ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

11 жовтня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 741/32/21

Головуючий у першій інстанції Крупина А. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1298/21

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Шитченко Н.В.,

суддів Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

із секретарем: Зіньковець О.О.,

позивач: Ніжинська місцева прокуратура, що діє в інтересах держави в особі Носівської міської ради Носівського району Чернігівської області,

відповідач: ОСОБА_1 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області,

розглянув у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 25 червня 2021 року у справі за позовом Ніжинської місцевої прокуратури, що діє в інтересах держави в особі Носівської міської ради Носівського району Чернігівської області, до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки,

місце ухвалення судового рішення м. Носівка.

У С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року заступник керівника Ніжинської місцевої прокуратури, яка в подальшому змінила назву на Ніжинську окружну прокуратуру, звернувся з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив зобов`язати відповідачку звільнити самовільно зайняту земельну ділянку комунальної власності площею 0,025 га, яка розташована навпроти житлового будинку по АДРЕСА_1 .

У мотивування заявлених вимог представник прокуратури зазначав, що у ході проведеної перевірки щодо дотримання вимог земельного законодавства під час використання земельної ділянки комунальної власності по АДРЕСА_1 було встановлено факт самовільного зайняття та використання ОСОБА_1 без будь-яких правовстановлюючих документів під розміщення господарських споруд земельної ділянки площею 0,025 га навпроти житлового будинку по АДРЕСА_1 . Факт самовільного зайняття відповідачкою земельної ділянки підтверджується постановою про накладення на неї адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 53-1 КУпАП, у вигляді штрафу у розмірі 170 грн, який ОСОБА_1 сплатила. Крім того, останньою у добровільному порядку відшкодовано і шкоду, заподіяну внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, у сумі 478,89 грн.

Ураховуючи наявність порушення інтересів держави та бездіяльність органу, до компетенції якого віднесені представницькі повноваження у даній сфері, наявні правові підстави для пред`явлення даного позову саме прокуратурою в межах повноважень, визначених ЗУ «Про прокуратуру» та ЦПК України.

Рішенням від 25 червня 2021 року Носівський районний суд позов задовольнив. Зобов`язав ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку комунальної власності площею 0,025 га, яка розташована навпроти житлового будинку по АДРЕСА_1 . Вирішив питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність судового рішення та його ухвалення з порушенням вимог діючого цивільного процесуального законодавства, просить скасувати рішення суду, а позовну заяву залишити без розгляду.

Доводи апеляційної скарги зводяться до відсутності у прокурора підстав для представництва інтересів держави, а отже і права звернення до суду, що фактично унеможливлює розгляд справи по суті.

Скаржниця зазначає, що прокурор відповідно до положень ч. 4 ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» повинен був довести, що звертався до органу, який представляє інтереси держави, і цей орган погодився на таке представництво. На її думку, з наданого Носівською міською радою листа від 02 жовтня 2020 року не вбачається погодження органу місцевого самоврядування на звернення прокурора до суду і не узгоджується з його доводами про те, що міська рада неналежно здійснює захист своїх інтересів.

Вважає, що невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. 28 грудня 2020 року до Носівської міської ради було скероване повідомлення щодо виявленого порушення ОСОБА_1 вимог земельного законодавства, однак матеріали позову не містять відповідного реагування з боку міськради, як і не містять доказів того, що відповідний орган не надав відповіді у встановлений законом строк.

Наголошує на тому, що у даному випадку прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, враховуючи те, що забезпечення дотримання органами місцевого самоврядування вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю на відповідній території покладено саме на органи Держгеокадастру.

У наданому відзиві заступник керівника Ніжинської окружної прокуратури, вважаючи судове рішення обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними, просить залишити її без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи відзиву зводяться до законності звернення до суду та представництва прокуратурою інтересів держави в особі Носівської міської ради, оскільки позивачем був повністю дотриманий порядок, передбачений ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру», шляхом направлення органу місцевого самоврядування повідомлення про виявлені порушення вимог земельного законодавства та вжиття заходів з метою усунення виявлених порушень.

Представник прокуратури зазначає, що Носівська міська рада, починаючи з 01 лютого 2018 року, була обізнана про факт самовільного зайняття ОСОБА_1 земельної ділянки, проте жодних заходів щодо її повернення не вживала.

Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області відзив на апеляційну скаргу у встановлений строк не подавався.

Ухвалою від 21 вересня 2021 року Чернігівський апеляційний суд призначив до розгляду дану цивільну справи у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи (а.с. 152).

Порядок направлення судових повісток та повідомлень визначений ст. 128 ЦПК України. Так, відповідно до ч.ч. 2, 4 даної норми суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є необов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. За правилом ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка-повідомлення повинна бути вручена завчасно до судового засідання.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Нормами ч. 3 ст. 130 ЦПК України визначено, що якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленої про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. З наявної у матеріалах справи розписки, складеної секретарем судових засідань, вбачається, що повістка на ім`я ОСОБА_1 у судове засідання, призначене на 11 жовтня 2021 року об 11 год., була отримана 08 жовтня 2021 року її батьком ОСОБА_2 (а.с. 157).

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася, відповідно до положень ст. 128 ЦПК України та наведених обставин вважається завчасно повідомленою про час і місце судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення прокурора, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги Ніжинської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Носівської міської ради Носівського району Чернігівської області, суд першої інстанції, пославшись на ст.ст. 83, 116, 124, 125 ЗК України, виходив з того, що земельна ділянка загальною площею 0,025 га, яка розташована в адміністративних межах населеного пункту с. Володькова Дівиця Носівського району, самовільно, без правовстановлюючих документів, зайнята ОСОБА_1 , а тому остання повинна звільнити її, оскільки не має права володіти та користуватися даною земельною ділянкою відповідно до вимог земельного законодавства.

Районний суд, враховуючи вимоги ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» та ст. 56 ЦПК України, констатував правомірність представництва Ніжинською окружною прокуратурою інтересів держави в особі Носівської міської ради, зазначивши, що звернення прокурора до суду в даних спірних правовідносинах спрямоване на задоволення потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання щодо звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки комунальної власності, що, у свою чергу, підриває матеріальну і фінансову основу органів місцевого самоврядування та завдає шкоду інтересам держави.

Суд апеляційної інстанції погоджується з прийнятим висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, що на підставі наказу начальника ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 18 січня 2018 року «Про здійснення державного контролю за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності» (а.с. 13-14) 01 лютого 2018 року була проведена перевірка земельної ділянки прибережної смуги р. Новий Потік, як об`єкта перевірки, яка знаходиться по АДРЕСА_1 . У ході перевірки встановлено факт самовільного зайняття ОСОБА_1 земельної ділянки.

У акті перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельною ділянкою від 01 лютого 2018 року, складеному за участю представника Носівської міської ради, зазначено, що гр-ка ОСОБА_1 використовує земельну ділянку загальною площею 0,025 га по АДРЕСА_1 під розміщення господарських будівель без будь-яких правовстановлюючих документів, передбачених діючим земельним законодавством України, чим допущено порушення ст.ст. 125 126 ЗК України (а.с. 16-18).

З акту обстеження земельної ділянки від 01 лютого 2018 року вбачається, що загальна площа земельної ділянки, яка знаходиться поблизу АДРЕСА_1 , становить 4 га, форма власності комунальна, категорія земель землі житлової та громадської забудови. Площа ділянки, на якій вчинено правопорушення, становить 0,025 га (а.с. 15).

З метою усунення виявлених порушень земельного законодавства та досудового врегулювання спору ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області 01 лютого 2018 року складено припис, відповідно до якого ОСОБА_1 зобов`язано у 30-денний термін з дня отримання припису усунути виявлене порушення земельного законодавства при використанні спірної земельної ділянки, тобто оформити правовстановлюючі документи на її використання або звільнити самовільно зайняту земельну ділянку з терміном виконання припису до 05 березня 2018 року (а.с. 19-20). Відповідачка отримала припис 01 лютого 2018 року, про що свідчить її особистий підпис.

Ураховуючи допущені ОСОБА_1 порушення вимог ст. ст. 125, 126 ЗК України, відносно останньої 01 лютого 2018 року було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 53-1 КУпАП (а.с. 21-22), та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення з накладенням штрафу у розмірі 170 грн (а.с. 23-25).

У результаті проведеної 19 березня 2018 року перевірки щодо виконання вимог припису про усунення порушень земельного законодавства від 01 лютого 2018 року встановлено, що ОСОБА_1 продовжує використовувати частину земельної ділянки площею 0,025 га по АДРЕСА_1 дівиця Носівського району без будь-яких правовстановлюючих документів, тобто виявлені порушення не усунуто (а.с. 29-30), у зв`язку з чим щодо відповідачки 19 березня 2018 року повторно складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 53-1 КУпАП (а.с. 31-33), та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 грн (а.с. 34-36).

Цього ж дня винесено ще один припис, яким ОСОБА_1 зобов`язано у 30-денний термін з дня його отримання усунути виявлене порушення земельного законодавства при використанні спірної земельної ділянки, тобто оформити правовстановлюючі документи на її використання або звільнити самовільно зайняту земельну ділянку з терміном виконання припису до 20 квітня 2018 року (а.с. 37-38).

Штрафи за постановами про притягнення до адміністративної відповідальності сплачені ОСОБА_1 відповідно 02 лютого та 20 березня 2018 року, про свідчать копії квитанцій (а.с. 43, 44).

Разом з тим, виявлені порушення та вимоги, зазначені у приписах, не усунуто, самовільно зайняту земельну ділянку відповідачка не звільнила, а право користування вказаною земельною ділянкою Носівською міською радою громадянці ОСОБА_1 не надавалось, що підтверджується повідомленням заступника міського голови від 02 жовтня 2020 року (а. с. 46).

Звернувшись з позовом до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки комунальної власності, представник прокуратури посилався на зайняття відповідачкою та користування земельною ділянкою без відповідних правовстановлюючих документів. Указував, що, ураховуючи наявність порушення інтересів держави та бездіяльність органу, до компетенції якого віднесені представницькі повноваження у даній сфері, наявні правові підстави для пред`явлення даного позову саме прокуратурою в межах повноважень, визначених ЗУ «Про прокуратуру».

Не погоджуючись з прийнятим рішенням у даній цивільній справі, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, єдиним доводом якої є відсутність у прокурора підстав та повноважень для представництва інтересів держави, а отже і права звернення до суду.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

У відповідності до приписів ст.ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції країни передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Стаття 56 ЦПК України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру». За змістом ч. 3 даної норми прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

У своїй постанові від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 Велика Палата Верховного Суду констатувала, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Велика Палата дійшла правового висновку, що прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Виходячи з наведених норм та проаналізувавши обставини даної справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність у Ніжинської окружної прокуратури підстав та повноважень для звернення з даним позовом в інтересах держави в особі Носівської міської ради Чернігівської області.

Так, відповідно до ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають, зокрема, усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

Отже, у даних правовідносинах уповноваженим органом є Носівська міська рада, оскільки земельна ділянка площею 0,025 га, яка розташована навпроти житлового будинку по АДРЕСА_1 та яка підлягає звільненню, перебуває у комунальній власності Носівської міської ради.

За матеріалами справи встановлено, що акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 01 лютого 2018 року складався у присутності посадової особи органу місцевого самоврядування головного спеціаліста відділу земельних відносин та екології Носівської міської ради Костюк О.Г., яка засвідчувала указаний акт своїм підписом. Наведена обставина дає апеляційному суду підстави дійти висновку, що, починаючи з 01 лютого 2018 року, компетентному органу було достеменно відомо про факт самовільного зайняття ОСОБА_1 земельної ділянки.

Крім того, 04 травня 2018 року ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області на адресу Носівської міської ради були надіслані матеріали перевірки стосовно порушення вимог земельного законодавства, яке полягало у самовільному зайнятті ОСОБА_1 земельної ділянки комунальної власності по АДРЕСА_1 , для вжиття заходів щодо усунення зазначеного порушення в судовому порядку (а.с. 47-48).

На переконання колегії суддів, Носівська міська рада, як орган місцевого самоврядування, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження щодо розпорядження спірною земельною ділянкою, знаючи про порушення інтересів держави у сфері земельних відносин, протягом розумного строку не вживала жодних передбачених законом заходів для захисту інтересів держави, що свідчить про здійснення неналежним чином захисту цих інтересів з боку компетентного органу.

Апеляційний суд виходить з того, що відповідно до положень ст.ст. 256, 257 ЦК України до заявлених вимог застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки. Ураховуючи те, що про факт порушення інтересів держави самовільним зайняттям земельної ділянки Носівській міській раді стало відомо 01 лютого 2018 року, строк позовної давності для звернення до суду з відповідним позовом закінчувався 01 лютого 2021 року. Проте, з таким позовом орган місцевого самоврядування не звертався, і письмових доказів щодо наявності об`єктивних причин, які перешкоджали такому зверненню протягом трьох років, матеріали справи не містять.

У зв`язку з невжиттям компетентним органом жодних заходів, листом заступника керівника Ніжинської місцевої прокуратури від 28 грудня 2020 року Носівську міську раду було повідомлено про підготовку та подання до суду, у відповідності до положень ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру», позовної заяви до ОСОБА_1 про зобов`язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку.

За таких обставин, заступник прокурора, звертаючись до суду з позовом, обґрунтував належним чином та довів підстави для представництва інтересів держави в особі Носівської міської ради, зазначивши про бездіяльність даного компетентного органу. Доводи апеляційної скарги про відсутність передбачених законом підстав для представництва прокурором інтересів держави та звернення до суду не беруться до уваги колегії суддів, оскільки вони ґрунтуються на невірному та довільному тлумаченні скаржницею положень правових норм.

Відхиляються також доводи ОСОБА_1 про те, що прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, оскільки забезпечення дотримання органами місцевого самоврядування вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю на відповідній території покладено саме на органи Держгеокадастру. Апеляційний суд зважає на те, що ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області є територіальним органом Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру, і відповідно до покладених на нього завдань, визначених п. 4 Положення про ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області, затвердженого наказом від 21 травня 2021 року № 248, розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством, на території Чернігівської області, а тому позивачем у даних спірних правовідносинах бути не може.

Беручи до уваги наведене, колегія суддів дійшла до переконання, що суд першої інстанції правильно визначив наявність правових та обґрунтованих підстав представництва Ніжинською окружною прокуратурою інтересів держави в особі Носівської міської ради. Доводи апеляційних скарг цього висновку суду не спростовують і не дають підстав для скасування судового рішення, яке постановлено з дотриманням вимог закону.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 25 червня 2021 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 жовтня 2021 року.

Головуючий: Судді: