справа № 363/3446/20
головуючий у суді І інстанції Рудюк О.Д.
провадження № 22-ц/824/9710/2021
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 жовтня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати

з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Мостової Г.І.,

суддів Сушко Л.П., Суханової Є.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 24 березня 2021 року

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

У вересні 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 01 листопада 2013 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

За умовами вказаного договору позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг.

Відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, на вимоги про погашення заборгованості не реагував, унаслідок чого станом на 24 червня 2020 року утворилась заборгованість у розмірі 16 806 грн 77 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 11 469 грн 03 коп., заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно з статтею 625 ЦК України - 2 397 грн 29 коп, нарахована пеня - 2 940 грн 45 коп.

Враховуючи викладене, позивач АТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором станом на 24 червня 2020 року у розмірі 16 806 грн 77 коп. та судові витрати.

Заочним рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 24 березня 2021 року у позові АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу в загальному порядку, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає скасуванню у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що вирішуючи спір за пред`явленими вимогами АТ КБ «ПриватБанк», судом першої інстанції не враховані надані позивачем докази, з яких вбачається, що відповідач до отримання можливості користуватися кредитними коштами був належним чином повідомлений про умови кредитування. З моменту підписання відповідачем заяви між банком та клієнтом був укладений договір у порядку частини 1 статті 634 ЦК України шляхом приєднання клієнта до запропонованого банком договору. Відповідач після отримання картки за умовами укладеного договору здійснив дії щодо проведення її активізації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Активізація ним картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору. У виписці про рух коштів прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, а також факт використання відповідачем грошових коштів, отримання ним коштів через банкомат. Банківська виписка має статут первинного документа, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року № 578/5.

Безпідставним вважає висновок суду першої інстанції і в частині відмови у задоволенні вимог позивача у стягненні нарахованих відсотків за статтею 625 ЦК України, неустойки, посилаючись на те, що в редакції умов та правил, що почали діяти з 01 березня 2019 року та знаходяться у вільному доступі за посиланням на веб-сайт банку https://privatbank.ua/terms/, згідно з пунктом 2.1.1.2.12. сторони дійшли згоди, що в разі порушення клієнтом зобов`язання з погашення заборгованості, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту останній зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до частини 2 статті 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% для картки «Універсальна», 84,0% для картки «Універсальна Голд». Крім того, відповідно до пунктів 2.1.1.7.6., 2.1.1.12.6.1. Умов та правил надання банківських послуг передбачені умови щодо сплати клієнтом штрафу та пені.

Відповідач, у визначений ухвалою суду строк, не скористався процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направив.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції - частина 3 статті 360 ЦПК України.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до протоколу автоматизованої зміни складу колегії суддів від 11 жовтня 2021 року у зв`язку з припиненням повноважень судді Сержанюка А.С. визначено склад колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Мостової Г.І., суддів Сушко Л.П., Суханової Є.М.

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що 01 листопада 2013 року між банком ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а.с. 15).

Позичальнику (відповідачу у справі) видана платіжна картка для авторизації із встановленим кредитним лімітом (а.с. 13, 14).

В анкеті-заяві зазначено, що позичальник (відповідач у справі) згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, та Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з договором про надання банківських послуг, які були роздруковані з сайту www.privatbank.com.ua.

На підтвердження обставин приєднання позичальника ОСОБА_1 до умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», що викладені на банківському сайті, позивачем до матеріалів позовної заяви долучені Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщених на банківському сайті: www.privatbank.ua (а.с.16-49).

Доказів ознайомлення позичальника ОСОБА_1 з тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна Голд» та Умовами і правилами надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», з якими він погодився при підписанні анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, у тому числі, що почали діяти з 01 березня 2019 року та передбачають, зокрема відповідальність позичальника щодо сплати процентів від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% для картки «Універсальна», 84,0% для картки «Універсальна Голд» відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, позивачем не надано.

У зв`язку з порушенням позичальником строків повернення грошових коштів, що встановлені договором та виникненням заборгованості станом на 24 червня 2020 року, кредитор 03 вересня 2020 року звернувся до суду, пред`явивши вимоги про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором у сумі 16 806 грн 77 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 11 469 грн 03 коп., заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно з статтею 625 ЦК України за період з 01 грудня 2019 року по 24 червня 2020 року за процентною ставкою 84,0% - 2 397 грн 29 коп., нарахована пеня накопичувальним підсумком за період з 31 жовтня 2019 року по 24 червня 2020 року - 2 940 грн 45 коп.

Відмовляючи в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження одержання, використання та наявності заборгованості у позичальника ОСОБА_1 за договором кредиту.

Колегія суддів апеляційного суду не може погодитися з висновком суду першої інстанції в частині правового обґрунтування рішення, керуючись якими суд встановив обставини справи, права та обов`язки сторін, з наступних підстав.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 626, 628 ЦК України).

Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом - стаття 1054 ЦК України. Кредитний договір укладається у письмовій формі - стаття 1055 ЦК України.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) - частина перша, друга статті 207 ЦК України.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з цим позовом, банк подав до суду підписану анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послугу ПАТ КБ «ПриватБанк», витяг з умов та правил надання банківських послуг, розрахунок заборгованості, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, довідку про видачу відповідачу кредитної картки із зазначенням її номера та строку дії, з перевипуском картки на новий строк, виписку по картковому рахунку (а.с. 60-67).

Разом з тим, прийнявши додані позивачем на підтвердження заявлених вимог письмові докази, суд першої інстанції не дослідив їх у сукупності з розрахунком заборгованості та іншими доказами, які було подано до позовної заяви.

Надаючи оцінку доказам, що наявні в матеріалах справи, колегію суддів апеляційного суду встановлено, анкета - заява від 01 листопада 2013 року, довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, виписка про здійснення операцій та розрахунок заборгованості вказують на те, що між учасниками справи виникли договірні правовідносин, за умовами якого банк надав позичальнику ОСОБА_1 суму кредиту у розмірі 8 100,00 грн., зі збільшенням його ліміту, а останній отримав грошові кошти на платіжну картку та користувався ними (а.с. 5-12, 13, 14, 15, 60-67).

Отже, встановлені фактичні обставини справи свідчать про існування між сторонами кредитних правовідносин. Кредитний договір укладений та підписаний сторонами у вигляді анкети-заяви б/н від 01 листопада 2013 року, з видачею позичальнику платіжної картки № НОМЕР_1 для авторизації, зі строком дії - до останнього дня місяця листопада 2015 року, з перевипуском картки на новий строк, а останній отримав грошові кошти на платіжну картку та користувався ними.

Разом з тим, досліджений колегією суддів укладений сторонами кредитний договір у вигляді анкети-заяви б/н від 01 листопада 2013 року вказує на те, що умови договору не містять домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, у тому числі, що почали діяти з 01 березня 2019 року та передбачають, зокрема відповідальність позичальника щодо сплати процентів від простроченої суми заборгованості в розмірі 84,0% відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, а також сплати неустойки (пені) за несвоєчасне погашення кредиту.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, частиною 1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У частині 2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Якщо в договорі позики чи кредитному договорі встановлено збільшення розміру процентів у зв`язку з простроченням сплати боргу, розмір ставки, на яку збільшена плата за користування позикою (кредиту), слід вважати іншим розміром процентів, встановленим договором відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що розмір і порядок одержання процентів за користування кредитними коштами, збільшений розміру процентів у зв`язку з простроченням сплати боргу, та неустойки поділяються на такі, що встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

В частині договірний зобов`язань правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) - частина першою, другою статті 207 ЦК України.

Досліджений колегією суддів укладений сторонами кредитний договір у вигляді анкети-заяви б/н від 01 листопада 2013 року у сукупності з іншими доказами не вказує на те, що умови договору містять домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, у тому числі, що почали діяти з 01 березня 2019 року та передбачають, зокрема відповідальність позичальника щодо сплати процентів від простроченої суми заборгованості в розмірі 84,0% відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, а також сплати неустойки (пені) за несвоєчасне погашення кредиту.

Отже, аналіз умов договору сторін та зміст зазначених правових норм не дає підстав для висновку про досягнення сторонами згоди щодо вказаних умов, а тому такий договір не може бути підставою для покладення на позичальника ОСОБА_1 цивільно-правової відповідальності за невиконання позичальником умов кредитного договору в частині сплати процентів за користування кредитними коштами, процентів у розмірі 84,0 % річних за порушення грошового зобов`язання, неустойки (пені) за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання та виключає право банка зараховувати внесені позичальником платежів на виконання зобов`язання в рахунок погашення заборгованості за невиконання вказаних умов.

Посилання позивача про приєднання позичальника до викладених на банківському сайті тарифів, умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», якими передбачено розмір та підстави стягнення процентів за користування кредитом, у тому числі, про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання та неустойки за порушення виконання зобов`язання, є безпідставним, з огляду на наступне.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Отже, сторона, яка розробляє та встановлює умови договору ( у даному випадку АТ КБ «ПриватБанк») повинна підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші, вони доведені до відома споживача послуг та йому зрозумілі, оскільки в силу статей 633, 634 ЦК України другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

У справі, що переглядається, договірні відносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XIIспоживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, слід дійти висновку, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Позивач АТ КБ «ПриватБанк», обґрунтовуючи право вимоги стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно з статтею 625 ЦК України за період з 01 грудня 2019 року по 24 червня 2020 року за процентною ставкою 84,0% - 2 397 грн 29 коп., заборгованості за нарахованою пенею накопичувальним підсумком за період з 31 жовтня 2019 року по 24 червня 2020 року - 2 940 грн 45 коп., посилається на Тарифи обслуговування кредитних карт, Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщених на банківському сайті: www.privatbank.ua, у тому числі, в редакції умов та правил, що почали діяти з 01 березня 2019 року та знаходяться у вільному доступі за посиланням на веб-сайт банку https://privatbank.ua/terms/, згідно з пунктом 2.1.1.2.12. яких сторони дійшли згоди, що в разі порушення клієнтом зобов`язання з погашення заборгованості, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту останній зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до частини 2 статті 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% для картки «Універсальна», 84,0% для картки «Універсальна Голд», як невід`ємні частини спірного договору.

Разом з тим, матеріали справи не містять та позивачем не підтверджено, що саме ці Тарифи та Умови і правила надання банківських послуг розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними при підписанні анкети-заяви про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.

Отже, сама по собі підписана анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, без надання належних та допустимих доказів, що підтверджують укладення договору, не може бути підставою для стягнення, зокрема процентів за користування кредитом, збільшеного розміру процентів річних від простроченої суми, що підлягають стягненню на підставі частини 2 статті 625 ЦК України, а також неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання, оскільки така анкета-заява не може розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Отже, правовий аналіз умов договору сторін та зміст зазначених правових норм не дає підстав для висновку про застосування до спірних правовідносин частини першої статті 634 ЦК України (договір приєднання), оскільки при укладенні договору з ОСОБА_1 банк АТ КБ «ПриватБанк» не дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування, зокрема, щодо розміру і порядку нарахування процентів за користування кредитом, збільшення розміру процентів річних від простроченої суми, що підлягають стягненню на підставі частини 2 статті 625 ЦК України, а також розміру і порядку нарахування неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що заявлена вимога позивача в частині стягнення з позичальника заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно з статтею 625 ЦК України за період з 01 грудня 2019 року по 24 червня 2020 року за процентною ставкою 84,0% - 2 397 грн 29 коп., заборгованості за нарахованою пенею накопичувальним підсумком за період з 31 жовтня 2019 року по 24 червня 2020 року - 2 940 грн 45 коп. є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Таким чином, зараховані банком платежі, що внесені позичальником на виконання зобов`язання, в рахунок сплати (погашення) процентів за користування кредитом, збільшеного розміру процентів річних від простроченої суми, що підлягають стягненню на підставі частини 2 статті 625 ЦК України, а також неустойки за порушення виконання зобов`язання, які не передбачені договором, підлягають перерозподілу на погашення заборгованості за основним зобов`язанням.

Надаючи оцінку зібраним у справі доказам в частині заявленої позивачем вимоги щодо стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту у розмірі 11 469 грн 03 коп. колегія суддів апеляційного суду виходить з такого.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору - частина 4 статті 631 ЦК України.

Перевіряючи розмір, складові та період заборгованості, колегією суддів встановлено, що за умовами укладеного договору позичальник зобов`язується повернути кредитору позику в межах виданого кредитного ліміту, що обліковуються на кредитній картці «Універсальна» № НОМЕР_1 , зі строком дії - до останнього дня місяця листопада 2015 року, з перевипуском картки на новий строк.

Деталі операцій зазначеної платіжної картки, а також розрахунок заборгованості за трьома окремими періодами вказують на те, що в межах строку кредитування за період з 01 листопада 2013 року по 24 червня 2020 року позичальник користувався кредитним лімітом та здійснював погашення платежів (а.с. 5-7, 8-11, 12).

За розрахунком заборгованості за період з 01 листопада 2013 року по 31 жовтня 2015 року за позичальником станом на 31 жовтня 2015 року обраховується борг за тілом кредиту у сумі 5 979 грн 89 коп. (а.с. 5-7).

Встановлено, що із загальної суми внесених позичальником платежів за період з 01 листопада 2013 року по 31 жовтня 2015 року кредитором на погашення процентів за користування кредитом зарахована сума 3 095 грн 34 коп.

Разом з тим, як свідчать встановлені судом фактичних обставин справи, що умови договору, укладеного між сторонами 01 листопада 2013 року шляхом підписання заяви-анкети, не містять домовленості сторін щодо порядку і розміру сплати процентів за користування кредитом, а тому списана кредитором за рахунок кредиту сума 3 095 грн 34 коп. на погашення процентів, які не передбачені договором, безпідставно віднесена позивачем до загального розміру заборгованості за наданим кредитом позичальнику ОСОБА_1 .

Таким чином, віднесена кредитором сума 3 095 грн 34 коп. в рахунок сплати процентів, які не передбачені договором, підлягає зарахуванню на погашення заборгованості за основним зобов`язанням у розмірі 5 979 грн 89 коп., а відтак залишок боргу за тілом кредиту станом на 31 жовтня 2015 року становить розмір 2 884 грн 55 коп. (5 979 грн 89 коп. - 3 095 грн 34 коп.).

Із деталей операцій по платіжній картці, що містяться у виписці про рух коштів, та іздвох наступних розрахунків заборгованості за період з 01 листопада 2015 року по 30 листопада 2019 року, з 01 грудня 2019 року по 24 червня 2020 року вбачається, що починаючи з 01 листопада 2015 року і до 11 серпня 2019 року позичальник продовжив користуватись кредитним лімітом та ним знято (використано) грошових коштів на суму 7 733 грн 68 коп., з яких на виконання зобов`язання за вказаний період, у тому числі шляхом автоматичного списання кредитором коштів з карткового рахунку позичальника, станом на 17 травня 2019 року погашено 17 884 грн 66 коп.

За проведеними обчисленнями борг за тілом кредиту у сумі 10 618 грн 23 коп. (2 884 грн 55 коп. + 7 733 грн 68 коп.) повністю погашений позичальником ОСОБА_1 .

З урахуванням змісту зазначених норм матеріального права та встановлених фактичних обставин справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що в рамках укладеного та підписаного сторонами кредитного договору у вигляді анкети-заяви б/н від 01 листопада 2013 року, з видачею банком кредитної картки «Універсальна» № НОМЕР_1 , з перевипуском картки на новий строк, позичальник ОСОБА_1 станом на 24 червня 2020 року взяті на себе зобов`язання з повернення фактично отриманих та використаних коштів виконав, заборгованість за цією складовою у позичальника перед банком відсутня.

В межах заявленого позову в частині складової заборгованості зі сплати відсотків нарахованих на прострочений кредит згідно з статтею 625 ЦК України за період з 01 грудня 2019 року по 24 червня 2020 року за процентною ставкою 84,0% у розмірі 2 397 грн 29 коп., зі сплати пені накопичувальним підсумком за період з 31 жовтня 2019 року по 24 червня 2020 року - 2 940 грн 45 коп. вимога позивача є безпідставною та задоволенню не підлягає, оскільки аналіз умов договору сторін та зміст зазначених правових норм не дає підстав для висновку про досягнення сторонами згоди щодо сплати збільшеного розміру процентів річних від простроченої суми, що підлягають стягненню на підставі частини 2 статті 625 ЦК України, а також неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання, а тому такий договір не може бути підставою для покладення на позичальника ОСОБА_1 цивільно-правової відповідальності за невиконання позичальником умов кредитного договору в частині сплати неустойки за несвоєчасне погашення кредиту.

Відсутні правові підстави для нарахування трьох процентів річних, що передбачені законом за частиною 2 статті 625 ЦК України, оскільки підставою застосування передбаченої цією нормою відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов`язання.

Отже, доводи апеляційної скарги позивача на законність судового рішення не впливають.

Разом з тим, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне апеляційну скаргу позивача АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити частково, рішення суду першої інстанції змінити в частині правового обґрунтування вирішення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції даної постанови.

Оскільки судове рішення змінено тільки в частині мотивів прийняття, то розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 367, 369, 376, 381-384 ЦПК України та пункту 3 розділу ХII «Прикінцеві положення» ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 24 березня 2021 року змінити в мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови, в іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Л.П. Сушко

Є.М. Суханова