Провадження 22-ц/812/1836/21 Доповідач апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Постанова

Іменем України

19 жовтня 2021 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого Кушнірової Т.Б.,

суддів: Бондаренко Т.З., Самчишиної Н.В.,

із секретарем Біляєвою В.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області, ухвалене 22 липня 2021 року під головуванням судді Маржиної Т.В., повний текст якого складений в цей же день, в приміщенні суду першої інстанції, у цивільній справі №484/2146/21, за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

У червні 2021 року Акціонерне товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 07 травня 2010 року між Банком і ОСОБА_1 укладений договір про надання банківських послуг, шляхом підписання анкети-заяви №б/н про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів банку, згідно якої відповідач отримав кредит, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

У порушення вимог закону та умов договору ОСОБА_1 зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 11 травня 2021 року утворилась заборгованість в розмірі 13341 грн 58 коп., із яких: 12446 грн 68 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 894 грн 90 коп. заборгованість за відсотками.

Посилаючись на наведене, Банк просив стягнути з відповідача вищевказаний борг та судові витрати.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 липня 2021 року задоволено позов АТ КБ «ПриватБанк».

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором без номеру від 07 травня 2010 року, станом на 11 травня 2021 року в сумі 13341 грн 58 коп., яка складається із простроченого тіла кредиту 12446 грн 68 коп. та прострочених відсотків 894 грн 90 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач належним чином не виконував умови кредитного договору, чим порушив законне право позивача на повернення кредиту і процентів за користування ним, яке підлягає захисту у судовому порядку шляхом стягнення заборгованості, розрахованої Банком станом на 11 травня 2021 року у розмірі 13341 грн 58 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Мотивуючи доводи апеляційної скарги, відповідач вказував, що позивачем не надано доказів, що Умови та правила надання банківських послуг, які містяться у матеріалах справи, є складовою частиною укладеного між ним та Банком договору і що саме з цими Умовами та правилами він був ознайомлений, підписуючи акету-заяву про приєднання до Умов та правил, та, відповідно, брав на себе зобов`язання щодо сплати процентів. Крім того, суд першої інстанції не надав оцінки виписці Банку щодо руху коштів за оспорюваним кредитним договором, в якій зазначено сума коштів відповідачем була повернута Банку більша, ніж фактично отримана.

11 жовтня 2021 року до Миколаївського апеляційного суду надійшла заява Банку про приєднання до матеріалів справи додаткових доказів, а саме анкети заяви від 09 лютого 2010 року, довідки про умови кредитування від 09 лютого 2010 року, розрахунку заборгованості.

Відповідно до ч.1 ст. 83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Однак, до позовної заяви Банк відповідних доказів не додавав, не приєднував в якості доказу під час розгляду справи в суді першої інстанції, подавши їх лише на стадії апеляційного перегляду справи.

Згідно ч.2 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У порушення вимог статті 367 ЦПК України позивач не надав доказів неможливості подання зазначених документів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, тому апеляційний суд не має процесуальних повноважень приймати вказані докази та вирішувати справу з посиланням на вказані докази.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 07 травня 2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

Своїм підписом в анкеті-заяві відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком договір.

Відповідачу було відкрито кредитний рахунок, встановлено початковий кредитний ліміт та надано кредитну картку.

Як видно із матеріалів справи, картка активувалася, перевипускалася, кредитний ліміт неодноразово змінювався, а ОСОБА_1 користувався кредитними коштами шляхом як отримання готівки у банкоматі так і придбанням продуктів харчування, а також здійснював відповідні погашення кредитних коштів.

Факт укладання такого договору, користування кредитними коштами відповідачем не оспорювався.

Довідками Банку підтверджено неоднократну зміну умов кредитування, а також видачу кредитних карток протягом 2010 2019 років.

Останній строк дії картки встановлений до травня 2023 року.

З наданого Банком розрахунку, станом на 11 травня 2021 року відповідач має заборгованість за кредитом в сумі 13 341 грн. 58 коп., яка складається із простроченого тіла кредиту 12 446 грн. 68 коп. та прострочених відсотків 894 грн. 90 коп.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1054 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк» ).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Звертаючись до суду з позовом, банк зазначив, що на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил, яка підписана сторонами, й Умов та Правил, які погоджені з відповідачем, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

На підтвердження заявлених позовних вимог Банк надав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил, яка підписана сторонами; розрахунок заборгованості за кредитним договором; витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду»; витяг з Умов та Правил надання банківських послуг.

Водночас, анкета-заява позичальника від 07 травня 2010 року, що міститься в матеріалах справи і надана Банком на підтвердження позовних вимог, не містить визначеного розміру процентної ставки.

Не містять матеріали справи і підтверджень того, що саме надані Банком до суду першої інстанції Витяг з Умов та правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також того, що відповідачу на момент одержання кредитних коштів взагалі надавалися для ознайомлення Умови та Правила, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами.

За таких обставин, наданий банком Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору. З огляду на їх мінливий характер, їх не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду, від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17).

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, оскільки надані позивачем до суду Умови та правила надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису ОСОБА_1 , то їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного сторонами 07 травня 2010 року шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку.

За наведених обставин, у суду першої інстанції не було правових підстав для задоволення вимоги Банку про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом станом на 11 травня 2021 року у розмірі 894 грн 90 коп.

Щодо позовних вимог про стягнення тіла кредиту:

Як встановив суд, підписавши анкету-заяву, пройшовши ідентифікацію клієнта, відповідач уклав з позивачем договір про надання банківських послуг (далі Договір), що підтвердив своїм підписом на заяві, в межах умов якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Такий договір є укладеним, оскільки дотримано вимоги до письмової форми (укладений шляхом підписання документу) і сторони, таким чином, дійшли згоди щодо істотних умов, притаманних даному виду договору.

Кредитна картка - це іменний (з ідентифікатором власника) грошовий оплатно-розрахунковий банківський документ, який використовується для надання споживчого кредиту.

Згідно наданої позивачем довідки, відповідач після підписання анкети-заяви про надання банківських послуг від 07 травня 2010 року, отримував кредитні картки за допомогою яких використовував кредитні кошти, надані позивачем.

Таким чином Банк надав відповідачу грошову банківську споживчу позику, тобто грошовий банківський споживчий кредит шляхом кредитування за допомогою кредитної картки.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Банк виконав передбачені Договором зобов`язання, надавши відповідачу кредит у вигляді ліміту.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, виписки з особового рахунку, в яких відображені усі здійснені відповідачем операції з поповнення карткового рахунку, сума заборгованості за тілом кредиту частково утворилась внаслідок фактичного зарахування до неї заборгованості за процентами та іншими платежами, пов`язаними з кредитом, за попередні періоди.

Однак такі зарахування, є безпідставними, з огляду на встановленні вище обставини щодо безпідставності нарахування позивачем процентів за користування кредитом та інших платежів.

Відповідно до виписки з особового рахунку ОСОБА_1 , яка є первинним бухгалтерським документом (а.с.52-63), відповідачем отримано та використано 137 684 грн 23 коп. кредитних коштів, а внесено на погашення кредиту 135 946 грн 20 коп.

Тому, з відповідача підлягає стягненню 1738 грн. заборгованості за кредитним договором, що становить різницю між фактично отриманими та повернутими відповідачем за кредитним договором грошовими коштами.

З урахуванням викладеного, рішення суду необхідно змінити в частині стягнення суми заборгованості за кредитним договором, стягнувши заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 1738 грн.

Відповідно до частин 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на викладене, виходячи із принципу пропорційності відшкодування судового збору до задоволених вимог (13%(100% х1738 грн / 13341грн 58 коп.) також підлягає зміні судове рішення і в частині розміру стягнутого судового збору.

Зокрема з відповідача на користь позивача підлягає стягненню за подання позовної заяви 295 грн 10 коп. (2270 х 13% /100%).

Крім того, у зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги з позивача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання ОСОБА_1 апеляційної скарги пропорційно до задоволених вимог скарги (87%).

За подачу апеляційної скарги відповідач мав сплатити 3405 грн судового збору. Відповідач сплатив 1700 грн, а судовий збір у розмірі 1705 грн ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду від 23 вересня 2021року при відкритті апеляційного провадження у цій справі, відповідачу було відстрочено.

Таким чином судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1705грн підлягає стягненню з Банку на користь держави, а на користь ОСОБА_1 поверненню Банком у розмірі 1257 грн 35 коп.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 липня 2021 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь АТ КБ «ПриватБанк», юридична адреса: вул. Грушевського, 1-Д, м. Київ, , МФО 305299, р/р НОМЕР_2 , заборгованість за кредитним договором № б/н від 07 травня 2010 року, станом на 11 травня 2021 року, яка складається із простроченого тіла кредиту в сумі 1738 (одна тисяча сімсот тридцять вісім ) грн, а також 295 грн 10 коп. судового збору.

Стягнути з АТ КБ «Приватбанк», юридична адреса: вул. Грушевського, 1-Д, м. Київ, , МФО 305299, р/р НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 судовий збір у розмірі 1257 грн35 коп., а на користь держави 1705грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий

Судді:

_____________________

Повний текст судового рішення виготовлено 19.10.2021 р.