Номер провадження: 22-ц/813/9358/21
Номер справи місцевого суду: 504/4236/17
Головуючий у першій інстанції Вінська Н. В.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті апеляційного провадження

11.10.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,

ознайомившись з апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 11 листопада 2019 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 11 листопада 2019 рокуу задоволенні позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Не погодившись з вищезазначеним судовим рішенням, 06 липня 2021 року АТ «Райффайзен Банк» засобами поштового зв`язку подало апеляційну скаргу безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від апеляційну скаргу АТ «Райффайзен Банк» на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 11 листопада 2019 року залишено без руху та надано скаржнику строк для усунення недоліків, але не більше 10-ти днів з дня вручення скаржнику копії ухвали суду, а саме: шляхом подання клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, де вказати інші підстави для поновлення строків та наданням інших доказів поважності пропуску строку на апеляційне оскарження.

06 жовтня 2021 року до Одеського апеляційного суду скаржником подано клопотання в якому скаржник просить поновити процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 11 листопада 2019 року посилаючись на те, що в межах строку на апеляційне оскарження скаржником була направлена апеляційна скарга, проте інформація щодо відкриття апеляційного провадження та призначення справи до розгляду в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на сайті «Судова влада» була відсутня. У зв`язку з чим, представником скаржника були подані запити про стан розгляду справи в Одеський апеляційний суд та Комінтернівський районний суд Одеської області. З відповіді яка надійшла на адресу скаржника 17 червня 2021 року від Одеського апеляційного суду, вбачається, що не встановлено перебування у провадженні Одеського апеляційного суду справи №504/4237/17. Таким чином, враховуючи, що апеляційна скарга на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 11 листопада 2019 року була направлена засобами поштового зв`язку, в межах строку апеляційного оскарження, проте з невідомих обставин до суду не надійшла, скаржник вважає, що вона втрачена при поштовій пересилці. Також скаржник, як на поважність підстав поновлення апеляційного оскарження, посилається на обмеження провадженні у зв`язку з карантином. Скаржник позбавлений можливості прибути до суду та отримати інформацію безпосередньо з Комінтернівського районного суду Одеської області та Одеського апеляційного суду, оскільки фактичне та юридичне місцезнаходження скаржника за адресою: вул. Лєскова, 9, м. Київ, 01011, а службові відрядження на період карантину заборонені. В свою чергу, інформація в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на сайті «Судова влада України» щодо стану розгляду справи відсутня.

Викладені причини пропуску строку на апеляційне оскарження визнанні апеляційним судом неповажними з таких підстав.

Так, по-перше, скаржником не надано жодного доказу надіслання засобами поштового зв`язку апеляційної скарги в межах строку на апеляційне оскарження, також скаржником не надано жодного доказу звернення до оператора поштового зв`язку, в якому було б зазначено, що поштовий відправлення втрачено.

По-друге, апеляційний суд повторно звертає увагу, що до апеляційної скарги додано супровідний лист з печаткою скаржника, відповідно до якого оскаржуване рішення скаржник отримав 03 лютого 2020 року.

Також скаржником додано апеляційну скаргу, яка нібито була направлена скаржником до суду, однак, по-перше, в доданій апеляційній скарзі вказано номер справи №522/7017/19, хоча апеляційна скарга яка надіслана засобами поштового зв`язку 06 липня 2021 року подана в справі №504/4236/17, по-друге, скаржником не надано жодних доказів щодо дати надіслання доданої апеляційної скарги.

Крім того, в листі Одеського апеляційного суду від 16 червня 2021 року «Щодо надання інформації про стан розгляду (руху) судової справи» зазначено, що зі змісту звернення скаржника вбачається, що апеляційна скарга на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 11 листопада 2019 року, розміщена у додатках, подана у справі №522/7017/19, яка хоч і перебуває у провадженні суду апеляційної інстанції, проте стосується оскарження рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2019 року по цивільній справі за позовом АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , за участі третьої особи ТОВ «Стікон», про визнання недійсними правочинів, матеріали якої повернуто 11 вересня 2020 року до Приморського районного суду м. Одеси.

Так, фактично скаржником до апеляційної скарги додано апеляційну скаргу, яка нібито була подана до суду, не по даній справі та не надано жодних доказів, що в межах строку на апеляційне оскарження була направлена апеляційна скарга саме по даній справі.

По-третє, колегія суддів не бере до уваги посилання скаржника на карантинні обмеження, у зв`язку з тим, що скаржник не обмежений в праві користуватись загальнодоступними базами даних для отримання інформації про хід справи.

Відповідно до абз. 18 Постанови судової палати у цивільних та господарських справах ВСУ від 16.08.2017 року у постанові ВГСУ від 15 жовтня 2015 року міститься висновок про те, що оскарження судових актів через значний проміжок часу, який суттєво перебільшує встановлений законом строк, означало б вихолощення права, встановленого судовим рішенням, та порушувало б принцип правової визначеності. Цей принцип стверджує, що жодна зі сторін не має права вимагати повторно відкриття провадження просто з метою повторного розгляду справи. Проста можливість існування 2 точок зору на одне питання не є підставою для перегляду, про що неодноразово як вказується у постанові наголошував Європейський суд з прав людини (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нелюбін проти Росії», заява № 14502/04).

У справі «Рябих проти Росії» (заява № 52854/99, рішення від 24 липня 2003 року, пункт 52) Європейський суд постановив: правова визначеність передбачає повагу до принципу res judicata, тобто принципу остаточності судових рішень. Скасування такого рішення після того, як воно набуло статусу остаточного та не підлягало оскарженню, є втручанням в право заявника на мирне володіння своїм майном (рішення у справі «Брумареску проти Румунії» від 28 жовтня 1999 року, заява № 28342/95).

Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

В статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Апеляційним судом встановлено, що рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 11 листопада 2019 року у задоволенні позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. 11 грудня 2019 року рішення набуло чинності.

Відповідно до пункту 72 рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року (рішення чинне з 6 листопада 2002 року, заява № 48553/99) в справі «Совтрансавто-Холдінг» проти України», у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів (аналогічний висновок мається також і в рішенні Суду по справі «Брумареску проти Румунії», пункт 61).

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Порушення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України» (заява № 32053/13).

Європейський Суд вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими непереборними обставинами.

Європейський Суд, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою.

Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

Якщо національний суд просто обмежився вказівкою на наявність у відповідача «поважних причин» для поновлення пропущеного строку оскарження, то, відтак, він (суд) не вказав чітких причин такого рішення (пункт 52 рішення).

За цих підстав Європейський Суд одноголосно постановив, що було порушення пункту 1 статті 6 Конвенції та дійшов висновку, що національні суди, вирішивши поновити пропущений строк оскарження остаточної постанови у справі заявника без наведення відповідних причин та скасувавши в подальшому постанову суду, порушили принцип правової визначеності та право заявника на справедливий судовий розгляд за пунктом 1 статті 6 Конвенції (пункт 53 цього ж рішення).

Аналогічні висновки містяться у рішеннях Європейського суду з прав людини у справі «Рябих проти Росії» (заява № 52854/99) та у справі «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

На підставі викладеного, у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргоюАкціонерного товариства «Райффайзен Банк» на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 11 листопада 2019 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором необхідно відмовити.

Керуючись ст. 358 ЦПК України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду Р.Д. Громік

А.І. Дришлюк

М.М. Драгомерецький