Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/3734/21
Провадження № 2-н/332/707/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2021 р. м. Запоріжжя

Суддя Заводського районного суду м. Запоріжжя Яцун О.С., розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини та малолітньої дитини у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку -

ВСТАНОВИВ:

16 вересня 2021 року до Заводського районного суду м. Запоріжжя надійшла заява ОСОБА_1 про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини та малолітньої дитини у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Перевіривши подану заяву та додані до неї матеріали, суддя вважає, що у видачі судового наказу слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушенням вимог статті 163 цього Кодексу.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 163 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

У порушення вищезазначених вимог заявником у заяві про видачу судового наказу зазначено, що місце проживання дітей підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання особи, однак вказані документи не долучені до матеріалів справи, а відтак, суд позбавлений можливості встановити зареєстроване місце проживання дітей, а також підтвердити факт проживання дітей саме з заявником.

Натомість, безпосередньо із заяви вбачається, що адреса реєстрації заявника та боржника співпадає, а саме: АДРЕСА_1 .

Крім того, зареєстроване місце проживання боржника за вищевказаною адресою підтверджується відповіддю Управління державної реєстрації фізичних Департаменту реєстраційних послуг осіб за № 2668_04-47 від 21.09.2021, наданої на запит суду. Втім, згідно з відповіддю Управління державної реєстрації фізичних Департаменту реєстраційних послуг осіб за № 2667_04-47 від 21.09.2021, наданої на запит суду, вбачається, що ОСОБА_1 знята з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 з 20.03.2008, а відтак вказана заява про видачу судового наказу не містить повного обґрунтування та доказування факту проживання малолітньої дитини та неповнолітньої дитини із заявником.

Враховуючи вищевикладене, у видачі судового наказу за вимогою про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та малолітньої дитини слід відмовити, оскільки заява подана з порушенням вимог ст. 163 ЦПК України.

Відповідно до ст. 165 ЦПК України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу.

Керуючись ст.ст. 163, 165-166 ЦПК України, ст. 183 СК України-

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у видачі судового наказу за вимогою про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини та малолітньої дитини у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Роз`яснити заявнику, що відповідно до ч. 1 ст. 166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Ухвалу може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.С. Яцун