Номер провадження 4-с/243/15/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 12 » жовтня 2021 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого - судді Агеєвої О.В.,

за участю секретаря судового засідання Поваляєвої Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі № 12 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) в особі відділу примусового виконання рішень Управління забезпеченняпримусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), ОСОБА_2 на дії органу державної виконавчої служби, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області зі скаргою на дії органу державної виконавчої служби, обґрунтовуючи скаргу тим, що наприкінці серпня 2021 року їй стало відомо, що на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження ВП 32155223 від 19.11.2012 року на все її нерухоме майно накладено арешт.

Згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, виконавче провадження №32155223 в межах якого накладено арешт, було закінчено 22.11.2012 року на підставі п.4 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження».

Стягувач за ВП 32155223 АТ «Український бізнес банк» продав право вимоги ОСОБА_2 , який на теперішній час претензій по заборгованості до неї не має.

06.09.2021 року ОСОБА_1 звернулась до виконавчої служби з приводу зняття арешту з її майна, але 13.09.2021 року отримала відмову через відсутність підстав для звільнення майна з-під арешту.

13.09.2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) в особі відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання незаконною бездіяльності щодо не зняття арешту з майна боржника та зобов`язання вчинити певні дії.

17.09.2021 року заявник отримала ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 14.09.2021 року про відмову у відкритті провадження по справі та роз`ясненням про право звернення до суду зі скаргою в порядку, передбаченому розділом VІІ ЦПК України.

В зв`язку з викладеним просить суд поновити строк на подання скарги; визнати протиправною бездіяльність відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) щодо не зняття арешту з майна ОСОБА_1 , накладеного в межа виконавчого провадження № 32155223, в момент закінчення виконавчого провадження; зобов`язати відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) зняти арешт з усього майна ОСОБА_1 , накладений в межах виконавчого провадження № 32155223.

Заявник, ОСОБА_1 , в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, скаргу просила задовольнити.

Представник заінтересованої особи Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) в особі відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), в судове засідання не з`явився, надав суду письмові пояснення на скаргу, в яких зазначив, що згідно з даними Спецрозділу Автоматизованої системи виконавчого провадження на виконанні відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Донецькій області перебувало виконавче провадження №32155223 з примусового виконання виконавчого листа №2/2324/11, виданого Слов`янським міськрайонним судом 12.03.2012 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором на користь ПАТ «Український бізнес банк» в сумі 11065,85 доларів США та 2 391 283,38 грн. Виконавче провадження №32155223 було завершено 22.11.2012 року на підставі п.4 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. На даний час правові підстави для звільнення майна з-під арешту у державного виконавця відсутні. Справу просив розглянути на розсуд суду без участі представника відділу.

Заінтересована особа ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, зазначив, що не заперечує проти задоволення скарги.

Дослідивши доводи скарги, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 23.08.2021 року на нерухоме майно ОСОБА_1 постановою про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження ВП №32155223 від 19.11.2012 року накладено арешт.

12.12.2017 року первісний кредитор ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС» та новий кредитор ОСОБА_2 уклали договір про відступлення прав вимоги №76, за яким первісний кредитор набув право вимоги за кредитним договором №263-Р від 04.10.2007 року.

За договором про відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 12.12.2017 року, на умовах викладених в цьому договорі та у зв`язку з укладенням 12.12.2007 року Договору про відступлення прав вимоги №76 щодо відступлення прав за кредитним договором №263-Р від 04.10.2007 року, укладеним між ПАТ «Український бізнес банк» та ОСОБА_1 , іпотекодержатель ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС» відступає новому іпотекодержателю ОСОБА_2 , права за договором іпотеки, визначеним в п.1.2 договору, а новий кредитор приймає це відступлення.

З відповіді начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 09.09.2021 року за №5463/02.3-46/15987 встановлено, що на виконанні відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Донецькій області перебувало виконавче провадження №32155223 з примусового виконання виконавчого листа №2/2324/11, виданого Слов`янським міськрайонним судом 12.03.2012 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором на користь ПАТ «Український бізнес банк» в сумі 11065,85 доларів США та 2 391 283,38 грн. Виконавче провадження №32155223 було завершено 22.11.2012 року на підставі п.4 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. На даний час правові підстави для звільнення майна з-під арешту у державного виконавця відсутні.

Станом на 23.08.2021 року заборгованість за кредитним договором №263-Р від 04.10.2007 року, укладеним між ПАТ «Український бізнес банк» та ОСОБА_1 , відсутня, що підтверджується довідкою кредитора ОСОБА_2 від 23.08.2021 року.

Правовідносини, що виникають в процесі виконання судового рішення органами виконавчої служби, регулюються нормами виконавчого законодавства, в тому числі, Законом України «Про виконавче провадження».

Способом захисту прав учасника виконавчого провадження, які порушені під час виконання судового рішення, є оскарження рішення, дії та бездіяльності державного виконавця або посадової особи органу державної виконавчої служби.

Отже, правовідносини, що виникають між учасниками виконавчого провадження з питань правомірності вчинення або невчинення виконавчих дій, регулюються нормами виконавчого законодавства (Закон України «Про виконавче провадження»).

Такі правовідносини розглядаються за правилами розділу VІІ Цивільного процесуального кодексу України («Судовий контроль за виконанням судових рішень») за скаргою учасника виконавчого провадження на рішення, дії, бездіяльність державного виконавця.

Зазначеного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22.04.2020 у справі № 544/394/18.

Судом встановлено, що між боржником та державною виконавчою службою виникли правовідносини щодо обтяження майна у виконавчому провадженні, які виникли при виконанні судового рішення, отже ці відносини регулюється нормами виконавчого законодавства та підлягають розгляду за правилами розділу VІІ Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до вимог ст. 447 ЦПК України сторони мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права і свободи.

Відповідно до вимог ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Згідно з ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

З аналізу наведених правових норм слідує, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Судом встановлено, що виконавче провадження ВП №32155223 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Слов`янським міськрайонним судом Донецької області, за №2/2324/11 від 12.03.2012 року, закінчене на підставі п.4 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження».

Положеннями частини 3,4 ст. 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», яка була чинна на час постановлення постанови про повернення виконавчого документа, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа.

Згідно із ч. 1 ст. 50 указаного закону у відповідній редакції, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Тобто, враховуючи положення ч.1 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», яка була чинна на час постановлення постанови про закінчення виконавчого документа, у разі закінчення виконавчого провадженняарешт, накладений на майно боржника, знімається, зокрема, крімвипадків нестягнення виконавчого збору.

Тобто, враховуючи положення ч.1 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», яка була чинна на час постановлення постанови про повернення виконавчого документа, у разі завершення виконавчого провадження з підстави повернення виконавчого документу стягувачу, не передбачено скасування арешту.

Крім того, чинною на час вчинення виконавчих дій редакцією закону було передбачено, що саме боржник повинен був звернутись із заявою до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно.

26.11.2015 року Верховною Радою було прийнято Закон "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та деяких інших законодавчих актів України щодо децентралізації повноважень з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" № 834-VIII, який набрав чинності 13.12.2015 року, згідно з яким викладено у новій редакції текст указаного Закону.

Саме з цього часу державний виконавець набув статусу державного реєстратора згідно з положеннями пункту 3 ч. 1 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у разі державної реєстрації обтяжень, накладених під час примусового виконання рішень відповідно до закону.

Лише з набранням чинності редакції Закону №159-IX від 03.10.2019 державний та приватний виконавець - набувають прав як державні реєстратори у разі як накладення так і зняття таким виконавцем арешту на нерухоме майно під час примусового виконання рішень відповідно до закону.

Таким чином, бездіяльність державного виконавця на момент закінчення виконавчого провадження ВП №32155223 відсутня.

Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст.ст.316,317,319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У відповідності до ч. 5 ст.59 вказаного Закону арешт може бути знятий за рішенням суду.

Судом встановлено, що виконавче провадження ВП №32155223 закінчено, проте, згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, арешт з майна боржника на теперішній час не знятий.

Збереження арешту на майно заявника обмежує його права щодо вільного розпорядження майном, а тому його право підлягає захисту шляхом зняття арешту з майна в судовому порядку.

За таких обставин, аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, знявши арешт з майна заявника.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 126, 127, 447-451 ЦПК України, ст. ст. 1, 2, 18, 59 Закону України «Про виконавче провадження», суд,

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) в особі відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), ОСОБА_2 на дії органу державної виконавчої служби задовольнити частково.

Зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) зняти арешт з майна ОСОБА_1 , що накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 19.11.2012 року у виконавчому провадженні за номером ВП №32155223.

В задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Ухвалу суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвалу суду постановлено в нарадчій кімнаті в одному екземплярі .

Повний текст Ухвали складено 12 жовтня 2021 року.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду

Донецької області О.В.Агеєва