Справа № 415/3159/20
Провадження № 2/415/353/21
18 жовтня 2021 року м. Лисичанськ
Лисичанський міський суд Луганської області у складі:
головуючого судді Калмикової Ю.О.,
при секретарі Кравченко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лисичанська позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої дитини, третя особа управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради,
Зміст позовних вимог
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Лисичанського міського суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради, в якій просив визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 02.12.2000 між ним та ОСОБА_2 було укладено шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Перевальського районного управління юстиції у Донецькій області. За час проживання у спільному шлюбі у сторін народилось троє дітей, донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У зв`язку з проведенням антитерористичної операції у Донецькій області він переїхав до міста Маріуполя, отримав статус тимчасово переміщеної особи, влаштувався на роботу провідним експертом відділу управління капітального будівництва ПрАТ «Маріупольський металургійний завод імені Ілліча». Спільні донька та син ОСОБА_3 проживають разом з позивачем в м. Маріуполі. Відповідачка відмовилась переїхати до Маріуполя та залишилась жити у м. Алчевськ. Протягом останніх років сімейне життя між позивачем та відповідачкою погіршилось, що в результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Рішенням Лисичанського міського суду від 20.02.2020 шлюб між сторонами розірваний. Донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у квітні 202 року досягла віку чотирнадцяти років та самостійно вирішила проживати разом з батьком. Дійти згоди, щодо проживання малолітнього ОСОБА_3 їм з відповідачкою не вдалося. Станом на час звернення до суду позивач продовжує проживати в м. Маріуполь, піклується про дітей, створює всі необхідні умови для їх розвитку, працює, придбав власне житло. З донькою ОСОБА_4 та сином ОСОБА_5 має довірливі відносини, діти самостійно обрали місце проживання разом з батьком. Відповідачка продовжує проживати в м. Алчевськ, не працює, інших доходів не отримує. За час спільного проживання із відповідачкою за зустрічним позовом йому стало відомо про наявне у неї психічне захворювання та знаходження на психіатричному обліку, періодичне проходження нею профілактичного лікування, тому на підставі викладеного вважає, що сину ОСОБА_3 буде краще проживати з ним.
Надходження позовної заяви та інших заяв до суду
04.06.2020 року ухвалою суду про відкриття провадження у справі № 415/3159/20 було відкрито провадження в цій цивільній справі.
28.08.2020 року представником третьої особи надано висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради.
10.09.2020 року представником третьої особи надано письмову заяву з проханням слухати справу у відсутність їх представника.
23.11.2020 року позивачем надане клопотання про слухання справи у його відсутність.
Доводи особи, яка подала позов
Позовна заява мотивована тим, що позивачеві необхідно забезпечити захист дитини.
У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, до суду надав клопотання про слухання справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явилася, про причину неявки суд не повідомила, про день, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи або відзиву до суду не надходило.
У судове засідання представник третьої особи - служба у справах дітей Маріупольської міської ради - не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду письмову заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, проти задоволення вимог позивача не заперечував.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за наявності всіх наступних умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечував проти такого вирішення справи.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, встановленими наступні фактичні обставини справи.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Згідно свідоцтвом про одруження, виданого повторно 20.03.2002 року, відділом реєстрації актів громадянського стану Перевальського районного управління юстиції Луганської області, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб 02.12.2000 року, прізвище дружини після укладення шлюбу ОСОБА_10 , про що складено актовий запис № 31.
Згідно з рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 20.02.2020, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірваний. Рішення набрало законної сили 23.03.2020
Згідно свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого 11 квітня 2013 року відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Алчевського управління юстиції у Луганській області, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком записаний ОСОБА_1 , матір`ю записана ОСОБА_2 , про що зроблено актовий запис № 289.
Згідно свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданого 11 квітня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Алчевського міського управління юстиції Луганської області, ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком записаний ОСОБА_1 , матір`ю записана ОСОБА_2 , про що зроблено актовий запис № 238.
Згідно довідкою № 14-878 від 23.12.2019, виданої ПРАТ «ММКІ», ОСОБА_1 , працює на ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» провідним експертом.
Згідно з договором купівлі-продажу від 06.04.2020 року, ОСОБА_1 придбав у власність будинок АДРЕСА_1 .
Згідно з висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради № 01.1-01-23-134 від 28.08.2020 року, з метою соціального захисту прав малолітньої дитини, керуючись ст.ст. 19, 161 СК України, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Маріупольської міської ради від 20.08.2020, вважати доцільним визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 .
Мотивувальна частина
Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст.2 ЦПК).
Згідно ч.1 та ч.2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.
Достовірними, відповідно до ст.79 ЦПК України є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.
Згідно ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У відповідності до ч.1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.
Як встановлено в судовому засіданні, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 02.12.2000 року.
Від шлюбу у сторін народилось троє дітей донька ОСОБА_4 та сини ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .
Рішенням Лисиського міського суду Луганської області від 20.02.2020, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірваний.

Після припинення спільного проживання сторін, діти ОСОБА_4 , 2006 року народження та син ОСОБА_3 , 2013 року народження залишились проживати з батьком.

Вихованням дітей займається батько.

Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч.4).

Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю.

Саме до такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 14.12.2016 по справі № 6-2445цс16, який у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковим для всіх судів.

Відповідно до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Спір - це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб`єктивні права від протиправних дій, невизнання або їх оспорювання.

Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину.

Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

Таким чином, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з батьком не суперечитиме інтересам дитини, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача.

На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 840,8 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 4, 10, 76, 81, 82, 89, 141, 259, 264-265, 268, 273 ЦПК України, ст.ст. 141,161 СК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої дитини, третя особа управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради, задовольнити повністю.

Визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , разом із батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_4 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в загальному порядку в Луганському апеляційному суді шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_5 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_6 , реєстраційний номер НОМЕР_4 .

Третя особа: управління Служба у справах дітей Маріупольської міської ради, місцезнаходження за адресою: пр. Мира, 70, м. Маріуполь, Донецька область, Україна, .

Суддя Ю. О. Калмикова