Справа № 627/313/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2021 року смт Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області у складі

головуючого - Вовк Л. В.

з участю секретаря - Полешко О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Краснокутськ Харківської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан»; приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький Ігор Вікторович; приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Єфіменко Денис Олегович,

у с т а н о в и в :

В березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, де просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 14.01.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В., зареєстрований в реєстрі за № 2963, яким звернуто стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованості за кредитним договором у сумі 41 833,00 грн , яка складається із суми заборгованості за кредитним договором та плати за його вчинення в розмірі 930,00 грн. Також просила стягнути з відповідача на її користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн .

Свої вимоги обґрунтовує тим, що в березні 2021 року позивач дізналася про існування виконавчого напису та виконавчого провадження , відкритого з примусового виконання виконавчого написувід 14.01.2021 року, вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. , зареєстрований в реєстрі за №2963 , яким звернуто стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованості за кредитним договором у сумі 41 833,00 грн. На думку позивача , виконавчий напис вчинено з грубим порушенням порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами . На підставі документів , наданих відповідачем нотаріусу , неможливо встановити безспірність вимог відповідача до позивача. Вчиняючи виконавчий напис , нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору стосовно розміру заборгованості , чим порушив вимоги ст.88 Закону України « Про нотаріат» . Таким чином , на думку позивача, вчинення виконавчого напису нотаріусом проведено з порушенням процедури , встановленої законом , тому виконавчий напис підлягає визнанню таким , що не підлягає виконанню.

У судовому засіданні представник позивача підтримала позов , просить задовольнити.

Відповідач до суду не з`явився , подав заяву в якій позов не визнав , просить відмовити в позові , вказавши , що товариством були виконані всі вимоги, передбачені законодавством, зокрема до заяви про вчинення виконавчого напису було додано виписку з особового рахунку боржника за кредитним договором із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення.

Представники третіх осіб до суду не з`явилися , про причини неявки суду не повідомили , про час і місце судового розгляду повідомлялися належним чином та в установлений законом строк.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача , дослідивши письмові докази по справі , дійшов до наступних висновків.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 23.11.2019 року між ТОВ «Мілоан» (правонаступником якого є ТОВ « Фінансова компанія « Кредит Капітал» ) та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №1608990, згідно якого позивачу було надано кредитні кошти у тимчасове платне користування на поточні потреби , в розмірі 12 000,00 грн, зі строком погашення кредиту до 08.12.2019 року (а.с.12 ).

14.01.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. вчинено виконавчий напис, зареєстровано в реєстрі за № 2963 , за яким було запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» заборгованості за кредитом за період з 20.02.2020 р. по 03.12.2020 року в сумі 40 903,00 грн , яка складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту - 11 640 , 00 грн , простроченої заборгованості за комісією - 6 000,00 грн , простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 22 063, 00 грн , строкової заборгованості за сумою кредиту 0,00 грн, строкової заборгованості по несплаченим відсоткам за користуванням кредитом 0,00 грн , строкової заборгованості за штрафами і пенями ( нараховано з 09.12.2019 року до 20.02.2020 року ) - 1200 ,00 грн та плату за вчинення виконавчого напису в розмірі 930,00 грн , а всього 41 833,00 грн (а.с. 8).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Єфіменка Д.О. від 15.02.2021 року відкрито виконавче провадження №64505431 з примусового виконання виконавчого напису №2963 від 14.01.2021 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором . ( а.с. 9).

Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України «Про нотаріат».

Частиною 1 статті 1 Закону встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Згідно ст. 87 Закону України « Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах , що встановлюють заборгованість.

Умови вчинення виконавчих написів визначені Порядком вчинення виконавчих дій нотаріусами України , затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 ( далі-Порядку)

Відповідно до п.2 Переліку документів для одержання виконавчого напису, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 (далі Порядку) за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів , для одержання виконавчого напису за кредитним договором додаються : оригінал кредитного договору ; засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Згідно п.3.5 Глави 16 Порядку , при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити , чи подано на обгрунтування стягнення документи , зазначені у вказаному Переліку .

За змістом ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчий напис, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія , яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин , не визнає і не змінює їх , не вирішує по суті питань права .Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна , а підтверджує , що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже , відповідне право стягувача , за захистом якого він не звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення .Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною , заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»).

Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає у тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного.

Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи у частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити і зазначити у рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів (правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц, у постанові Верховного Суду від 22 травня 2020 року, у справі № 674/918/17).

Матеріали свідчать, що відповідно до п.1.4 кредитного договору від 23.11.2019 року, термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 08.12.2019 року .

Отже, умовами договору визначений строк кредитування, який закінчується 08.12.2019 року.

З виконавчого напису №2963, який вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. від 14.01.2021 року , вбачається, що стягнення заборгованості провадиться за період з 20.02.2020 року по 03.12.2020 року .

Разом з тим, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом і комісію припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. Такий правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц.

Вказані обставини дають підстави вважати, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 1608990 від 23.11.2019 року не є безспірною.

Суд вважає , що вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факти наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив вимоги ч.1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» про безспірність заборгованості.

Неотримання позивачем вимоги про усунення порушень за кредитним договором, об`єктивно позбавило її можливості бути вчасно проінформованою про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги Товариства. Позивач не мала можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису.

З наданих суду документів неможливо встановити , коли виникло право вимоги , чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем , чи була заборгованість саме такого розміру , як зазначено у виконавчому написі.

Перевірити факту надання стягувачем нотаріусу всіх необхідних документів , що підтверджують безспірність заборгованості, суду не надається можливим , оскільки стягувачем не надано документів, які б свідчили про безспірність заборгованості позивача.

Аналізуючи виконавчий напис , вбачається , що нотаріус не отримував первинні документи щодо кредиту та здійснення його часткового погашення ( платіжні доручення, меморіальні ордери, чеки , судові рішення , тощо), у зв`язку з чим у нотаріуса були відсутні підстави вважати , що розмір заборгованості позивача перед відповідачем , а також суми штрафних санкцій та процентів по кредиту є безспірними , Розрахунок боргу , здійснений відповідачем щодо наявності грошового зобов`язання у позивача по тілу кредиту та по заборгованості за відсотками , не може вважатися документом , який підтверджує безспірність вимог ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до боржника . Розрахунок зроблено відповідачем одноособово , без урахування позиції позивача та не відповідає дійсному розміру заборгованості .

Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень з боку боржника щодо заборгованості та її розрахунку , а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах . На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи , які свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто , нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Документом , що підтверджує такий факт , є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання . Докази , що позивачем отримані будь-які документи , суду не надані .

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Представником ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» у відзиві на позовну заяву зазначено, що товариством були виконані всі вимоги, передбачені законодавством, зокрема до заяви про вчинення виконавчого напису було додано виписку з рахунку боржників із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення.

Однак, на спростування твердження позивача про наявний спір між сторонами щодо розміру заборгованості, у відповідності до положень ст. 81 ЦПК України, доказів відповідно до ст.76-80 ЦПК України, суду відповідач не надав.

Окрім цього, ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», згідно положень ст.82 ЦПК України , не звільнено від обов`язку доказування цих обставин.

Таким чином, на переконання суду, наявність зазначених вище розбіжностей, свідчить про спірний характер заборгованості, а надані докази не підтверджують її безспірність.

Також, в обґрунтування позову, позивач вказує, зокрема і на те, що банк не надав нотаріусу достатніх документів, які б свідчили про безспірність заборгованості, а із поданого розрахунку неможливо встановити, що розмір заборгованості є безспірним.

Вищевказані обставини відповідачем належним чином не спростовані під час розгляду справи судом .

Відповідно до роз`яснень, викладених у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» наданий банком розрахунок суми заборгованості не є документом, який підтверджує безспірність вимог банку. Належними доказами, які б підтверджували наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювали розмір заборгованості, могли бути первинні документи, оформлені відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що нотаріус вчиняє виконавчі написи лише у випадку, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Судом встановлено , що нотаріус вчинив оскаржуваний виконавчий напис без належного підтвердження безспірності вимоги кредитора, а тому з порушенням вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат» та пункту 284 Інструкції, оскільки вказану у виконавчому написі суму боргу не можна вважати безспірною.

Тим паче, згідно виконавчого напису стягнуто із боржника, усупереч положень ст. 31 Закону України «Про нотаріат», за його вчинення 930,00 грн. ( а.с. 8 ).

За таких обставин, суд дійшов висновку, що вчинення виконавчого напису проведено з порушенням процедури , установленої законом , тому виконавчий напис за №2963 від 14.01.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. підлягає визнанню таким , що не підлягає виконанню.

Позивач надала достатньо доказів на підтвердження позову , тому позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню , а виконавчий напис таким , що не підлягає виконанню.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн.

Щодо вирішення питання щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи , з даного приводу суд зазначає наступне .

Судом установлено, що представництво позивача у суді здійснював адвокат Шаповалов А.М. на підставі договору № 13-01/20 про надання адвокатської правової допомоги від 13.01.2020 року.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Зі змісту статті 58 ЦПК України убачається, що сторона, третя особа, а також особа, якій за законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Згідно ст. ст. 15,60 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Частиною першою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При цьому, пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України відносить витрати на професійну правничу допомогу саме до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно достатті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Таким чином, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), а також документи, що свідчать про фактичне надання таких послуг.

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Згідно ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено , що між ОСОБА_1 (Клієнт) та адвокатом Шаповаловим А.М. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 4879/10, видане 31.05.2012) укладено Договір № 13-01/20 від 13 січня 2020 року про надання правової допомоги.

За умовами договору, правова допомога надається адвокатом Клієнтові у спосіб визначений цим договором.

За правову допомогу Клієнт зобов`язується сплатити адвокату гонорар в розмірі, встановленому додатковим договором (а.с.18).

Так, додатковою угодою №4 від 19.02.2021 року до Договору від № 13-01/20 від 13.01.2020 року визначено порядок оплати юридичних послуг (гонорару) адвокату за надання правової допомоги/послуг у цій справі (а.с. 19).

19.03.2021 року адвокатом Шаповаловим А.М., за погодженням з Клієнтом ОСОБА_1 складено акт виконаних робіт №4 до Додатку №1 від 13.01.2020 року до Договору № 13-01/20 від 13 .01.2020 року про надання правової допомоги юристом та комплексне юридичне обслуговування від 13.01.2020 року . ( а.с. 19, зворотня сторона )

У даному акті зазначено суму, що належить до сплати адвокату .

Найменування видів правової та професійної правничої допомоги (послуг), що були надані ОСОБА_1 на виконання вказаного Договору на загальну суму гонорару у розмірі 3000 грн вказані у Детальному описі робіт (наданих послуг) (а.с. 42).

Прибутковим касовим ордером № 13-01/20 від 19.03.2021 року підтверджено оплату ОСОБА_1 послуг адвоката Шаповалова А.М. за розгляд цієї справи (а.с. 41, зворотня сторона ).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015 року , п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції.

Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Дослідивши матеріали справи та зміст поданих заявником документів, суд вважає вважає співмірним наданий адвокатом обсяг послуг при розгляді справи у суді (надання юридичної консультації, підготовка і подача позовної заяви, заяви про забезпечення позову та додатків до них, тощо) з їх вартістю 3000, 00 грн, враховуючи фактичний вид правової допомоги складністю справи, затраченим часом на надання таких послуг, принципу розумності та справедливістю.

Суд вважає , що вимоги позивача про стягнення таких витрат у розмірі 3000, 00 грн. підлягають задоволенню та стягненню з відповідача на користь позивача.

Крім того, під час звернення до суду , позивач звільнена від сплати судового збору на підставі ч.3 ст. 23 Закону України « Про захист прав споживачів » , тому судовий збір в розмірі 908, 00 грн підлягає стягненню з відповідача на користь держави , на підставі ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.87, 88 Закону України «Про нотаріат», ст. 7, 10, 12, 13, 76, 81, 263-265, 268, 273, 274-279 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан»; приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький Ігор Вікторович; приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Єфіменко Денис Олегович - задовольнити.

Визнати таким , що не підлягає виконанню виконавчий напис від 14.01.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким Ігорем Вікторовичем , зареєстрований в реєстрі за № 2963 , яким звернуто стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованості за кредитним договором у сумі 41 833,00 грн .

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (код ЄРДПОУ 35234236 , юридична адреса : вул. Смаль-Стоцького ,1 , корп.28 , м.Львів, 79018 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої по АДРЕСА_1 ) судові витрати , а саме витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 (три тисячі) грн 00 коп..

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на користь держави судовий збір 908 (дев`ятсот вісім) грн 00 коп..

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л. В. Вовк