Справа № 344/1063/21
Провадження № 22-ц/4808/1295/21
Головуючий у 1 інстанції Атаманюк Б. М.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.,

суддів: Девляшевського В.А., Пнівчук О.В.

за участю секретаря Єлісевич О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Івано-Франківської міської ради на рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене суддею Атаманюком Б.М. 7 червня 2021 року в м. Івано-Франківську, повний текст якого виготовлено 15 червня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської міської ради, ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування рішень сільської ради, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та скасування державної реєстрації договору купівлі-продажу земельної ділянки,

в с т а н о в и в:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Микитинецької сільської ради Івано-Франківської міської ради, ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування рішень сільської ради, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, скасування державної реєстрації договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_3 на підставі Договору купівлі-продажу від 27.10.2003 року належить на праві власності 60/100 частин цегляного одноповерхового приміщення площею 110,8 кв.м., що становить 5,25% від загальної площі Торгового комплексу «Кооператор» в АДРЕСА_1 .

Співвласником решти 40/100 частин вказаного приміщення на підставі цього ж документу був ОСОБА_4 .

Рішенням Микитинецької сільської ради Івано-Франківської міської ради у 2003 році позивачу та ОСОБА_4 як співвласникам приміщення надано дозвіл на виготовлення документації по відводу земельної ділянки для обслуговування вказаного нерухомого майна. В подальшому вони розробили відповідну технічну документацію та 19.04.2006 року уклали Договір оренди землі від імені ОСОБА_4 за згоди позивача, яка посвідчена нотаріально. Орендну плату вони оплачували від імені особи, з якою укладено договір, а позивач повертала кошти, пропорційно до її частки у майні ОСОБА_4 готівкою, про що він щоразу надавав відповідні розписки.

В 2010 році свою частину приміщення ОСОБА_4 передав у оренду підприємцю ОСОБА_2 , який відповідно ніс витрати по оренді земельної ділянки, а компенсацію витрат за свою частку по оплаті оренди землі позивач надавала вже ОСОБА_2 , на підтвердження чого отримувала розписки.

У 2011 році дія договору оренди землі закінчилась.

У 2014 році позивачу стало відомо про те, що ОСОБА_4 свою частку приміщення подарував ОСОБА_2 , і вона домовилась з ним про те, що вони будуть укладати новий договір оренди землі. Для цього ОСОБА_2 буде займатись оформленням документів, а позивач бере на себе половину витрат.

Однак у червні 2019 року (встановлено ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 19.11.2019 року) позивачу стало відомо, що 20.12.2012 року рішенням Микитинецької сільської ради Івано-Франківської міської ради ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування нежитлових приміщень. В подальшому ТзОВ «Інформ-Ініціатива» виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування нежитлових приміщень в АДРЕСА_1 для ОСОБА_2 .

На підставі рішення №528-42/2015 Микитинецької сільської ради від 30.07.2015 року укладено Договір купівлі-продажу від 25.08.2015 року, яким земельна ділянка площею 0,0233 га (кадастровий номер :15:002:0399), на якій знаходиться і частка нежитлового приміщення, що належить позивачу, передана у власність ОСОБА_2

02.07.2019 року за заявою позивача до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення за №0002234. Вважає, що договір купівлі-продажу земельної ділянки від 25.08.2015 року укладений із порушенням статей 120, 128 ЗК України, а передача у власність спірної земельної ділянки ОСОБА_2 порушує її право як власника частини приміщення на отримання у користування чи у власність земельної ділянки для його обслуговування.

З урахуванням уточнених вимог просила визнати незаконним та скасувати рішення Микитинецької сільської ради Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області шостого демократичного скликання (двадцять першої сесії) від 20.12.2012 року №281-21/2012 «Про розгляд звернення підприємця ОСОБА_2 щодо виготовлення проекту землеустрою»; визнати незаконним та скасувати рішення Микитинецької сільської ради Івано-Франківської міськради Івано-Франківської області шостого демократичного скликання (сорок другої сесії) від 30.07.2015 року №528-42/2015 «Про розгляд звернення підприємця ОСОБА_2 щодо затвердження експертно-грошової оцінки земельної ділянки несільськогосподарського призначення»; визнати недійсним Договір купівлі-продажу земельної ділянки загальною площею 0,0233 га, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :15:002:0399, від 25.08.2015 року, укладений між Микитинецькою сільською радою Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 ; скасувати державну реєстрацію Договору купівлі-продажу земельної ділянки загальною площею 0,0233 га, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :15:002:0399, від 25.08.2015 року, укладеного між Микитинецькою сільською радою Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 .

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 02.03.2021 року замінено неналежного відповідача - Микитинецьку сільську раду Івано-Франківської міської ради на її правонаступника - Івано-Франківську міську раду.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 7 червня 2021 року позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано рішення Микитинецької сільської ради Івано-Франківської міськради Івано-Франківської області шостого демократичного скликання (двадцять першої сесії) від 20 грудня 2012 року №281-21/2012 «Про розгляд звернення підприємця ОСОБА_2 щодо виготовлення проекту землеустрою». Визнано незаконним та скасовано рішення Микитинецької сільської ради Івано-Франківської міськради Івано-Франківської області шостого демократичного скликання (сорок другої сесії) від 30 липня 2015 року №528-42/2015 «Про розгляд звернення підприємця ОСОБА_2 щодо затвердження експертно-грошової оцінки земельної ділянки несільськогосподарського призначення». Визнано недійсним Договір купівлі-продажу земельної ділянки загальною площею 0,0233 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :15:002:0399, від 25 серпня 2015 року, укладений між Микитинецькою сільською радою Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 . Скасовано державну реєстрацію Договору купівлі-продажу земельної ділянки загальною площею 0,0233 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :15:002:0399, від 25 серпня 2015 року, укладеного між Микитинецькою сільською радою Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 .

Додатковим рішенням Івано-Франківського міського суду від 29 червня 2021 року стягнуто з Івано-Франківської міської ради на користь ОСОБА_1 витрати за оплату судового збору у розмірі 2724 грн. та 750 грн. витрат на виготовлення план-схеми. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати за оплату судового збору у розмірі 908 грн., та 750 грн. витрат на виготовлення план-схеми.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Івано-Франківська міська рада подала апеляційну скаргу. Вважає дане рішення незаконним та необґрунтованим, постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає що, Микитинецька сільська рада діяла на підставі чинного законодавства і всі рішення приймала згідно порядку, зазначеного у Земельному кодексі України.

Що стосується порушення на думку позивача її права на земельну ділянку, то вважає, що при прийнятті оскаржуваних рішень та договору сільською радою не порушено прав та охоронюваних законом інтересів ОСОБА_1 , оскільки органи місцевого самоврядування надають в оренду, власність, користування земельну ділянку комунальної власності, розглянувши заяви осіб, які зацікавленні в оренді, придбанні, набутті у власність, купівлі земельних ділянок. Співвласник нежитлового приміщення ОСОБА_2 , зацікавлений в оренді, а згодом купівлі земельної ділянки, подав відповідну заяву до Микитинецької сільської ради. А зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач не виявила такого ж бажання та не зверталась до органів місцевого самоврядування з подібними заявами.

При зверненні до суду з позовом позивачем не надано обґрунтування в чому полягає незаконність прийняття оскаржуваних рішень, не наведено підстав для скасування рішення та визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Також суд першої інстанції не прийняв до уваги пропуск позивачем строку позовної давності, хоч клопотання про поновлення строку позовної давності позивачем не подавалось. Дата отримання позивачем інформації про порушення її прав не є початком перебігу строків звернення до суду, оскільки позивач могла раніше довідатися про прийняті рішення органу місцевого самоврядування. Зокрема, договір оренди землі закінчився у 2011 році та в подальшому не переукладався. ОСОБА_3 стверджує, що дізналася про дарування частки приміщення у 2014 році та зазначає, що у зв`язку із смертю чоловіка, вона дізналася про укладення оскаржуваного рішення та договору у 2019 році, однак смерть чоловіка не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку позовної давності.

Просить скасувати рішення Івано-Франківського міського суду та прийняте нове, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

10 серпня 2021 року ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. Зазначає, що Микитинецька сільська рада передавши у власність земельну ділянку одному співвласнику будівлі, що знаходиться на ній, порушила право іншого співвласника нерухомого майна ОСОБА_3 на отримання у користування чи у власність земельної ділянки для її обслуговування.

Щодо застосування позовної давності, то зазначає, що у неї не було об`єктивної можливості бути обізнаною щодо порушення свого права. Вказує, що правопорушення вчинене відповідачем є триваюче, а при триваючому правопорушенні позовна давність не застосовується. Просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта та відповідач ОСОБА_2 вимоги апеляційної скарги підтримали.

Позивач та її представник проти задоволення апеляційної скарги заперечили, просили рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта, відповідача ОСОБА_2 , позивача та їїпредставника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, згідно Договору купівлі-продажу від 28 жовтня 2003 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 набули у спільну часткову власність цегляне одноповерхове приміщення площею 110,8 кв.м., що становить 5,25% від загальної площі Торгового комплексу «Кооператор» в АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 стала власником 60/100 частин зазначеного приміщення, а ОСОБА_4 - 40/100 частин (т. 1, а.с. 15).

Нотаріально завіреною заявою від 10.02.2005 року ОСОБА_1 надала свою згоду ОСОБА_4 на укладення договору оренди земельної ділянки в АДРЕСА_1 , на його ім`я на його розсуд (т. 1, а.с. 19).

29 квітня 2006 року між Микитинецькою сільською радою Івано-Франківської міської ради як орендодавцем та підприємцем ОСОБА_4 як орендарем укладено Договір оренди землі, за змістом якого орендодавець на підставі рішення Микитинецької сільської ради від 16.12.2005 року передав, а орендар прийняв в оренду земельну ділянку в АДРЕСА_1 площею 0,0169 га, з розташуванням відповідно до плану (схеми), що додається. Відповідно до п. 5.1 цього Договору договір складено терміном на п`ять років. Згідно п. 1.2 Договору цільове призначення земельної ділянки: для обслуговування частини викупленого торгового комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (т. 1, а.с. 16-18).

28.04.2012 року на підставі Договору дарування ОСОБА_4 передав безплатно у власність ОСОБА_2 належні йому 40/100 частин торгових приміщень в приміщенні «А», яке має загальну площу 102,6 кв.м, що становить 22/1000 ідеальних часток Торгового комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 20).

Таким чином встановлено, що співвласниками нежитлового одноповерхового приміщення площею 110,8 кв.м., що становить 5,25% від загальної площі Торгового комплексу «Кооператор» в АДРЕСА_1 є позивач ОСОБА_1 (частка власності 60/100) та відповідач ОСОБА_2 (частка власності 40/100).

Рішенням Микитинецької сільської ради від 20 грудня 2012 року №281-21/2012 «Про розгляд звернення підприємця ОСОБА_2 щодо виготовлення проекту землеустрою» надано дозвіл ОСОБА_2 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0940 га для обслуговування нежитлових приміщень в АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 129).

Рішенням Микитинецької сільської ради від 24.06.2014 року затверджено підприємцю ОСОБА_2 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0233 га для обслуговування нежитлових приміщень по АДРЕСА_1 , та вирішено передати земельну ділянку в оренду терміном на 5 років (т. 1, а.с. 116).

18 липня 2014 року на підставі вищевказаного рішення між Микитинецькою сільською радою та ОСОБА_2 укладено Договір оренди землі для обслуговування нежитлових приміщень по АДРЕСА_1 строком на п`ять років (т. 1, а.с. 112).

Рішенням від 23 квітня 2015 року №444-40/2015 «Про розгляд звернення підприємця ОСОБА_2 щодо дозволу на виготовлення експертно-грошової оцінки земельної ділянки» надано дозвіл підприємцю ОСОБА_2 на виготовлення проекту про експертно-грошову оцінку земельної ділянки площею 0,0233 га для обслуговування нежитлових приміщень торгового комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 108).

У червні 2015 року ПП «Західземпроект» складено Звіт про експертну грошову оцінку земельної ділянки несільськогосподарського призначення ОСОБА_2 (т. 1, а.с. 94-107).

Рішенням від 30.07.2015 року №528-42/2015 затверджено розроблений відповідно до рішення Микитинецької сільської ради від 23.04.2015 року Звіт про експертно-грошову оцінку земельної ділянки несільськогосподарського призначення площею 0,0233 га для обслуговування нежитлових приміщень торгового комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по АДРЕСА_1 для їх продажу у власність підприємцю ОСОБА_2 . Вирішено продати у власність підприємцю ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0233 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , для несільськогосподарського призначення на затверджених вищезгаданим рішенням умовах договору купівлі-продажу (т. 1, а.с. 120).

Також між Микинецькою сільською радою Івано-Франківської міської ради та ОСОБА_2 було укладено Договір про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки, що підлягає продажу власнику нерухомого майна (т. 1, а.с. 93).

25 серпня 2015 року між Микитинецькою сільською радою та фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 укладено Договір купівлі-продажу земельної ділянки (кадастровий номер :15:002:0399), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на основі рішення сільської ради від 30 липня 2015 року №528-42/2015 (т. 1, а.с. 122-123, 9-12).

Таким чином судом встановлено, що відповідачем ОСОБА_2 одноособово набуто у власність земельну ділянку, яка призначена для обслуговування цегляного одноповерхового приміщення площею 110,8 кв.м., що становить 5,25% від загальної площі Торгового комплексу «Кооператор», яке перебуває у спільній частковій власності позивача ОСОБА_3 (частка 60/100) та відповідача ОСОБА_2 (частка 40/100).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що при прийнятті оспорюваних рішень та укладенні договору купіль-продажу органом місцевого самоврядування не були враховані розміри та площа спірної земельної ділянки по відношенню до пропорційності часток співвласників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, що призвело до порушення права іншого співвласника нерухомого майна (позивача), на набуття у власність пропорційної частки земельної ділянки. При цьому позивачу до 2019 року не було відомо про купівлю даної земельної ділянки відповідачем ОСОБА_2 , оскільки вона продовжувала відшкодовувати останньому понесені витрати по сплаті орендних платежів. Доказів того, що позивач знала про порушення її права раніше, відповідачами не надано. Крім того порушення відповідачем норм земельного законодавства під час продажу спірної земельної ділянки носить характер триваючого, а відтак до спірних правовідносин не застосовуються наслідки спливу строків позовної давності.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками з огляду на наступне.

За положенням статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

З урахуванням цих норм суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, виходячи із підстав позову та встановлених обставин, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог (повністю чи частково) або відмову в їх задоволенні.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п. 2 ст. 116 Земельного Кодексу України, набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки ( п. 2 статті 123 Земельного Кодексу України).

Відповідно до пункту 2 статті 128 Земельного Кодексу України, громадяни та юридичні особи, зацікавлені у придбанні земельних ділянок у власність, подають заяву (клопотання) до відповідного органу виконавчої влади або сільської, селищної, міської ради чи державного органу приватизації. У заяві (клопотанні) зазначаються місце розташування земельної ділянки, її цільове призначення, розміри та площа, а також згода на укладення договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки.

До заяви (клопотання) додається серед іншого документ, що посвідчує право користування земельною ділянкою (у разі його наявності), та документи, що посвідчують право власності на нерухоме майно (будівлі та споруди) розташоване на цій земельній ділянці (у разі наявності на земельній ділянці будівель, споруд).

Згідно із частиною другою статті 134 ЗК України не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.

Відповідно до ч. 4 статті 120 Земельного Кодексу України (в редакції, що діяла на момент виникнення даних правовідносин) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Згідно вимог статті 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до пункту 1 статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Згідно з частинами другою та третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальним правовим наслідком недійсності правочину (стаття 216 ЦК України) є реституція, яка застосовується як належний спосіб захисту цивільного права та інтересу за наявності відносин, які виникли в зв`язку з вчиненням особами правочину та внаслідок визнання його недійсним.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі №439/212/14-ц (провадження №14-75цс18) зазначено, що правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 ЦК України). Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Аналізуючи наведені норми права та матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що оскільки на момент прийняття оспорюваних рішення сільської ради сільради та договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного між Микитинецькою сільською радою Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , на зазначеній земельній ділянці перебував об`єкт нерухомості, який належать на праві власності кільком особам, у тому числі й позивачу, а сама земельна ділянка перебувала у правомірному користуванні зазначених осіб, то сільська рада не мала права продавати цю земельну ділянку без з`ясування її правового статусу та забезпечення прав інших власників об`єкту нерухомого майна.

Таким чином висновок суду першої інстанції про підставність позовних вимог є законними та обґрунтованими.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 у встановленому законом порядку звернувся до сільської ради про одержання у власність земельної ділянки, на якій перебуває належне йому нерухоме майно, а позивач такого бажання не виявляла, то такі не можуть бути доказом законності передачі ОСОБА_2 у власність земельної ділянки без врахування прав інших власників об`єкту нерухомості.

Також посилання апелянта на пропуск позивачем строку позовної давності на звернення до суду з даним позовом не заслуговують на увагу, оскільки місцевим судом вірно встановлено час, з якого позивачу стало відомо про порушення її права, та триваючий характер такого порушення.

Інші доводи апеляційної скарги також не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, а фактично зводяться до незгоди з таким рішенням.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційну скаргу Івано-Франківської міської ради слід залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 7 червня 2021 року - без змін

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Івано-Франківської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 7 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: В.А. Девляшевський

О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 13 жовтня 2021 року.