Справа № 509/3684/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2021 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Кочко В.К.,

при секретарі - Савченко М.В.,

за участю представників позивача - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

представника відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Овідіополь цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання особистою приватною власністю грошових коштів, розподіл спільного майна подружжя, визнання права власності, за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про розподіл спільного майна подружжя, визнання права власності на 1/2 частину нерухомого та рухомого майна

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просить:

-визнати особистою приватною власністю ОСОБА_4 грошові кошти (заробітну плату) в розмірі 48990 дол. США, які були перераховані у період з квітня по грудень 2019 р. включно компанією «Wilhelmsen Ship Management» на банківський рахунок ОСОБА_5 № НОМЕР_1 у АТ «Райффайзен Банк Аваль», еквівалент яких станом на 05.02.2021 р. за офіційним курсом НБУ гривні до долару США (27,8885) становить 1366257,62 грн.;

-поділити спільне майно подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що складається із земельної ділянки, площею 0,0152 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:003:4107, об`єкту незавершеного будівництва, розташованого на вказаній ділянці та автомобілю «TOYOTA RAV4», 2013 року випуску, р.н. НОМЕР_2 ;

-визнати за ОСОБА_4 право приватної власності на земельну ділянку, площею 0,0152 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:003:4107, припинивши право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на вказану земельну ділянку;

-визнати за ОСОБА_4 право на об`єкт незавершеного будівництва (садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , припинивши право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на вказаний об`єкт незавершеного будівництва;

-визнати за ОСОБА_5 право приватної власності на автомобіль «TOYOTA RAV4», 2013 року випуску, р.н. НОМЕР_2 , припинивши право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на вказаний автомобіль;

-стягнути з відповідача судові витрати.

-В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 зазначив, що з 09.08.2016 р. він з ОСОБА_5 перебував у зареєстрованому шлюбі.

-За час перебування у шлюбі, сторонами було придбано наступне майно:

-земельна ділянка, площею 0,0152 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:003:4107;

- автомобіль «TOYOTA RAV4», 2013 року випуску, р.н. НОМЕР_2 .

-Позивач вказує, що у період з 04.04.2019 р. по 10.06.2020 р., він перебував на роботі у закордонному рейсі на морському судні та був відсутній в Україні. З 01.01.2020 р. відповідач ОСОБА_5 перестала виходити на зв`язок з ОСОБА_4 , відповідач повернувшись додому побачив, що його дружина ОСОБА_5 забрала всі речі та документи, автомобіль без його згоди. Позивач намагався встановити зв`язок з відповідачем, але відповідачка не відповідала, а тому він вимушений звернутися до суду з вищевказаним позовом.

-Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити.

-Представник відповідача в судовому засіданні проти наданого позову заперечив при цьому звернувшися 04.09.2020 р. з зустрічним позовом, відповідно до якого просив суд постановити рішення, яким визнати земельну ділянку площею 0,0152 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:003:4107 об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_4 ; - визнати за ОСОБА_5 право власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,0152 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:003:4107; - визнати за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,0152 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:003:4107; - визнати об`єкт незавершеного будівництва (садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , із визначенням часток у рівних частинах; - визнати за ОСОБА_5 право власності на Ѕ частину об`єкту незавершеного будівництва (садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ; - визнати за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину об`єкту незавершеного будівництва (садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ; - визнати автомобіль «TOYOTA RAV4», 2013 року випуску, р.н. НОМЕР_2 об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_4 ; - визнати за ОСОБА_5 право власності на Ѕ частину автомобіля «TOYOTA RAV4», 2013 року випуску, р.н. НОМЕР_2 ; - визнати за ОСОБА_4 Ѕ частину автомобіля «TOYOTA RAV4», 2013 року випуску, р.н. НОМЕР_2 .

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_5 зазначила, що з 09.08.2016 р. вона з ОСОБА_4 перебувала у зареєстрованому шлюбі.

На підставі рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 30.07.2020 р. шлюб між позивачем та відповідачем розірвано.

Під за час перебування у шлюбі подружжям було здобуте наступне майно: земельна ділянка, площею 0,0152 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:003:4107; - автомобіль «TOYOTA RAV4», 2013 року випуску, р.н. НОМЕР_2 ; - садовий дачний будинок, загальною площею 80,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_5 намагалася дійти згоди з ОСОБА_4 щодо вирішення питання поділу майна після розірвання шлюбу у позасудовому порядку, але відповідач уникає будь-яких контактів з позивачкою, а тому вона вимушена звернутися до суду.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджені тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, дійшов до таких висновків.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави.

За нормою статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, у т.ч. самостійно обирати спосіб захисту свого права.

Між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 09.08.2016 р. було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб.

На підставі рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 30.07.2020 р. шлюб між позивачем та відповідачем розірвано.

За час перебування у шлюбі, сторонами було придбано наступне майно:

- земельна ділянка, площею 0,0152 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:003:4107;

- автомобіль «TOYOTA RAV4», 2013 року випуску, р.н. НОМЕР_2 .

Судом встановлено, що на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:003:4107, розташований об`єкт незавершеного будівництва садовий (дачний) будинок з господарчими будівлями та спорудами.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить на праві спільної сумісної власності.

Згідно з ч. 1 ст. 70 цього Кодексу встановлено, що в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду і інтересам сім`ї.

Частиною 1 статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Частиною 1 статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ч. 1 ст. 61 СК України, обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобовязальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї (ч. 4ст. 65 СК України).

При вирішенні спору про поділ майна подружжя, суд може не погодитись із запропонованим кожним і подружжя варіантом поділу такого майна та провести його поділ виходячи з інтересів дружини, чоловіка та інших обставин, що мають істотне значення. Обрання судом при вирішенні спору варіанту поділу майна подружжя, при наявності вимоги про його поділ, відмінного від того, про який просив позивач, не може бути розцінене як вихід суду за межі позовних вимог.

Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу, набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна за кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Це не суперечить правовій позиції Верховного Суду України у справі №6-399цс17 де зазначено, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В матеріалах справи відсутні будь- які підтвердження, жодні належні та допустимі докази, що отримані кошти ОСОБА_5 у розмірі 48990 дол. США, саме у період окремого проживання та припинення фактичних шлюбних відносин ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , витрачені ОСОБА_5 на власний розсуд та є особистою власністю ОСОБА_4 .

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Суд, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

В судовому засіданні сторонами не заперечувався факт наявності спірного майна, а саме: земельна ділянка, площею 0,0152 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:003:4107 та об`єкт незавершеного будівництва садовий (дачний) будинок з господарчими будівлями та спорудами розташований на вказаній ділянці, які були придбані за спільні кошти та під час перебування у зареєстрованому шлюбі, а отже майно набуте подружжям за час шлюбу є спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до роз`яснень наданих в п.п. 22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя`зазначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначену позицію висловлено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 21.11.2018 року в справі № 372/504/17.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання об`єктом спільної сумісної власності подружжя та здійснення поділу спільного майна подружжя по Ѕ частці за кожним з подружжя.

Судом встановлено, що автомобіль марки «TOYOTA RAV4», 2013 року випуску, р.н. НОМЕР_2 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_5 , автомобіль придбано 06.02.2018 року, тобто в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, та є спільним майном подружжя.

Оскільки спірний транспортний засіб було придбано в період шлюбу, він є спільним майном подружжя, та відповідно сторони, як подружжя, мають рівні права на володіння, користування і розпорядження цим майном.

Відповідно до статті 183 ЦК України автомобіль є неподільною річчю та фактично автомобілем «TOYOTA RAV4», 2013 року випуску, р.н. НОМЕР_2 користується позивач ОСОБА_5 .

В ході розгляду справи суду не надано доказів можливості реального поділу «TOYOTA RAV4», 2013 року випуску, р.н. НОМЕР_2 , а також обґрунтовані підстави його виділу позивачу або відповідачу, згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а тому суд вважає за необхідне залишити спірний автомобіль у спільній частковій власності сторін.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв`язку, суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог належними і допустимими доказами та необхідність задовольнити позови частково.

Керуючись ст.ст.12,13,76-82,89,141,258,259,265 ЦПК України

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя та здійснити поділ спільного майна подружжя, а саме: земельну ділянку площею 0,0152 га кадастровий номер :01:003:4107 та незавершений будівництвом садовий (дачний) будинок з господарськими будівлями та спорудами розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_3 ) право власності на 1/2 частину земельну ділянку площею 0,0152 га кадастровий номер :01:003:4107 розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_3 ) право власності на 1/2 частину незавершеного будівництвом садового (дачного) будинку з господарськими будівлями та спорудами розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_4 ) право власності на 1/2 частину земельну ділянку площею 0,0152 га кадастровий номер :01:003:4107 розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_4 ) право власності на 1/2 частину незавершеного будівництвом садового (дачного) будинку з господарськими будівлями та спорудами розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволенні решти позовних вимог та зустрічних позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду, а в разі складання рішення у повному обсязі - з дня складання у повному обсязі.

Суддя В.К.Кочко