Номер провадження 2/243/2939/2021
РІШЕННЯ

І м е н е м У к р а ї н и

(Заочне)

«13» жовтня 2021 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області в складі:

Головуючого - судді Хаустової Т.А.,

за участю секретаря судового засідання Корчма О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Артемвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Державного підприємства «Артемвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 18 травня 2005 року він був звільнений з шахти ім. М.І.Калініна Державного підприємства "Артемвугілля", де працював забійником підземним з повним робочим днем під землею.

Працюючи шахтарем він отримав професійне захворювання «пневмоконіоз», за яким 06 жовтня 2010 року роботодавцем було проведено розслідування та був складений, затверджений та виданий акт по формі П-4 розслідування хронічного професійного захворювання.

Після проходження стаціонарного й амбулаторного лікування та обстеження в медичних установах він був вперше 15 листопада 2011 року за цим професійним захворюванням (пневмоконіоз) направлений для огляду до МСЄК.

Висновком МСЕК від 15 листопада 2011 року йому була вперше встановлена стійка втрата професійної працездатності у розмірі 25% у зв`язку з професійним захворюванням (пневмоконіоз) та інвалідність 3 групи (по сукупності професійних захворювань, загалом встановлено 65% стійкої втрати професійної працездатності).

Цим висновком МСЕК йому були визначені потреби у додаткових видах допомоги та рекомендовані заходи по відновленню працездатності та протипоказання щодо праці, а саме протипоказана тяжка фізична праця, робота у підземних умовах, тощо.

Ушкодження його здоров`я, пов`язані з виконанням ним трудових обов`язків, спричинили та в подальшому спричиняють йому моральні та фізичні страждання, обмежують його можливості вести активний образ життя, що встановлено висновком МСЕК.

Заподіяння йому моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, стійкою втратою професійної працездатності та розмір моральної шкоди він пов`язує з наступними обставинами.

За час його праці на протязі багатьох років ним було отримане ушкодження здоров`я: професійне захворювання «пневмоконіоз», за яким йому було встановлено стійку втрату професійної працездатності у розмірі 25%, тому він переносить особливі моральні страждання у зв`язку з самим фактом його отримання. Через вказану стійку втрату професійної працездатності він не мав і не має можливості працювати на тих посадах, які дозволяють одержувати великий особистий заробіток, він не має змоги і рівних прав з іншими громадянами України здійснювати, реалізовувати своє право на працю, враховуючи те, що він пенсіонер. Через вказану втрату працездатності в розмірі 25% протягом тривалого часу частково порушені відносини з оточуючими людьми, близькими, друзями та знайомими, тому що вони ходять на риболовлю, купаються, ходять на полювання, займаються спортом, ведуть активне громадське життя, а він

через свої фізичні недоліки внаслідок зазначеного отриманого професійного захворювання був і зараз є частково обмежений у спілкуванні з ними, не має змоги, як раніше, вести активний відпочинок разом із ними. При цьому він переносить моральні й психічні страждання, його не залишає почуття власної неповноцінності у зв`язку з утратою його організмом значної частини нормальних життєвих функцій унаслідок отриманого ушкодження здоров`я. Він позбавлений можливості, не може, як раніше, в повному обсязі виконувати роботу з господарства, при її виконанні зазнає постійні фізичні болі в легенях, погано чує, не може нормально спати. Фізичні та психічні болі та страждання жадають від нього додаткових зусиль для організації повсякденного життя. Він змушений постійно лікуватися, що вкрай негативно відображається на його стані, що порушує його нормальні життєві зв`язки з членами його родини та друзями.

Просить суд стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у розмірі 25 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, стійкою втратою професійної працездатності за встановленим професійним захворюванням «пневмоконіоз».

Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідач ДП «Артемвугілля» повідомлявся про розгляд справи у спрощеному провадженні, а також про необхідність у строк до 13 жовтня 2021 року надати відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують його відзив, що підтверджується Повідомленням про вручення поштового відправлення.

У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідач ДП «Артемвугілля» своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи у спрощеному порядку, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 до Державного підприємства «Артемвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків, підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, інтересів.

У відповідності до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» «Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів.

Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обов`язків, передбачений пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку Держави.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Суд на підставі ст. ст. 12, 13, 43, 81 ЦПК України розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Особа, яка бере участь у справі, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.

Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про охорону праці" державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Приписами статті 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття знезалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що позивач ОСОБА_2 , по 18 травня 2005 року працював забійником підземним на шахті ім. М.І.Калініна Державного підприємства "Артемвугілля", що підтверджується копією його Трудової книжки серії НОМЕР_1 (а.с. 5 зворот-7).

Відповідно до Повідомлення про професійне захворювання (отруєння) від 21 травня 2010 року ОСОБА_2 встановлено основний діагноз пневмоконіоз; виробничий фактор, шкідлива речовина, найменування трудового процесу, що спричинив захворювання: пил (а.с.7).

Згідно з Виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 430 від 21 травня 2010 року, ОСОБА_2 має діагноз: «Пневмоконіоз (t/s;1/1;) ЛН-І (першого) ст. - захворювання професійне встановлено вперше. Підгрунтям для визначення професійної категорії захворювань явились: клініко-функціоиальні дані, інформація про умови прані, що представлена в санітарно-гігієнічній характеристиці умов праці № 40/041. від 11.12.09 р., згідно якої хворий підлягав дії пилу, параметри якого перевищували ГДК, профмаршрут, підземний стаж 20 років) (а.с. 8).

З Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 06 жовтня 2010 року вбачається, що ОСОБА_2 , має основний діагноз - Пневмоконіоз (t/s;1/1;) ЛН-І (першого) ст. - захворювання професійне встановлено вперше. Професійне захворювання виникло за таких обставин: недосконалість технології, неефективність роботи систем вентиляції, захисних засобів, засобів індивідуального захисту. Причина професійного захворювання тривалий та багаторазовий вплив вугільного пилу у шкідливих концентраціях на органи дихання робітника (а.с.9).

Позивачем при зверненні до суду було подано ксерокопії документів, доданих до позовної заяви, та суд розглядає справу відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у звязку з проведенням антитерористичної операції», з якої вбачається, що у разі неможливості передачі матеріалів справи відповідно до встановленої згідно з цим Законом підсудності вчинення необхідних процесуальних дій здійснюється за документами і матеріалами, поданими учасниками судового процесу, за умови, що такі документи і матеріали є достатніми для ухвалення відповідного судового рішення. В даному випадку позивачем та його представником було подано заяви з проханням розглядати справу без їх участі, оскільки обидва вони мешкають на тимчасово окупованій території, та витребувати для дослідження оригінали необхідних матеріалів не виявляється можливим, а тому суд розглядає справу на підставі наданих доказів.

Відповідно до Довідки МСЕК від 15 листопада 2010 року ОСОБА_2 повторно встановлено третю групу інвалідності 65% ступеню втрати професійної працездатності (а.с. 10).

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.

Статтею 158 КЗпП України встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний вживати заходів щодо полегшення і оздоровлення умов праці працівників шляхом впровадження прогресивних технологій, досягнень науки і техніки, засобів механізації та

автоматизації виробництва, вимог ергономіки, позитивного досвіду з охорони праці, зниження та усунення запиленості та загазованості повітря у виробничих приміщеннях, зниження інтенсивності шуму, вібрації, випромінювань тощо.

Згідно положень статті 153 Кодексу законів про працю України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці на всіх підприємствах, в установах, організаціях покладається на власника або уповноважений ним орган.

Приписами статті 13 Закону України від 14 жовтня 1992 року № 2694-ХІІ «Про охорону праці» визначено, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язана з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку (ст. 173 КЗпП України).

Таким чином, у позивача є всі законні підстави вимагати відшкодування шкоди, завданої здоров`ю, за нормами вказаного Закону за рахунок відповідача.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 1168 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди» із змінами внесеними постановою № 5 від 25.05.2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», зазначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, порушення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості.

Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27 березня 1992року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК України, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи,

підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Згідно з ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У відповідності із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Зокрема, в рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985р. у справі « Абдулазіз , Кабалес і Балкандалі », зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Суд керується також рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Ромашов проти України" від 27.07.2004 р. і вважає, що завдана позивачу моральна шкода не може бути виправлена лише шляхом Констатації Судом факту порушення.

Крім того, в даному рішенні Європейський суд констатує, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення» ( Постанова ВП/ВС у справі № 752/ 17832/ 14-ц від 15 грудня 2020 року).

Обґрунтовуючи вимоги про наявність факту спричинення та розміру компенсації моральної шкоди, позивач ОСОБА_2 у позовній заяві зазначив, що в результаті отримання професійного захворювання він частково (65 %) втратив професійну працездатність, МСЕК йому рекомендоване лікування, він визнаний інвалідом 3 групи безстроково. Він переносив, переносить та продовжуватиме переносити особливі моральні страждання у зв`язку із самим фактом отримання ушкодження здоров`я. Він втратив можливість виконувати роботу, яка дозволяє одержувати великий заробіток, не має змоги і рівних прав з іншими громадянами України здійснювати, реалізовувати своє право на працю, враховуючи те, що він інвалід. Через втрату працездатності в розмірі 65% протягом тривалого часу частково порушені відносини з оточуючими людьми, близькими, друзями та знайомими, які ведуть активне життя, ходять на риболовлю, полювання, займаються спортом, купаються, ведуть активне громадське життя, а він через свої фізичні недоліки внаслідок отриманого професійного захворювання частково обмежений у спілкуванні з ними, не має змоги, як раніше, вести активний відпочинок, при цьому він переносить моральні і психічні страждання, його не залишає почуття власної неповноцінності у зв`язку з втратою його організмом значної частини життєвих функцій унаслідок отриманого ушкодження здоров`я. Він позбавлений можливості, як раніше, у повному обсязі виконувати роботу з господарства, при її виконанні зазнає постійні фізичні болі в легенях, погано чує. Не може нормально спати. Стерпні ним у зв`язку з цим фізичні та психічні болі та страждання вимагають від нього додаткових зусиль для організації повсякденного життя. Він змушений постійно лікуватись, унаслідок отриманого ушкодження здоров`я у нього створюється почуття неповноцінності, безповоротно загублена значна частина нормальних життєвих функцій його організму, порушені його плани на подальше життя, через що він переносить постійні психічні та душевні переживання та страждання, що вкрай негативно відбивається на його душевному та психічному стані, заподіюючи йому моральні страждання, тобто моральну шкоду. Компенсація моральної шкоди ОСОБА_2 оцінюється у 25 000 грн.

Відповідачем в порядку статті 81 ЦПК України не надано суду будь-яких доказів неспричинення ОСОБА_2 моральних і фізичних страждань унаслідок отримання професійного захворювання при виконанні трудових обов`язків.

Крім того, у пункті 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рн/2004 вказано, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових

обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання.

Положеннями пункту 3 частини 1 статті 268 ЦК України передбачено, що позовна давність не розповсюджується на вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я чи смертю, крім випадків завдання такої шкоди внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном, у тому числі таким, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію.

Приймаючи до уваги встановлені при розгляді справи безспірні обставини: факт отримання ОСОБА_2 професійного захворювання на виробництві, яке призвело до стійкої втрати професійної працездатності (65%), необхідність за медичними рекомендаціями постійного лікування, суд визнає, що це професійне захворювання зумовило порушення нормальних життєвих зв`язків позивача, негативно відбилося на його фізичному та психічному стані, змусило змінити спосіб життя та вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, таким чином ОСОБА_2 завдана моральна шкода.

Враховуючи те, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Визнаючи розмір компенсації, що підлягає стягненню на користь ОСОБА_2 , суд приймає до уваги конкретні обставини професійного захворювання та глибину пов`язаних з цим моральних і фізичних страждань, ступінь вимушеного порушення нормального укладу життя позивача та необхідність докладання для його організації додаткових зусиль.

На підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, суд повинен керуватися засадами розумності, виваженості та справедливості, тому враховуючи вищевказані обставини по справі, суд вважає, що зазначені обставини дають підстави для стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2 моральної шкоди у розмірі 10 000 грн. При цьому суд керується засадами розумності, виваженості, справедливості та враховує стан здоров`я позивача, яке потребує подальшого лікування, а також той факт, що позивачем не надано суду доказів страждань, які він зазнає через своє захворювання.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, - у межах суми стягнення за один місяць.

З огляду на вищенаведене, керуючись принципами розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 до ДП «Артемвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, підлягають частковому задоволенню, а саме: з відповідача на користь позивача слід стягнути моральну шкоду у сумі 10 000,00 грн.

В задоволення решти частини позовних вимог слід відмовити у зв`язку з необґрунтованістю.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п/п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» з позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1% відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15 грудня 2020 року № 1082-IХ, розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01 січня 2021 року складає 2270,00 грн.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача про стягнення моральної шкоди з ДП «Артемвугілля» у розмірі 10 000,00 грн.

Отже процентне співвідношення задоволених вимог становить 40% (( 10 000,00 грн. задоволені вимоги) / ( 25 000,00 грн. заявлені позовні вимоги )*100%).

З цих задоволених вимог підлягає сплаті судовий збір у сумі 908 грн. 00 коп. (2270 грн. судовий збір * 40 %), який підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача і тому з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 23, 1168 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст. ст. 12, 13, 76, 78, 81, 89, 141, 229, 235, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Артемвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків - задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Артемвугілля», код за , юридична адреса: 84130, Донецька область, м. Святогірськ, вул. Куйбишева, будинок № 66, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, грошові кошти в розмірі 10 000,00 грн. ( десять тисяч грн. 00 коп.).

Стягнути з Державного підприємства «Артемвугілля», код за , юридична адреса: 84130, Донецька область, м. Святогірськ, вул. Куйбишева , будинок № 66, судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп. (дев`ятсот вісім грн. 00 коп.) до державного бюджету коштів на UA0026001, отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), , Код класифікації доходів бюджету: 22030106.

Допустити негайне виконання рішення про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя, у межах суми стягнення за один місяць.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити у зв`язку з відсутністю підстав.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Повне судове рішення складено 13 жовтня 2021 року.

Головуючий:

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду Т.А.Хаустова