ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7212/21 Справа № 171/1109/20 Суддя у 1-й інстанції - Чумак Т. А. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання Кислиця І.В.

сторони:

позивачі: ОСОБА_1

відповідач - Акціонерне товариство «Дніпроенерго»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2021 року, яке постановлено суддею Чумак Т.А. в місті Апостолове Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 18 січня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

В червні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» (далі АТ «ДТЕК Дніпроенерго») про стягнення заробітної плати за період вимушеного простою.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він працює у відокремленому підрозділі Криворізька ТЕС АТ «ДТЕК Дніпроенерго» машиністом енергоблоку котлотурбінного цеху. Згідно наказу № 1497 від 21.11.2019 року директора ВП Криворізька ТЕС Дегтяренка С.М. позивача виведено у простій на період з 22 листопада 2019 року по 31 грудня 2019 року, з метою запобігання повного припинення діяльності АТ «ДТЕК Дніпроенерго».

В подальшому на підставі наказу ОСОБА_2 № 1593 від 24.12.2019 року позивача виведено у тривалий простій з 01 січня 2020 року по 29 лютого2020 року та з 01 березня 2020 року по теперішній час, з метою запобігання повного припинення діяльності АТ «ДТЕК Дніпроенерго».

Вказує, що підстави для введення простою визначені ст.34 КЗпП України, проте на підприємстві ВП «Криворізька ТЕС» АТ «ДТЕК Дніпроенерго» з 22 листопада 2019 року до теперішнього часу відсутні передбачені законом підстави, під яким розуміється зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами, оскільки зупинення роботи ВП «Криворізька ТЕС» АТ «ДТЕК Дніпроенерго» не відбувалося, підприємство продовжувало працювати та відпускати вироблену продукцію.

Зазначає, що відповідач примусово без його згоди позбавив його можливості отримувати належну заробітну плату, натомість нараховувало йому лише заробітну плату в розмірі 2/3 окладу, в той час як його колеги працювали без виходу у простій. Позивач не надавав своєї згоди на переведення до простою, на зміну істотних умов праці та зниження заробітної плати, будь-яких наказів щодо виведення його у простій підприємством не видавалося та, відповідно, з такими наказами його не було ознайомлено. Крім того, в порушення вимог ст.34 КЗпП України йому не було запропоновано іншу роботу на підприємстві.

Також вказує, що посилання відповідача на такі причини для виведення частини персоналу у простій як велике імпортування електроенергії з Росії та Білорусії, аномально теплу зиму, наявність дебіторської заборгованості в сумі 6,9 млрд. грн. є необґрунтованим, оскільки за даними офіційного сайту ДТЕК станом на 27.09.2019 року чистий прибуток ДТЕК Енерго за 6 місяців 2019 року становить 3,3 млрд. грн., дохід вказаної організації за 2019 рік знизився на 15,4%, тому підстав для виводу до простою персоналу підприємства не має.

Просив суд після уточнення позовних вимог, стягнути з АТ «ДТЕК Дніпроенерго» середню заробітну плату за час вимушеного простою у зв`язку з незаконним виведенням з 22 листопада 2019 року по 06 грудня 2020 року у розмірі 201 104, 28 грн.

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2021 року позивачу відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Додатковим рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2021 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення по справі про задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не враховано, що у відповідача були відсутні обставини, які б надавали підстави для оголошення позивачам простою та не було дотримано процедури оформлення простою на підприємстві, що тягне за собою те, що позивачі не отримували належної їм заробітної плати.

Судом проігноровано, що виведення позивача в простій з 01.04.2020 року по 07.12.2020 року не обумовлено жодним наказом, який би відповідач довів до позивача та узгодив з профспілковою організацією «Захист праці», членом якої є позивач.

На думку скаржника продовжуючи утримувати позивача у простої з 01.04.2020 року по 07.12.2020 року відповідач порушив вимоги п.1.8 та 3.3. колективного договору ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго» 2016-2017 роки та пунктів 8.18, 4.30 галузевої угоди між Міністерстом енергетики та вугільної промисловості України, Фондом державного майна України, щодо погодження з профспілковою організацією про зміни умов трудового договору та зміни умов праці для позивача.

Судом не досліджено докази надані позивачем зокрема, копії скріншотів з інтернет-сайту, щодо стану енергоблоків ТЕС і АЕС, які свідчать проте, що підприємство та робота,яку виконував позивач не зупинялись і незадовільний економічний стан відповідача, не може бути приводом для введення простою для його робітників, що свідчить про порушення ст.. 32 КЗпП України.

Додатковим рішенням з позивача стягнуто судовий збір в розмірі 908 грн., судом не взято до уваги, що позовні вимоги стосуються не виплаченої заробітної плати, вимоги позивача не стосуються виплати компенсації за невиплачену заробітну плату.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 працює у відокремленому підрозділі «ДТЕК Криворізька теплова електрична станція» АТ «ДТЕК Дніпроенерго» на посаді машиніста енергоблоку котлотурбінного цеху.

Наказом АТ ДТЕК Дніпроенерго від 21 листопада 2019 року № 78 Про організацію та проведення простою передбачено введення з 22 листопада до 31 грудня 2019 року вимушеного простою ДТЕК Криворізька ТЕС, що виник не з вини працівників та обмежити здійснення виробничої діяльності залишивши в роботі 2 енергоблоки.

Наказом директора ВП «ДТЕК Криворізька ТЕС» АТ «ДТЕК Дніпроенерго» Дегтяренко С.М. №1475 від 21.11.19 року Про введення простою на виконання наказу АТ ДТЕК Дніпроенерго від 21.11.2019 року № 78, з метою запобігання повного припинення діяльності з 22 листопада до 31 грудня 2019 року у ДТЕК Криворізька ТЕС введено простій не з вини працівників.

З наказом № 1475 від 21.11.2019 року ОСОБА_1 ознайомлений, від підпису в наказі відмовився, про що було складено акт (а.с. 18)

Наказом директора відокремленого підрозділу «ДТЕК Криворізька ТЕС» АТ «ДТЕК Дніпроенерго» Дегтяренко С.М. від 24.12.2019 № 1593 «Про продовження простою» на виконання наказу АТ «ДТЕК Дніпроенерго» від 24.12.2019 року № 87, з метою запобігання повного припинення діяльності продовжено до 31 березня 2020 року вимушений простій на підприємстві не з вини працівників. Даний наказ узгоджений з головою первинної профспілкової організації ДТЕК Криворізька ТЕС. (а.с.5-6).

Згідно довідки від 12.08.2020 року № 100/111, виданої ВП «Криворізька ТЕС» АТ «ДТЕК Дніпроенерго», ОСОБА_1 знаходився у простої 70 робочих днів, в тому числі: листопад 2019 року 4 дні, грудень 2019 року 6 днів, січень 2020 року 1 день, березень 2020 року 15 днів, квітень 2020 року 15 днів, травень 2020 року - 13 днів, червень 2020 року 12 днів, липень 2020 року 4 дні (а.с.46).

Відповідно до довідки про доходи (а.с.45) ОСОБА_1 нараховано заробітну плату у розмірі: жовтень 2019 року 23289,33 грн., листопад 2019 року 23857,30 грн., грудень 2019 року 21330,77 грн., січень 2020 року 22155,46 грн., лютий 2020 року 22278,89 грн., березень 2020 року 14498,35 грн., квітень 2020 року 11466,21 грн., травень 2020 року 11039,82 грн., червень 2020 року 20581,56 грн., липень 2020 року 20581,56 грн.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення заробітної плати за час вимушеного простою, позивач посилався на те, що зупинки виробництва та діяльності АТ «ДТЕК Дніпроенерго» не було та АТ «ДТЕК Дніпроенерго» належним чином не зафіксувало факту простою, якого, на думку позивача, взагалі на підприємстві не було.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що звертаючись до суду з позовними вимогами про стягнення заробітної плати за час вимушеного простою позивач обрав неефективний спосіб захисту свого порушеного права.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступні обставини.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Гарантоване статтею 55 Конституції України право на захист можливе лише у разі його порушення, тому логічною вимогою при захисті такого права є обґрунтування такого порушення. Отже, порушення права має бути реальним, стосуватися індивідуально вираженого права або інтересів особи, яка стверджує про його порушення, а саме право конкретизоване у законах України.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України).

Способом захисту прав працівників є, зокрема, можливість оскарження наказів, що стосуються трудових правовідносин.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті і є підставами для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Суд встановив, що позовні вимоги, заявлені позивачами, не стосуються оскарження наказів про встановлення режиму неповного робочого тижня у зв`язку з запровадженням змін у організації виробництва та праці, однак лише в межах вирішення такого позову судом може бути з`ясовано питання дотримання правомірності нарахування заробітної плати позивачам, та обрано засіб правового захисту у разі установлення порушеного права чи інтересу позивачів.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Вищевказані накази про встановлення режиму неповного робочого тижня у зв`язку з запровадженням змін у організації виробництва та праці не були предметом оскарження у даній справі, що підтверджено позовною заявою, тому посилання позивача на обставини щодо їх неправомірності, як на підставу для задоволення позовних вимог, суд першої інстанції законно відхилив, пославшись на те, предметом даного позову є стягнення з відповідача заробітної плати за період встановлення неповного робочого часу, а саме з 01 квітня 2020 року.

Отже, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що позивач, звернувшись до суду з позовом про стягнення заробітної плати за період вимушеного простою обрав неефективний спосіб захисту свого порушеного права, оскільки наказ директора Відокремленого підрозділу «Криворізька теплова електрична станція» Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» №1475 від 21.11.19 року Про введення простою на виконання наказу АТ ДТЕК Дніпроенерго від 21.11.2019 року № 78, з метою запобігання повного припинення діяльності з 22 листопада до 31 грудня 2019 року , та наказ № 1593 від 24.12.2019 року «Про продовження простою» на виконання наказу АТ «ДТЕК Дніпроенерго» від 24.12.2019 року № 87,не оскаржувалися у встановленому законодавством порядку та на даний час є чинними.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги про те, що судом проігноровано порушення відповідачем вимог колективного договору ПАТ ДТЕК «Дніпроенерго» на 2016-2017 роки, оскільки в даному випадку питання щодо порушення відповідачем колективного договору та правомірність зміни істотних умов праці не є предметом позовних вимог позивача.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що судом першої інстанції не досліджено докази надані позивачем зокрема, копії скріншотів з інтернет-сайту, щодо стану енергоблоків ТЕС і АЕС, які свідчать проте, що підприємство та робота, яку виконував позивач не зупинялись, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову в повному обсязі, та зазначає, що доводи позивача, викладені у скарзі повторюють обґрунтування позовної заяви та фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

При цьому позивач по справі не позбавлений права на пред`явлення відповідного позову про скасування наказу директора Відокремленого підрозділу «Криворізька теплова електрична станція» Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» №1475 від 21.11.19 року Про введення простою на виконання наказу АТ ДТЕК Дніпроенерго від 21.11.2019 року № 78, з метою запобігання повного припинення діяльності з 22 листопада до 31 грудня 2019 року , та наказ № 1593 від 24.12.2019 року «Про продовження простою» на виконання наказу АТ «ДТЕК Дніпроенерго» від 24.12.2019 року № 87.

Доводи апеляційної скарги позивача щодо безпідставного стягнення додатковим рішенням судового збору в розмірі 908 грн., оскільки позовні вимоги стосуються не виплаченої заробітної плати, заслуговують на увагу.

Водночас статтею 5 Закону України «Про судовий збір» установлено пільги щодо сплати судового збору, згідно з пунктом 1 частини першої якої від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Так, відповідно до частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, приписи якої кореспондуються із частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Водночас згідно зі статтею 1 Конвенції «Про захист заробітної плати» № 95, ухваленої генеральною конференцією Міжнародної організації праці та ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

У Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Таким чином, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для подачі позову є стягнення заробітної плати за період вимушеного простою.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення з позивача судового збору в сумі 908 грн.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підслягає частковому задоволенню, додаткове рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2021 року підлягає скасуванню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2021 року - залишити без змін.

Додаткове рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2021 року скасувати.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 12 жовтня 2021 року.

Головуючий:

Судді: