДП «Донецька залізниця» в особі ВП «Локомотивне ДЕПО Ясинувата-Західна» шляхом розірвання з ініціативи працівника на підставі ст.38 КЗпП України з 01.01.2016 р.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що з 06.01.1993 р. він перебував у трудових відносинах з ДП «Донецька залізниця» в особі ВП «Локомотивне ДЕПО Ясинувата-Західна». У зв`язку з бойовими діями таокупацією м.Ясинувата вимушений був виїхати з міста тане мав можливості розірвати трудові відносини. З 01.01.2016 р. ДП «Донецька залізниця» не сплачуються за нього єдиний соціальний внесок, що підтверджує фактичне припинення трудових відносин. Чрез неможливість направити заяву про звільнення до м.Ясинувата вимушений звертатися до суду.

Ухвалою суду від 15.07.2021 року позов прийнято до розгляду, визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою суду від 26.08.2021 року позовну заяву залишено без руху та надано час для усунення недоліків. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Як вбачається з копії трудово книжки, позивач 06.01.1993 р. був прийняти на роботу до ДП «Донецька залізниця» ВП «Локомотивне ДЕПО Ясинувата-Західна».З 01.01.2016 р. ДП «Донецька залізниця» не сплачуються за нього єдиний соціальний внесок.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється.

Відповідно д остатті 3 КЗпП України до трудових відносин належать відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Стаття 36 КЗпП України визначає підстави припинення трудового договору якими, крім іншого, є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41).

Згідно ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Трудовий договір припиняється тільки за наявності підстав для його припинення. Підставою припинення договору є юридичний факт або сукупність юридичних фактів, закріплених у законі та необхідних для припинення трудового договору. Вони поділяються на два види: 1) дії (життєві ситуації, що відбуваються за волею людей; вольові акти їх поведінки) сторін трудового договору або осіб, які не є його сторонами; 2) події (життєві обставини, настання яких не залежить від волі та свідомості людей: закінчення строку трудового договору; смерть працівника або роботодавця - фізичної особи тощо).

У законодавстві про працю України встановлено вичерпний перелік підстав розірвання трудового договору з метою охорони трудових прав громадян. Так, підстави припинення трудового договору окреслені у ст.36 та інших статтях КЗпП України й залежно від того, хто є ініціатором припинення трудового договору, підстави поділяються на такі групи: припинення трудового договору за спільною (взаємною) ініціативою сторін трудового договору (наприклад, угода сторін, закінчення строку);розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39 КЗпП України);розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця (статті 40, 41 КЗпП України); розірвання трудового договору з ініціативи осіб, які не є його стороною (третіх осіб) (пункти 3, 7 ст. 36, ст. 45 КЗпП України та ін.).

Отже, розірвання трудового договору стосується лише випадків, коли трудовий договір припиняється з ініціативи будь-якої з його сторін.

За будь-яких умов припинення трудового договору є правомірним за одночасної наявності таких умов: 1) передбаченої законодавством підстави припинення трудового договору; 2) дотримання порядку звільнення; 3) юридичного факту припинення трудового договору (наказу чи розпорядження роботодавця, заяви працівника, відповідного документа особи, уповноваженої вимагати розірвання договору).

З матеріалів цивільної справи вбачається, що позивач виявив бажання розірвати трудовий договір з власної ініціативи.

Позивачем висловлено бажання бути звільненим за ст. 38 КЗпП України з 01.01.2016 р.

Проте, ч. 1 ст. 38 КЗпП України передбачено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.Відомостей про попередження відповідача про намір звільнення матеріали справи не містять. Позивачем зазначено, що він не має можливості направити листа із відповідною заявою до м.Ясинувата, яке знаходиться на тимчасово окупованій території України, проте правонаступником усіх прав та обов`язків ДП «Донецька залізниця» є АТ «Укрзалізниця», яке розташоване у м.Київ.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

На думку суду, в даній справі звернення позивача до суду є передчасним, оскільки передує зверненню до АТ «Укрзалізниця» із відповідною заявою про звільнення відповідно до вимог чинного законодавства про працю .

Враховуючи викладене, суд вважає,що позовні вимоги є необгрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 5, 12, 13, 263-265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , до Акціонерного товариства «Укрзалізниця», , розташоване за адресою: м.Київ, вул.Єжи Гедройця, 5, про припинення трудових обов`язків - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Донецького апеляційного суду Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складене та підписане 11.10.2021 р.

Суддя В.Г.Черков