Справа № 182/5212/21
Провадження № 2/0182/2637/2021
У Х В А Л А

Іменем України

12.10.2021 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі головуючого судді - Рунчевої О.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

В С Т А Н О В И В:

10.08.2021 року до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_1 до Приватного підприємства «РЕГЕНТ», треті особи ОСОБА_2 та Акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

05.10.2021 року від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про вжиття заходів забезпечення позову, в якій позивач просить суд: вжити заходи забезпечення позову про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шляхом заборони Приватному підприємству «РЕГЕНТ» вчиняти певні дії щодо відчуження відповідачем належного рухомого та нерухомого майна; вжити заходи забезпечення позову про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в межах суми позову з урахуванням орієнтовного розрахунку судових витрат, шляхом накладення арешту на грошові кошти Приватного підприємства «РЕГЕНТ», які знаходяться на банківських рахунках на загальну суму 200 000,00 грн.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач посилається на те, що якщо не будуть судом вжиті заходи забезпечення його позову, не буде забезпечена реальна можливість завершу вальної стадії судового процесу, так як у відповідача є реальна можливість відчужити належне йому рухоме майно на користь третіх осіб, зокрема продати (реалізувати) транспортні засоби та інше майно третім особам, що значно ускладнить та /або взагалі унеможливить у майбутньому виконання рішення суду. Зазначає, що заборона на відчуження належного відповідачу автотранспорту та основних засобів, а також накладення арешту на грошові кошти відповідача, які можуть знаходитися на рахунках у банківських установах, тому вважає, що зазначені ним заходи забезпечення є розумними та співмірними із заявленими ним вимогами.

Згідно з ч.1ст.153ЦПК України заява розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову та матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч.1 ст.151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності; ціну позву, про забезпечення якого просить заявник та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до ч.5 ст. 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

З аналізу статей 150-153 ЦПК України можна дійти висновку, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має, з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Схожий за змістом правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження№ 14-729цс19).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Дотримуючись означених вимог закону, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви в частині заборони Приватному підприємству «РЕГЕНТ» вчиняти певні дії щодо відчуження відповідачем належного рухомого та нерухомого майна, оскільки до заяви не додано належних та допустимих доказів факту належності будь-якого рухомого чи нерухомого майна відповідачу, що виключає можливість накладення заборони вчиняти певні дії щодо відчуження відповідачем такого майна. Також позивач використовує неконкретизоване поняття «певні дії», яке порушує принцип юридичної визначеності. Заява про забезпечення позову судом розглядається в межах заявленого.

Так, суд зазначає, що позивачем не подано доказів, що відповідач вчиняє будь-які дії з підготовки чи проведення відчуження спірного майна, тобто відсутні будь-які об`єктивні дані, які вказують на існування ризику відчуження спірного майна. При цьому, лише існування у припущення про продаж належного відповідачу майна жодним чином не свідчить про існування такого ризику.

Твердження позивача, що спірне майно може бути відчужено на користь третіх осіб не підтверджено жодним належним та допустимим доказом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Крім того, суд вважає, що заява про забезпечення позову в частині накладення арешту на грошові кошти Приватного підприємства «РЕГЕНТ», які знаходяться на банківських рахунках на загальну суму 200 000,00 грн. не підлягає задоволенню, оскільки на думку суду накладення арешту на грошові кошти буде перешкоджати господарській діяльності відповідача.

За таких обставин, суд вважає вимоги позивача про необхідність вжиття заходів забезпечення позову необґрунтованими та приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

Керуючись ст. ст. 149-153, 260 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: О. В. Рунчева