22-ц/804/2031/21
266/1624/20

Єдиний унікальний номер 266/1624/20
Номер провадження 22-ц/804/2031/21
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

13 жовтня 2021 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Биліни Т.І.,

суддів Баркова В.М., Зайцевої С.А..,

за участю секретаря Сидельнікової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 травня 2021 року, у складі суду Пантелєєва Д.Г., повний текст якого складено 28 травня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Маріупольський морський торговельний порт» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

31 березня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ДП «Маріупольський морський торговельний порт»(надалі ДП «ММТП») про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Уточнена позовна заява мотивована тим, що 18.03.2020 року вироком Донецького апеляційного суду його було засуджено до покарання у вигляді штрафу на користь держави у розмірі двох тисяч сімсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, пов`язаною з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 1 рік.

23 березня 2020 року о 08.00год, він в якості старшого механіка суднового-змінного помічника кранмейстера, прийняв вахту та приступив до виконання своїх обов`язків. О 14.10 годині на борт СПК «Евгений Петров» прибуло керівництво порту та в кают-компанії судна керівник кадрового підрозділу підприємства Солонський О.В. зачитав наказ ДП «ММТП» №70-кз від 23.03.2020 року «Про звільнення ОСОБА_1 » та запропонував йому підписатися про ознайомлення, в екземплярі, що залишився у роботодавця.

Йому повідомили, що залишити робоче місце він може одразу, незважаючи на те, що зміна повинна тривати до 08.00 (восьмої) години 24.03.2020 року, крім того йому надали під розписку розрахунковий лист типової форми П-6, після чого він залишив територію підприємства. О 17.30 год. надійшло SMS-повідомлення від банку ПУМБ про надходження розрахункових коштів від ДП «ММТП».

Проте, адміністрацією ДП «ММТП» не вжито жодної дії, стосовно видачі йому трудової книжки, відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП.

Вважає дій посадових осіб ДП «ММТП» при його звільненні на підставі п.7 ч.1 ст.36 КЗпП неправомірними.

Відповідно до ч.2 ст.36 КЗпП «у випадках, передбачених пунктами 7,7-1 і 7-3 ч.1 цієї статті, особа підлягає звільненню з посади у триденний строк з дня отримання підприємством копії відповідного судового рішення, яке набрало законної сили».

Оскільки спосіб, строки і порядок виконання вироку Донецького апеляційного суду від 18.03.2020 року самим рішенням не визначені, звернення його до виконання має відбуватися в порядку встановленому ст. 535 КПК України.

03.04.2020 року він ознайомився з матеріалами кримінальної справи №266/3090/18, вирок за якою став підставою для його звільнення з ДП «ММТП», де ним було виявлено заяву заступника директора ДП «ММТП» з правової роботи ОСОБА_2 від 19.03.2020 року №18/124, розписка ОСОБА_2 про отримання копії рішення Донецького апеляційного суду від 18.03.2020 року по справі №266/3090/18.

Проте, ч.1 ст. 30 Кримінально-виконавчого Кодексу України вказує «Виконання покарання» у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, призначеного як основне покарання, а також як додаткове до основних покарань, покладається на уповноважені органи з питань пробації».

Оскільки заступник директора ДП «ММТП» з правової роботи Денисова М. не є представником уповноваженого органу з питань пробації, тобто вона в незаконний спосіб отримала вирок суду стосовно нього, після чого підприємство присвоїло собі функції уповноваженого органу з питань пробації, самостійно прийняло рішення про необхідність його звільнення всупереч порядку встановленому КВК України.

На підставі вказаного, просив визнати наказ ДП «ММТП» №70-кз від 23.03.2020 року «Про звільнення ОСОБА_1 » незаконним, зобов`язати ДП «ММТП» скасувати наказ ДП «ММТП» №70-кз від 23.03.2020 року «Про звільнення ОСОБА_1 » та поновити його на роботі в ДП «ММТП» на посадах, що не передбачають виконання адміністративно-господарських та організаційно-розпорядчих функцій. Стягнути з відповідача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу та за весь час затримки по день фактичного розрахунку внаслідок невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум в строки, передбачені в ст.116 КЗпП.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 травня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ДП «ММТП» під час виконання вироку Донецького апеляційного суду від 18.03.2020 року та звільнивши ОСОБА_1 23.03.2020 року з посади старшого механіка суднового-змінного помічника кранмейстера Портового флоту керувався п.7 ст.36 КЗпП України.

Що стосується інших позовних вимог ОСОБА_1 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то вони є похідними від вимог про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, а тому задоволенню не підлягають.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи

Не погодившись з рішенням, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та постановити нове, про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції помилково зроблено висновок, що порядок виконання покарання у вигляді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю полягає у здійсненні контролю уповноваженим органом з питань пробації за виконанням вимог судового рішення власниками підприємств, та у проведенні певної роботи із засудженим у відповідності до розділу 2 «Порядку здійснення нагляду та проведення соціально-виховної роботи із засудженими до покарань, не пов`язаних з позбавленням волі».

Помилково судом зроблено висновок, що спосіб отримання відповідачем копії вироку суду, значення немає.

ДП «ММТП» в незаконний спосіб отримало вирок суду стосовно нього та присвоїло собі функції уповноваженого органу з питань пробації, самостійно прийняло рішення про необхідність його звільнення всупереч порядку встановленому Кримінально-виконавчим Кодексом України.

Доводи і заперечення інших учасників справи

Позивач ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції підтримав доводи апеляційної скарги, просив їх задовольнити.

Представник відповідача ДП «ММТП» Шебаніц Ф.Ф. заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення відповідає в повній мірі, обставини судом першої інстанції встановлено повно, висновки зроблено у відповідності до вимог законів, які регулюють спірні відносини.

Відповідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Позивач перебував з відповідачем ДП «ММТП» у трудових відносинах та працював на посаді старшого механіка суднового - змінного помічника кранмейстера Портового флоту.

Вироком Донецького апеляційного суду від 18.03.2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.366-1 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу на користь держави у сумі 45900 грн, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, пов`язаною з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій строком на 1 рік.

Позивачу роз`яснено, що вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення (а.с.139-148).

З розписки заступника директора з правової роботи ДП «ММТП» Денисової М. випливає, що нею було отримано вирок Донецького апеляційного суду від 18.03.2020 року відносно ОСОБА_1 23.03.2020 року, який в подальшому було зареєстровано в журналі вхідної кореспонденції. (а.с. 44-45,58).

Згідно наказу № 70-кз від 23.03.2020 року ОСОБА_1 звільнено з посади старшого механіка суднового - змінного помічника кранмейстера Портового флоту, за п.7 ст.36 КзПП, як засудженого до покарання, яке виключає можливість продовження даної роботи. (а.с.8-9).

23.03.2020 року ОСОБА_1 підтвердив отримання ним копії зазначеного вище наказу на борту СПК «Евгений Петров» о 14 год. 10 хв., та грошові кошти остаточного розрахунку. (а.с.9).

В акті про відмову отримання трудової книжки від 23.03.2020 року, складеного о 17.00 годині працівниками відділу кадрів ДП «ММТП» зазначено, що старший механік судновий змінний помічник кранмейстера Портового флоту ОСОБА_1 в день звільнення 23.03.2020 року для отримання трудової книжки у відділі кадрів не з`явився. (а.с.27).

У акті про ознайомлення з наказом про звільнення від 23.03.2020 р. №70-кз, складеного ДП «ММТП» зазначено, що старшому механіку судновому - змінному помічнику кранмейстера Портового флоту ОСОБА_1 було вручено наказ про звільнення від 23.03.2020 року №70-кз, а також повідомлено про те, що в день звільнення до 17.00 23.03.2020 року йому необхідно з`явитися у відділ кадрів для отримання трудової книжки.(а.с.28).

Згідно табелю обліку використання робочого часу і підрахунку заробітку та розрахункового листа, ОСОБА_1 у березні 2020 року пропрацював 120 годин у період з 01.03.2020 року по 23.03.2020 року, включно. (а.с. 54, 81).

Відповідно до поштового реєстру на рекомендовану кореспонденцію (з повідомленням) від 01.04.2020 року за штрих кодом 094 ДП «ММТП» на адресу ОСОБА_1 надіслано рекомендований лист з повідомленням про те, що останньому необхідно з`явитися до відділу кадрів служби управління і мотивації персоналу за трудовою книжкою у зв`язку з його звільненням, даний лист було отримано останнім 31.03.2020 року.(а.с.23, 24-26).

Постановою Верховного Суду від 01.03.2021 року вирок Донецького апеляційного суду від 18.03.2020 року щодо ОСОБА_1 , засудженого за ст. 366-1 КК України скасовано, а кримінальне провадження відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000323 закрито, з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.284 КПК України. (а.с.246-255).

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України та ст.15 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

В уточненій позовній заяві ОСОБА_1 просив визнати наказ ДП «ММТП» №70-кз від 23.03.2020 року «Про звільнення» незаконним.

На думку позивача наказ є незаконним, бо вирок, яким йому призначено покарання у виді штрафу, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, пов`язаною з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій строком на 1 рік було отримано посадовою особою відповідача, а не представником органу з питань пробації.

У відповідності до положень ст. 31 КВК України обов`язки уповноваженого органу з питань пробації щодо виконання покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю полягають в наступному:

1. Уповноважений орган з питань пробації:

веде облік засуджених до позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю;

роз`яснює засудженим особам порядок та умови відбування покарання;

здійснює контроль за додержанням порядку та умов відбування покарання засудженими особами;

здійснює контроль за додержанням вимог судового рішення власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом за місцем роботи засудженого, а також органом, що має право анулювати дозвіл на заняття відповідним видом діяльності, забороненим засудженому;

вживає заходів з припинення порушень вимог судових рішень;

вживає першочергових заходів з виявлення засуджених, місцезнаходження яких невідоме;

звертається до відповідних правоохоронних органів щодо розшуку засуджених, місцезнаходження яких невідоме.

2. У разі невиконання власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом судового рішення щодо особи, позбавленої права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, уповноважений орган з питань пробації повідомляє про можливі наслідки невиконання судового рішення, а у разі його подальшого невиконання надсилає матеріали до органу Національної поліції для відповідного реагування.

Аналогічні положення передбачені і в Інструкції про порядок виконання покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, та здійснення контролю щодо осіб,

засуджених до таких покарань, затвердженої наказом Державного Департаменту України з питань виконання покарань МВС України від 19.12.2003 року за N 270/1560, згідно якої Функції, які здійснюють працівники інспекції під час виконання покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю тотожні обов`язкам передбаченим Кримінально Виконавчим Кодексом.

Згідно п.2 розділу «Порядку здійснення нагляду та проведення соціально- виховної роботи із засудженими до покарань не пов`язаних з позбавленням волі», затвердженого наказом Мінюсту №»?»/5 від 29.01.2019 року уповноважений орган з питань пробації, одержавши розпорядження та копію судового рішення стосовно засудженого до ЗЗПД, ставить таку особу на облік відповідно до порядку, визначеного в розділі IV цього порядку.

З аналізу перелічених нормативних актів вбачається, що жоден з них не передбачає отримання в суді вироку представником органу з питань пробації.

Статтею 34 КВК передбачено, що засуджений до покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю зобов`язаний: виконувати судове рішення; надавати на вимогу уповноваженого органу з питань пробації документи, пов`язані з виконанням даного покарання; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про місце роботи і проживання чи їх зміну.

Статтею 32 КВК передбачено, що власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган за місцем роботи засудженого зобов`язаний: не пізніше трьох днів після одержання копії судового рішення звільнити засудженого з посади, яку він обіймає, або від того виду професійної діяльності, права на яку його позбавлено.

З огляду на вказане звільнення позивача відбулося в межах строків передбачених законом, на підставі вироку суду який набрав законної сили.

Вказані обставини свідчать про безпідставність вимог позивача про скасування наказу про звільнення з вище вказаних підстав.

Крім того позивач просив зобов`язати відповідача поновити його на роботі в ДП «ММТП» на посадах, що не передбачає виконання адміністративно-господарських та організаційно-розпорядчих функцій.

Відповідно до положень статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Згідно п.8 Постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009 N 14 ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій статтею 215 ЦПК ( 1618-15 ).

Оскільки позивач не конкретизував які саме посади він мав на увазі, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив і в задоволенні вказаних вимог.

Доводи апеляційної скарги, що з ним не відбувся повний розрахунок при звільненні, а саме, що йому оплатили 120 годин, а він відпрацював 128 годин, жодним чином не обґрунтовані.

З табелю обліку робочого часу та підрахунку заробітку за березень 2020 року вбачається, що позивач відпрацював 120 годин, як наслідок з ним відповідач провів повний розрахунок.(а.с.81)

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно зі статями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За вказаних обставин доводи позивача про незаконність судового рішення є необґрунтованими. Нових доказів, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції, позивачем не надано.

Висновки колегії суддів апеляційної інстанції ґрунтуються на позиції висловленій в ухвалі ВССУ від 12.02.2014 року по справі № 6-55221св13.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINAv. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції постановлено згідно вимог чинного законодавства та не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

У відповідності до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Повний текст постанови виготовлено 18 жовтня 2021 року.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 травня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді: В.М. Барков

С.А. Зайцева