Справа № 159/688/21 Головуючий у 1 інстанції: Лесик В. О.
Провадження № 22-ц/802/1174/21 Категорія: 39 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л. В., Здрилюк О. І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного письмового провадження без виклику учасників справи в місті Луцьку цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 20 травня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 20.05.2017 року відповідач звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківської послуги, в зв`язку з чим підписав відповідну заяву. Позивач вказує, що ОСОБА_1 при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду про те, що заява разом з «Умовами» та «Правилами» надання банківських послуг, «Тарифами» складають між ними договір про надання банківських послуг. Відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував і на час звернення до суду останній має заборгованість: за простроченим тілом кредиту - 18533,63 грн, заборгованість за простроченими відсотками - 5130,37 грн, яку позивач просить стягнути з ОСОБА_1 .

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 20 травня 2021 року позов задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь АТ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 20.05.2017 року в сумі 23664,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Приватбанк» 2270 гривень сплаченого судового збору.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне встановлення фактичних обставин та невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. В апеляційній скарзі покликається на те, що вимоги банку є незаконними та необґрунтованими, вказує на недоведеність банком позовних вимог, оскільки надані докази є неналежними і недопустимими, вважає безпідставним нараховану заборгованість.

Відзиву на апеляційну скаргу не подавалось.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до положень ч.ч. 1- 4 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, з огляду на таке.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду не у повній мірі відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.05.2017 року відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій зазначено, що він разом із пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с.12).

В анкеті-заяві міститься інформація про те, що ОСОБА_1 ознайомився з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді, та погодився з ними.

Відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому змінювався.

Згідно з довідкою банку ОСОБА_1 після підписання кредитного договору без номера від 20.05.2017 р., були видані кредитні картки: НОМЕР_1 …088 (дата відкриття 20.05.2017 року, термін дії 03.21р.) та НОМЕР_2 (дата відкриття 12.08.2019 року, термін дії - 07.23 р.).

Банк у позові вказує, що згідно із розрахунком заборгованості за договором від 20.05.2017 року вона становить -18533,63 гривні за тілом кредиту та 5130,37 гривні за відсотками.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.

За ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Оскільки позичальник не виконував зобов`язання за укладеним з банком договором від 20.05.2017 року і має непогашену заборгованість за кредитом, то суд першої інстанції, з яким погоджується й апеляційний суд, дійшов частково правильного висновку про стягнення з відповідача кредитної заборгованості.

Із наданого позивачем розрахунку вбачається, що заборгованість за кредитним договором становить -18533,63 гривні за тілом кредиту та 5130,37 гривні за відсотками.

Відповідно до виписки по рахунку вбачається, що відповідач до певного часу виконував належним чином свої зобов`язання за кредитним договором (а.с. 76-80).

Проте, позивач, обґрунтовуючи право вимоги у частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та заборгованості за простроченими відсотками, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що саме цей витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку розумів відповідач ОСОБА_1 , ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк».

Також роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-16 цс 15 і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Колегія суддів вважає, що у цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період з часу виникнення спірних правовідносин (20 травня 2017 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (04 лютого 2021 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

У відповідності до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

20 травня 2017 року відповідач підписав анкету-заяву, при цьому підписана заява не містить даних, яку саме кредитну картку він отримав.

Крім того, позивачем не надано суду жодного доказу, з якого можливо було би встановити тарифи кредитної картки.

Також судом встановлено, що в наданих позивачем розрахунках заборгованості за договором б/н від 20 травня 2017 року відсутні дані про те, за якою карткою зроблено розрахунок, а тому неможливо встановити відсоткову ставку, за якою повинен був проводитись розрахунок.

З урахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які надав банк, відповідач розумів, ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву, а тому помилково стягнув нараховані банком проценти.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131 цс 19.

Відтак, судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права, що полягало у невірному тлумаченні статті 634 ЦК України, а також у неповному дослідженні матеріалів справи.

Суд апеляційної інстанції вважає, що при вирішенні даного спору суд першої інстанції мав виходити із того, що договір приєднання, як і публічний договір, є узагальненою категорією таких цивільно-правових договорів, в яких умови договору встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, і які укладаються лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого тексту. Друга сторона при цьому не може запропонувати свої умови договору, але саме вона вирішує та виявляє волевиявлення на укладення договору на запропонованих їй умовах. Таким чином, додержується принцип свободи договору. Чинним законодавством передбачено укладення договору лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованих умов у цілому.

Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 частково знайшли своє підтвердження у матеріалах цивільної справи.

За таких обставин суд апеляційної інстанції доходить висновку про помилковість рішення суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Виходячи із наявних у матеріалах справи доказів, зокрема і виписки з рахунку відповідача, яким доведено факт отримання ним кредитних коштів та користування ними, і з наведених норм законодавства, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач не виконав своїх зобов`язань перед позивачем АТ КБ «Приватбанк», що призвело до порушення прав останнього.

З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а тому є всі підстави для стягнення заборгованості лише за тілом кредиту.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, 12.08.2019 року відповідачем підписано Паспорт споживчого кредиту, в якому зазначена процентна ставка, права та обов`язки сторін договору, відповідальність.

Проте, суд не бере до уваги вказаний Паспорт як доказ на підтвердження узгодження сторонами умов кредитного договору від 20.07.2017 року, оскільки з його змісту не вбачається жодного зв"язку із укладеним раніше договором, а лише свідчить про те, що банк ознайомлював позичальника з умовами договору у разі його укладення після 12 серпня 2019 року. Однак, у тексті Паспорта вказано, що зазначена в ньому інформація зберігає чинність та є актуальною до 27.08.2019 року.

Крім того, зі змісту даного Паспорту вбачається, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо.

Отже, зазначений Паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, а не визначає умови укладеного в 2017 році договору.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд доходить висновку про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту у сумі 18533,63 грн.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, висновки суду в частині задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченими відсотками не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції в цій частині ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, що полягало у невірному тлумаченні закону, і підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог відповідно до ст. 376 ЦПК України.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає за можливе здійснити зміну розподілу судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач АТ КБ «ПриватБанк» сплатив судовий збір розмірі 2270 гривень за подання позовної заяви, а ОСОБА_1 -3405 гривень за подання апеляційної скарги на рішення суду.

Отже, з урахуванням принципу пропорційності при розподілі судових витрат між сторонами, колегія суддів вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума у розмірі 1777,86 грн за подачу позову до суду (виходячи із 78,32% задоволених позовних вимог).

Зважаючи на результат розгляду апеляційної скарги, оскільки вимоги апеляційної скарги задоволено частково, та враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, з банку на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати в сумі 738,20 грн. Отже, застосовуючи ч. 10 ст.141 ЦПК, суд зобов"язує сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні, а тому з відповідача в користь банку слід стягнути 1039,66 грн понесених витрат за сплату судового збору (1777,86 грн - 738,20 грн).

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 376, 382,384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 20 травня 2021 року в даній справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» за кредитним договором №б/н від 20 травня 2017 року 18 533,63 (вісімнадцять тисяч п`ятсот тридцять три) грн 63 коп. заборгованості за тілом кредиту.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 1039 (одну тисячу тридцять дев"ять) грн 66 копійок судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 13 жовтня 2021 року.

Головуючий

Судді