ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 688/745/21
Провадження № 22-ц/4820/1207/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.

секретар судового засідання Чебан О.М.

з участю представника позивача

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 688/745/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 квітня 2021 року в складі судді Березюк Н.П. по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, суд

в с т а н о в и в :

В березні 2021 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 460112 грн. 40 коп. та судові витрати в розмірі 6901 грн. 69 коп.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернувся до банку та підписав Анкету-заяву № б/н від 27 червня 2019 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 420000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. ОСОБА_1 зобов`язувався проводити щомісячно сплату на погашення кредиту, а також відповідно до п. 2.1.1.5.5 договору зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. За умовами договору банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті http://privatbank.ua з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 договору. Також в разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом : - згідно п. 2.1.1.12.2.1 Договору клієнт сплачує банку проценти в подвійному розмірі від зазначених в Тарифах, що діють на дату нарахування, відповідно до п. 2.1.1.12.6.1 договору, клієнт сплачує банку пеню, яка розраховується згідно «Тарифів Банку» на час порушення.

Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Однак, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав.

У зв`язку із неналежним виконанням умов Договору відповідач станом на 25 лютого 2021 року має кредитну заборгованість в розмірі 460112,40 грн., яка складається з 399424,04 грн. заборгованості за кредитом, 60688,36 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, вказаний розмір заборгованості банк просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь.

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 квітня 2021 року позов було задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 27 червня 2019 року в розмірі 460112,40 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 399 424,04 грн., заборгованості по процентах за користування кредитом в розмірі 60 688,36 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 6901,69 грн.

ОСОБА_1 не погодився з таким рішенням суду, подав апеляційну скаргу та просить скасувати вказане рішення, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Так, апелянт вказує, що при вирішенні спору суд не взяв до уваги, що позивач надав суду Умови та Правила надання банківських послуг, в яких відсутня дата їх затвердження, і які він, ОСОБА_1 , не підписував. Банк не ознайомив його саме з цими умовами. Тому неправомірним є надання їх до суду, оскільки ці документи не можуть бути доказами в розумінні ст. 77-82 ЦПК України. Крім того, апелянт вказує, що за своїм змістом ці умови надають більшої користі позивачу, що створює дисбаланс договірних прав, а це суперечить правовим висновкам, викладеним в постанові Верховного Суду від 17.06.2021р. по справі № 551/424/16-ц.

Також апелянт зазначив, що копії документів надані позивачем, які суд визначив як паспорт споживчого кредиту, не був підписаний ним, крім того, його прізвище вказано з помилкою, що також вказує, що не підписував їх. Про це вказувалось в суді першої інстанції, однак суд проігнорував ці обставини.

На думку апелянта, наданий позивачем витяг з Умов та Правил надання банківських послуг теж не може бути належним доказом, оскільки повністю залежить від волевиявлення однієї сторони банку.

Апелянт також вважає, що наданий при поданні позову розрахунок заборгованості не може підтверджувати наявність заборгованості та її розмір, оскільки не є первинним бухгалтерським документом. Вказані в розрахунку суми вважає надуманими, оскільки розрахунок не доводить, що саме така заборгованість виникла по кредитному договору, укладеному 27 червня 2019 року. Крім того, позивач не надав доказів про погодження сторонами розміру кредиту, умов користування кредитом та його погашення, порядок нарахування та сплати відсотків за користування кредитом.

ОСОБА_1 вказує, що суд, розглядаючи спір допустив порушення ст. 274, 279 ЦПК України та неправомірно розглянув справу в порядку спрощеного провадження, у зв`язку з чим позбавив його можливості здійснення належного захисту своїх права через надання додаткових пояснень, доказів, а також заявлення клопотань.

Заслухавши учасників справи та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду зміні в частині з наступних підстав.

У відповідності до ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що 27 червня 2019 відповідачем підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, за змістом якої відповідач визнавала, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становлять укладений між сторонами договір про надання банківських послуг.

В заяві ОСОБА_1 засвідчив, що він ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг (розміщені на офіційному сайті Приватбанку - www.privatbank.ua) та погоджується з ними.

Відповідачу було видано декілька кредитних карток, остання карта видана за № НОМЕР_1 з терміном дії до липня 2022 року.

Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки відповідачу було встановлено кредитний ліміт 420 000 грн, який в подальшому зменшено до 400 000 грн, а 01 липня 2020 року зменшено до 0.00 грн.

Кредитними коштами відповідач користувалася, періодично витрачаючи кредитні кошти, а також повертаючи їх.

До анкети-заяви Банк додав витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, в яких зазначено і Тарифи обслуговування кредитних карт.

За розрахунком Банку, станом на 20 січня 2021року відповідач має заборгованості за кредитним договором в розмірі 460112,4 грн., яка складається з 399424,14 грн заборгованості за тілом кредиту, 60688,36 грн заборгованість за простроченими відсотками.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

В силу ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ч.ч.1, 2 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Як передбачено ч.1 ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Із положень ч.1 ст.634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статтей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, пред`являючи вимоги про погашення кредиту Банк просив, стягнути заборгованість за тілом кредиту та відсоткам за користування кредитними коштами.

На підтвердження своїх вимог АТ КБ «ПриватБанк» надало суду: анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 27.06.2019 року, розрахунок заборгованості за кредитним договором, довідку про видані кредитні картки. Довідку про розмір кредитного ліміту, виписку з особового рахунку відповідача, копію паспорта споживчого кредиту, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт, витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку Ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms/, «Універсальна».

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку і тарифи обслуговування кредитних карт, які розміщені на сайті:www. privatbank.ua розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Також суд відхиляє як доказ, досягнення між сторонами згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору і підписаний ОСОБА_1 . Паспорт споживчого кредиту з наступних підстав.

Згідно ст. 9 «Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит» Розділу II «Інформаційне забезпечення договору про споживчий кредит та дії, що передують його укладенню» Закону України «Про споживче кредитування» споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися інформацією про умови кредитного договору для прийняття усвідомленого рішення.

До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію") із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності.

Отже за змістом даної норми паспорт споживчого кредиту це лише інформація, необхідна для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту, яка надається кредитодавець надає споживачу до укладення кредитного договору, а умови договору про споживчий кредит та його форма його укладення визначені ст.ст. 12, 13 Закону України «Про споживче кредитування» в розділі ІІІ «Договір про споживчий кредит» цього Закону.

На підставі викладеного слід дійти висновку, що паспорт споживчого кредиту не є складовою частиною кредитного договору, а є лише письмовою формою ознайомлення споживача до укладення договору з умовами різних видів кредитування для забезпечення йому можливості вибору серед альтернативних умов кредитування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, наданий банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, в яких зазначено і тарифи обслуговування кредитних карт не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами та відсотків за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд в постанові від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17, провадження №14-131цс19), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися нижчестоящими судами при застосуванні норм права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що нарахована банком заборгованість за відсотками відповідає умовам, погодженим сторонами при наданні кредитних коштів, відповідно до підписаного ОСОБА_1 паспорта споживчого кредиту, оскільки як вказано вище на підставі норм Закону України «Про споживче кредитування», паспорт споживчого кредиту не є складовою частиною кредитного договору, а є лише письмовою формою ознайомлення споживача до укладення договору з умовами різних видів кредитування для забезпечення йому можливості вибору серед альтернативних умов кредитування, а тому не може прийматись як доказ узгодження сторонами розміру відсотків за користування кредитними коштами.

З цих підстав рішення суду в частині стягнення відсотків за користування кредитними коштами в сумі 60688,36 грн. слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові в цій частині в зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Проте, як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Із виписки по руху грошових коштів вбачається, що відповідач користувалася кредитними коштами, періодично погашаючи кредитну заборгованість.

Отже, із розрахунку заборгованості та виписки по руху грошових коштів вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, періодично погашаючи кредитну заборгованість, отже за весь період користування ОСОБА_1 грошовими коштами Банку, відповідачем було використано 399424,04 грн і вказана сума коштів на час подання позову банку відповідачем повернута не була.

З цих підстав рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача 399424,04 грн. кредитних коштів є законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги в цій частині, що розрахунок заборгованості не є належним та допустимим доказом розміру заборгованості, позивачем не доведено такий розмір, який вказаний в позовній заяві, слід відхилити.

Так відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Однак відповідач в спростування, наданих банком письмових доказів, жодних своїх доказів (свого розрахунку, висновку спеціаліста тощо) суду не надав, клопотань про призначення відповідної судово-економічної експертизи суду не заявляв, а тому надані банком докази суд вважає достовірними та достатніми для вирішення даного спору.

Також суд відхиляє і доводи апелянта,що суд помилково розглянув дану цивільну справі в порядку спрощеного провадження, хоча дана справа з огляду на ціну позову мала розглядатись в загальному позовному провадженні.

Відповідно до ст. 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду:1) малозначних справ; 2) справ, що виникають з трудових відносин; 3) справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; 4) справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Умови, за яких суд має право розглядати вимоги про стягнення грошових сум у наказному провадженні, а справи - у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом.

Для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства);4) справи про розірвання шлюбу; 5) справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.

Ч. 2 цієї ж статті передбачено, що у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Ч. 4 цієї ж статті визначено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Як вбачається з матеріалів справи даний позов подано банком в березні 2021 року з ціною позову 460112,4 грн.

Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2021 року згідно законодавства України складав 2270 грн.

Отже в даному випадку суд відповідно до ч. 2 ст. 274 ЦПК України міг розглянути дану справу в порядку спрощеного провадження так як ціна позову не перевищувала 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч.ч. 10. 13 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином з ОСОБА_1 на користь банку підлягають стягненню судові витрати, понесені в суді першої інстанції пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 5991,36 грн.: (399424,04 х100:460112,4=86,8%х6901,69:100=5991,36).

При зверненні до апеляційного суду відповідач сплатив 10352,54 грн., позов задоволено частково на суму 399424,04 в розмірі 86,8% від ціни позову, а тому з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 1366,53 грн. судових витрат за подання апеляційної скарги: (100%-86,8%=13,2х10352,54:100=1366,53).

Відповідно до п. 10 ст. 141 ЦПКУ України з ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь позивача 4624,82 грн. у вигляді сплати судового збору за подачі позовної заяви(5991,36-1366,53).

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 квітня 2021 року змінити, виклавши другий та третій абзац резолютивної частини рішення в наступній редакції:

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ) заборгованість в розмірі 399424 (триста дев`яносто дев`ять тисяч чотириста двадцять чотири) грн. 04 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ) судові витрати у розмірі 4624,82 грн. по сплаті судового збору.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 жовтня 2021 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова