Постанова

Іменем України

12 жовтня 2021 року

провадження №22-ц/824/12943/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О.В., Кравець В.А.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Деснянського районного суду м. Києва

від 06 липня 2021 року

в складі судді Скрипки О.І.

у цивільній справі №754/10607/19 Деснянського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1

про стягнення частини додаткових витрат на дитину,

В С Т А Н О В И В:

В липні 2019 року ОСОБА_2 , посилаючись на те, що вона понесла додаткові витрати на утримання їх спільного з ОСОБА_3 сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь половину від понесених нею додаткових витрат, а саме в розмірі 66 275,80 грн.

Позовні вимоги мотивувала тим, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 25.08.2012. В шлюбу у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є дитиною-інвалідом до 18 років та якому встановлено діагнози: двобічне зниження слухової функції сенсоневрального характеру. Туговухість ІІІ ст. Слухопротезований. Бронхіальна астма. Дитина перебуває на диспансерному обліку у пульмонолога та алерголога.

Зазначала, що з січня 2017 року вона з сином проживає окремо від відповідача, який не надає належної матеріальної допомоги в утриманні сина, у лікуванні та реабілітації, а також постійно наполягає на придбанні найдешевших аналогів медичних препаратів та найдешевших слухопротезувальних апаратів. Фінансову допомогу їй надають її батьки.

З січня 2017 року по день звернення до суду з даним позовом нею було придбано слухові апарати для дитини та їх комплектуючи: 18.02.2017 на суму 41 000,00 грн, 02.10.2017 на суму 500,00 грн, 05.10.2017 на суму 900,00 грн, 02.12.2017 на суму 530,00 грн, 17.02.2018 на суму 951,00 грн, 21.03.2018 на суму 650,00 грн, 08.05.2018 на суму 650,00 грн, 27.08.2018 на суму 800,00 грн, 29.08.2018 на суму 650,00 грн, 15.03.2019 на суму 54 060,00 грн.

Крім того, з 13.08.2018 до травня 2019 син відвідував заняття в центрі «Балу» з наступних предметів: логопед, підготовка до школи, англійська мова, загальна вартість яких становить 7210,00 грн. З 05.09.2018 син навчається в STEM-школі INVENTOR на курсах «Підготовка до школи» та «Початкова механіка», за які нею сплачено 11 801,00 грн. У період з 20.01.2018 по 17.03.2019 син отримував стоматологічні послуги у стоматології «ANIMA» вартістю 2250,00 грн. 13.05.2017 нею за договором №МАЯ 53816 про надання спортивно-оздоровчих послуг було придбано для сина спортивний абонемент на рік у фітнес-клубі «Sport Life», за який було сплачено 2400,00 грн, а 10.08.2018 - абонемент, вартістю 4500,00 грн. 27.08.2018 в межах лікування сина за направленням лікаря вона звернулась в ТОВ «МЛ «ДІЛА» за проведенням лабораторного дослідження, за яке сплатила 679,25 грн. Також у період з вересня 2018 року по травень 2019 року вона придбавала медичні препарати на суму 3174,34 грн. Всього за період з січня 2017 року по червень 2019 нею було витрачено на лікування, реабілітацію та профільне оздоровлення їх з відповідачем сина 132 551,59 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 06 липня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію 1/2 частини додаткових витрат за період з 18.02.2017 по 27.08.2018 на сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 64 765,63 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено. Згідно мотивувальної частини оскаржуваного рішення, судом відмовлено в задоволенні позовних вимог про стягнення додаткових витрат на придбання медичних препаратів.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду в частині задоволених позовних вимог, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилався на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, незаконність та необґрунтованість рішення суду, ухваленого без повного та всебічного з`ясування обставин справи, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції взяв до уваги лише доводи позивача, викладені у позовній заяві, не врахувавши доводів відповідача та наданих на їх обґрунтування доказів. Суд також не врахував правових висновків, висловлених Верховним Судом у даних правовідносинах.

Зазначив, що суд першої інстанції вірно встановив правовідносини, які виникли між сторонами, однак залишив поза увагою, що доводи стосовно необхідності та достатності додаткових витрат в розмірах, визначених позивачем, є сумнівними. На думку скаржника, виходячи із цін трьох слухових апаратів на загальну суму 100 691,00 грн, придбаних позивачкою у період з 2017 року по 2019 рік, вони виходять за межі побутових, а тому повинні були узгоджуватися між подружжям.

Судом не взято до уваги, що позивачкою не надано доказів того, що дані слухові апарати придбані за її власні кошти, зважаючи на те, що остання в судовому засіданні стверджувала, що апарати придбані за рахунок коштів її матері, але в подальшому відмовилася від таких пояснень.

Суд дійшов помилкового висновку, що витрати на відвідування дитиною спортивної секції та дитячого гуртка відносяться до додаткових витрат.

Вказав, що позивачка повинна була довести необхідність витрат з підготовки дитини до школи, як і необхідність витрат саме у платних стоматологічних послугах, при наявності комунальних медичних та стоматологічних закладів, де такі послуги надаються безкоштовно.

Крім того, скаржник зазначив, що при ухваленні рішення суд повинен був врахувати його фінансове становище та чи спроможний він брати участь у таких додаткових витратах, розмір яких зазначила позивачка.

Також, додав, що він тривалий час не має роботи, періодично перебуває на обліку в центрі зайнятості, у зв`язку з чим фінансово не має можливості забезпечити повну оплату додаткових витрат на дитину, однак такі доводи не були враховані судом при визначенні розміру додаткових витрат на дитину.

За наведених обставин просив скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 06.07.2021 та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Спір у даній справі не належить до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; ціна позову не перевищує сто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а відтак справа розглядається апеляційним судом у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, та вимог, що заявлялися в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є дитиною-інвалідом до 18 років.

Згідно медичної документації, малолітній син сторін має наступні діагнози: Бронхіальна астма. Двобічне зниження слухової функції сенсоневрального характеру. Туговухість ІІІ ст. Дитина слухопротезована.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 27.05.2019 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання їх сина в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходів), щомісячно, починаючи з 11.06.2018 і до досягнення дитиною повноліття. Постановою Київського апеляційного суду від 17.07.2019 дане рішення суду залишено без змін.

Судом також встановлено, що за період з січня 2017 року по червень 2019 року нею було понесено додаткові витрати на лікування, реабілітацію та профільне оздоровлення їх з відповідачем сина в загальному розмірі 132 551,59 грн, зокрема, витрати на придбання товарів для слухопротезування дитини за період з 2017 року по 2019 рік в загальному розмірі 100 691,00 грн; витрати на підготовку до школи у Центрі «Балу», загальна вартість яких становить 7210,00 грн.; навчання в STEM-школі INVENTOR на курсах «Підготовка до школи» та «Початкова механіка», вартістю 11 801,00 грн; стоматологічні послуги у стоматології «ANIMA» вартістю 2250,00 грн; спортивні абонементи у фітнес-клубі «Sport Life», вартістю 2400,00 грн та 4500,00 грн; лабораторне дослідження в ТОВ «МЛ «ДІЛА», вартістю 679,25 грн.

Суд першої інстанції, встановивши вищевказані обставини, застосувавши положення сімейного законодавства, які регулюють дані правовідносини (ст. 185 СК України), та врахувавши поточні потреби дитини на лікування, дійшов правильного висновку щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача половини фактично понесених позивачкою додаткових витрат на стоматологічні послуги в сумі 2 250,00 грн та лабораторні дослідження в сумі 679,25 грн.

Доводи апеляційної скарги, що позивачка не довела необхідності саме у платних стоматологічних послугах не спростовують висновку про задоволення позовних вимог в цій частині, оскільки в матеріалах справи містяться докази необхідності здійснення таких витрат та відповідно їх розмір. Отже, такі витрати є додатковими та необхідними, що викликані особливими обставинами, передбаченими ст. 185 СК України.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи відповідача, що він тривалий час не працює та знаходиться на обліку в центрі зайнятості, оскільки законодавець не пов`язує матеріальний стан та можливість одного з батьків, до якого пред'явлено вимогу про стягнення понесених додаткових витрат на дитину, із участю у здійсненні додаткових витрат на дитину. Як зазначено в статті 185 СК України батьки зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину.

Апеляційна скарга не містить інших доводів щодо задоволення позовних вимог про стягнення половини додаткових витрат на стоматологічні послуги та лабораторні дослідження.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення половини додаткових витрат на стоматологічні послуги та лабораторні дослідження є законним та обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування в цій частині.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення половини додаткових витрат на придбання товарів для слухопротезування дитини за період з 2017 року по 2019 рік в загальному розмірі 100 691,00 грн, на підготовку до школи у Центрі «Балу», загальною вартістю 7210,00 грн, на навчання в STEM-школі INVENTOR на курсах «Підготовка до школи» та «Початкова механіка», вартістю 11 801,00 грн та спортивні абонементи у фітнес-клубі «Sport Life», вартістю 2400,00 грн та 4500,00 грн, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Виходячи з аналізу ст. 185 СК України додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У даному випадку мова йде про додаткові витрати, а не про додаткове стягнення коштів на утримання дитини. Проте, в окремих випадках, через особливі обставини (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини, тощо) потрібні значні додаткові витрати. Визначення таких особливих обставин належить до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення.

Також, розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватися відповідними документами (витрати на спеціальний медичний огляд - довідка медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування; виписка з історії хвороби дитини; рецепти лікарів; довідки; чеки; рахунки; проїзні документи тощо).

За приписами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Дослідження доказів - це безпосереднє сприйняття і вивчення судом в судовому засіданні інформації про фактичні дані, представленої сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, за допомогою передбачених в законі засобів доказування на підставі принципів усності та безпосередності. Предметом доказування у кожній справі є факти, які становлять основу заявлених вимог і заперечень проти них або мають інше значення для правильного розгляду справи і підлягають встановленню для прийняття судового рішення.

З наведеного слідує, що оскільки позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення додаткових витрат на дитину, то саме на неї покладено обов`язок надати докази таких додаткових витрат та їх необхідність.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 2 статті 76 ЦПК України ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 , обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення додаткових витрат в частині придбання товарів для слухопротезування за період з 2017 року по 2019 рік, на підготовку до школи у Центрі «Балу», на навчання в STEM-школі INVENTOR на курсах «Підготовка до школи» та «Початкова механіка» та придбання спортивних абонементів у фітнес-клубі « Sport Life », посилалася на те, що їх спільний з відповідачем син ОСОБА_4 є дитиною-інвалідом до 18 років та має такі діагнози: Бронхіальна астма. Двобічне зниження слухової функції сенсоневрального характеру. Туговухість ІІІ ст. Дитина слухопротезована, у зв`язку з чим нею було понесено додаткові витрати на придбання трьох слухових апаратів та комплектуючих до них. Також зазначила, що у період з 13.08.2018 до травня 2019 року син ОСОБА_4 відвідував заняття з наступних предметів: логопед, підготовка до шкоди, англійська мова, а з 05.09.2018 навчається у школі на курсах "Підготовка до школи" та "Початкова механіка". Додала, що 13.05.2017 та 10.08.2018 нею було придбано для сина два спортивні абонементи на рік у фітнес-клуб Sport Life.

Дійсно, як вже вказувалося вище та вбачається з матеріалів справи, що дитина сторін є дитиною інвалідом до 18 років. Дитина слухопротезована. Перебуває на обліку у пульмонолога та алерголога.

Обставини щодо встановлених дитині діагнозів відповідачем не оспорються.

Згідно довідки №4195 від 12.07.2018 ОСОБА_2 перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення і одержує на дитину з інвалідністю допомогу в розмірі 1452,00 грн (а.с. 61).

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з листа, виданого ФОП ОСОБА_6 , для пацієнта ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 14.03.2014 були придбані два слухові апарати, загальною вартістю 10 370,00 грн, платником яких є ОСОБА_1 (а.с. 68).

Згідно листа ФОП ОСОБА_8 , у період з 17.02.2017 по 29.08.2018 придбання слухових апаратів для своєї дитини ОСОБА_4 , подальші придбання супутніх аксесуарів, елементів живлення і усі планові переналаштування здійснювалися виключно його матір`ю ОСОБА_2 (а.с. 23).

В матеріалах справи містяться товарні чеки, видані ФОП ОСОБА_8 , про придбання ОСОБА_2 батарейок, ремонт слухового апарата та комплектуючих до слухового апарата (а.с. 24-28). Також в матеріалах справи міститься товарний чек від 18.02.2017, згідно якого ОСОБА_2 придбано у ФОП ОСОБА_8 два слухові апарати, камеру для догляду за слуховими апаратами та батарейку для слухових апаратів (а.с. 33-34).

Згідно довідки №10 від 12.09.2018, виданої Міським медичним центром проблем слуху та мовлення "СУВАГ", ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив реабілітацію в Центрі "СУВАГ" з 02.03.2016 по червень 2017 року (а.с. 32).

Наведені фактичні обставини вказують на те, що позивачка, діючи як в найкращих інтересах, у період з 2017 року по 2019 рік придбала для дитини три слухові апарати та комплектуючі для слухопротезування. Проте, оскільки після придбання слухових апаратів та комплектуючих до них, позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення частини понесених додаткових витрат з батька дитини, то саме вона повинна довести необхідність придбання трьох слухових апаратів.

Колегія суддів не заперечує тих обставин, що можлива необхідність заміни слухового апарату, у зв`язку з виходом його зі строю, закінченням терміну придатності чи у зв`язку з тим, що дитина подорослішала. Але відповідно до норм процесуального права рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Тому саме позивачка повинна надати докази необхідності заміни слухових апаратів.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази необхідності придбання трьох слухових апаратів, докази необхідності заміни слухових апаратів, зокрема позивачкою не надано до суду довідки з медичного закладу або виписки з історії хвороби щодо потреби придбання для дитини саме трьох слухових апаратів у період з 2017 року по 2019 рік.

Також, матеріали справи не містять доказів обов'язковості заміни слухових апаратів, які були придбані відповідачем для дитини у березні 2014 року.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази неможливості отримання слухових апаратів для дитини за державною соціальною програмою забезпечення дітей-інвалідів, яка передбачена Порядком забезпечення осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю, інших окремих категорій населення медичними виробами та іншими засобами, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1301.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги, що позивачем не доведено належними доказами необхідність здійснення придбання для дитини трьох слухових апаратів та комплектуючих до них на загальну суму 100 691,00 грн. Відтак, висновок суду першої інстанції про доведення позивачем обставин здійснення витрат на придбання товарів для слухопротезування за період з 2017 року по 2019 рік є необґрунтованим.

Колегія суддів також погоджується з доводами апеляційної скарги, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача додаткових витрат на відвідування дитиною заняття в центрі «Балу» з наступних предметів: логопед, підготовка до школи, англійська мова; на навчання в STEM-школі INVENTOR на курсах «Підготовка до школи» та «Початкова механіка» та на два спортивні абонементи на рік у фітнес-клубі «Sport Life», оскільки не відносяться до додаткових витрат витрати одного із батьків на відвідування дитиною спортивної секції та дитячого гуртка (постанова Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №205/4622/16-ц).

Крім того, позивачкою не доведено належними доказами, що витрати на заняття предметів: англійська мова та на навчання в STEM-школі INVENTOR на курсах «Початкова механіка» є необхідними та такими, що викликані особливими здібностями дитини до таких предметів, як то передбачено статтею 185 СК України.

Також, колегія суддів бере до уваги, що в матеріалах справи містяться докази, які підтверджують, що відповідач займається з дитиною, зокрема згідно довідки від 30.05.2018 протягом останніх двох років (період з 2017 по 2018 роки) ОСОБА_4 у супроводі свого батька відвідував необхідні для його розвитку заняття у Мовному Центрі , що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Миропільська, 8 (а.с. 62). В матеріалах справи наявна копія реабілітаційної картки з Мовного центру відносно ОСОБА_4 (а.с. 63-66).

Крім цього, згідно довідки №21 від 12.07.2018, виданої Дошкільним навчальним закладом (ясла-садок) №721 комбінованого типу, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відвідує логопедичну групу дошкільного навчального закладу (ясла-садок) №721 комбінованого типу Деснянського району м. Києва (а.с. 67).

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи спір в частині позовних вимог про стягнення додаткових витрат на слухові апарати і комплектуючі до них, на заняття в центрі "Балу" з предметів: логопед, підготовка до школи, англійська мова, на навчання в STEM-школі INVENTOR на курсах «Підготовка до школи» та «Початкова механіка», на два спортивні абонементи на рік у фітнес-клубі «Sport Life», неповно встановив обставини справи, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог в цій частині, а тому відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України,рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

Оскільки апеляційна скарга не містить доводів незгоди з рішенням суду в частині відмовлених позовних, а також рішення суду в цій частині не оскаржено позивачем, колегія суддів у відповідності до вимог 367 ЦПК України не переглядає рішення суду в частині, яка не оскаржується.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення в частині і ухвалює в цій частині нове судове рішення.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 06 липня 2021 року в частині стягнення половини додаткових витрат на слухові апарати і комплектуючі до них, на заняття в центрі "Балу" з предметів: логопед, підготовка до школи, англійська мова, на навчання в STEM-школі INVENTOR на курсах «Підготовка до школи» та «Початкова механіка», на два спортивні абонементи на рік у фітнес-клубі «Sport Life» на загальну суму 63 301 грн 00 коп. - скасувати, ухваливши нове судове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 06 липня 2021 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення половини додаткових витрат на стоматологічні послуги та на послуги за проведення лабораторних досліджень на загальну суму 1 464 грн 63 коп. - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді О.В. Желепа

В.А. Кравець