Справа № 591/5762/21
Провадження № 2/591/2618/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2021 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді - Северинової А.С.,

з участю секретаря судового засідання - Грабара С.Г.,

відповідача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми цивільну справу № 591/5762/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и в:

У серпні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 20 листопада 2020 року між ним та ОСОБА_1 було укладено договір позики, відповідно до якого він надав відповідачці в борг гроші у сумі 25000 грн, які остання зобов`язалася йому повернути до 30 травня 2021 року.

Посилаючись на обставини того, що відповідачка не повернула борг в обумовлений сторонами строк, хоча неодноразово обіцяла це зробити, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь борг в розмірі 25000 грн.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 26 серпня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 06 жовтня 2021 року.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_1 позов визнала у повному обсязі, про що подала відповідну письмову заяву (а.с. 19). Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

За нормами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Заслухавши думку відповідача про визнання позовних вимог, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 20 листопада 2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_1 взяла в борг у ОСОБА_2 25000 грн, які зобов`язалася повернути до 30 травня 2021 року (а.с. 5).

Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Аналіз викладених вище норм вказує, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

В силу частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконанням ним грошового зобов`язання.

Судом встановлено, що відповідачка не виконала умови укладеного із ОСОБА_2 договору позики від 20 листопада 2020 року, а саме суму боргу за договором позики в обумовлений сторонами строк до 30 травня 2021 року вона не повернула. Зазначені обставини відповідачка не заперечувала та нею визнано позов у повному обсязі.

За таких обставин, ураховуючи визнання відповідачем позовних вимог, з неї на користь позивача підлягає стягненню сума боргу за договором позики в розмірі 25000 грн.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 142, 206, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики від 20 листопада 2020 року у розмірі 25000 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 454 грн 00 коп.

Повернути на користь ОСОБА_2 з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого 16 серпня 2021 року на підставі квитанції № 0.0..1 на суму 908 грн, тобто, у розмірі 454 грн.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Зарічний районний суд м. Суми.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складено 11 жовтня 2021 року.

Суддя А.С. Северинова