РІШЕННЯ
01 жовтня 2021 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Воробйова А.В., за участю секретаря судового засідання Барсукової В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенському району про розірвання шлюбу та встановлення місця проживання дитини,-
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, в якому зазначає, що 02 вересня 2015 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, про що свідчить свідоцтво про шлюб Серія НОМЕР_1 від 02 вересня 2015 року.
За час шлюбу, у сторін народився син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стосунки між нею та відповідачем погіршилися, та дійшли до критичної точки. Наразі вони не проживають разом. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Останнім часом вони не можуть знайти спільну мову, та не можуть вирішувати спільні сімейні проблеми разом. Відносини зайшли у глухий кут, кожен з них живе своїм життям, і не розуміє один одного. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які у них виникають, вона не здатна підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. На даний момент ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено, та за її глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає.
Оскільки стосунки між нею та відповідачем не складаються, вважає недоцільним витрачати час на їх налагодження, оскільки не хоче витрачати час на людину яка по суті є діаметральною протилежністю неї та жодним чином не підходить на роль супутника життя. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу між ними суперечить її інтересам.
Таким чином, оскільки подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу між ними суперечить її інтересам, позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу.
Щодо встановлення місця проживання дитини:
Вважає, що в інтересах сина проживати саме зі позивачем, а не з його батьком, оскільки вона не бажає продовжувати сімейне життя з відповідачем, та має намір проживати на території України, вважає за доцільне проживання сина разом зі мною. Вона має намір виховати його у повазі до рідної землі та держави, в усталених українських традиціях взаємоповаги та любові до рідних, оточуючих та держави взагалі. Вона має час займатись з дитиною, гуляти та іншим чином піклуватися про нього. Може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, задовольнити гармонійний розвиток її особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. В той час як відповідач є агресивним чоловіком із замахом на деспотичну поведінку, мешкає в іншій державі, не може забезпечувати умови для нормального розвитку дитини його навчання рідній мові та традиціям.
Щодо неналежної поведінки чоловіка, що вказує на його нездатність належним чином виховати дитину, зазначила наступне. Протягом всього часу проживання разом з відповідачем вона знаходилась під постійним моральним тиском. Більш того, відповідач встановив камери та спостерігав за нею цілодобово. Він забороняв її виїжджати до У країни, що унеможливлювало побачення моїх рідних з дитиною.
Крім того, його сім`я ставилась до неї негативно, тому вважає, що виховання дитини в умовах сім`ї відповідача негативно вплине на його розвиток як особистості.
Позивач проживає у комфортабельній квартирі з ремонтом та необхідним обладнанням, де створені всі умови для проживання, виховання та утримання дитини. В цій квартирі також створені всі умови, щоб син міг мати здоровий сон, навчатися, гратися.
Таким чином, проживання сина разом зі позивачем відповідає його інтересам. Вона має можливість забезпечити йому належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дитини, чого відповідач забезпечити не в змозі. Разом з тим, вона не чинитиме жодних перешкод для спілкування відповідача із сином і готова зі свого боку усіма силами сприяти тому, щоб дитина через розлучення батьків не була позбавлення піклування батька.
Позивач просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем ОСОБА_2 , який був зареєстрований 02.09.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві та визначити місце проживання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю, ОСОБА_1 .
В судове засідання, призначене на 01.10.2021 року позивач не з`явилася, представник позивача надав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності без проведення фіксації судового процесу, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити їх в повному обсязі.
В судове засідання, призначене на 01.10.2021 року відповідач або його представник не з`явилися, причину неявки суду не сповістили, про день і місце слухання справи завчасно повідомлялися, у встановленому законом порядку, відзиву до позовної заяви суду не надали, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за їх відсутності.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд вважає можливим, за згодою представника позивача, провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи відповідно до ст. 280 ЦПК України, за відсутності відповідача.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Як вбачається з ч.2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.
Частина перша статті 105 СК України, вказує, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя або одного з них.
Статтею 109 СК України передбачено, що шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей.
Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
На підставі ст. 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбнепрізвище.
Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.
Частиною 3 ст.115 СК України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірванняшлюбу, яке набрало законної сили.
Так, з матеріалів справи вбачається, що з 02.09.2015 року позивач перебуває у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 , який було зареєстровано який був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, про що свідчить свідоцтво про шлюб Серія НОМЕР_1 від 02 вересня 2015 року.
Від шлюбу позивач та відповідач мають спільну дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серія НОМЕР_2 від 12 січня 2016 року.
Позивач та відповідач не проживають разом, не підтримують шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, сім`я розпалася, тому шлюб підлягає розірванню.
Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово „сімейний засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово „союз підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.
Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з даним позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованим і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню.
На підставі ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Статтею 9 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховною Ради від 27.02.1991 року, передбачено, що дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Згідно ст.33 Конституції України кожна особа має право на вибір свого місця проживання. Але сімейні відносини мають свою специфіку, оскільки малолітні та неповнолітні діти не можуть проживати самостійно, а батьки повинні брати участь у їх вихованні та утриманні.
На підставі ч.4 ст.29 ЦК України місце проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає.
Згідно ст.141 СК України мати, батько, мають рівні права та обов`язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до права та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, зобов`язані також піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток (ст.150 Сімейного кодексу України).
Батьки мають рівні права на виховання дитини та спілкування з нею, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.
Відповідно до ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Згідно ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки і піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Таким чином, суд при вирішенні спору щодо місця проживання дитини має врахувати, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі №6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17.08.2021 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району (69035, м. Запоріжжя, вул. Сєдова, буд. 5), про забезпечення повернення малолітньої дитини до Італійської Республіки задоволено частково. Визнано незаконним утримування ОСОБА_1 на території України малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вивезеної з Італійської Республіки. Зобов`язано ОСОБА_1 повернути малолітню дитину ОСОБА_4 до місця постійного проживання в Італійській Республіці за адресою: АДРЕСА_1 . У разі невиконання ОСОБА_1 рішення про повернення дитини в державу постійного проживання в добровільному порядку - зобов`язано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , передати малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьку дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 , для забезпечення повернення дитини до держави постійного проживання - Італійської Республіки. Покладено витрати, пов`язані з поверненням дитини до Італійської Республіки на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . В іншій частині позовних вимог відмовлено

Постановою Запорізького апеляційного суду від 21.04.2021 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 задоволено. Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 серпня 2020 року у цій справі скасовано та прийнято постанову наступного змісту. У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, про забезпечення повернення малолітньої дитини до Італійської Республіки відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 до ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1260 грн.

Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.07.2021 року касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвоката Дробот Руслан Дмитрович залишено без задоволення. Постанову Запорізького апеляційного суду від 21.04.2021 року залишено без змін.

За вимогами ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом..

Згідно висновку від 29.09.2021 року про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наданого органом опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району орган опіки та піклування дійшов висновку про доцільність визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір`ю ОСОБА_1 .

В судовому засіданні не встановлено будь-які виключні обставини, які б викликали необхідність розлучення малолітньої дитини з матір`ю.

Таким чином, у зв`язку із викладеним, вирішуючи спір між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них залишиться дитина, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.13 ЦПК України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, враховуючи інтереси малолітньої дитини та інші обставини справи, суд вважає за можливе визначити місце проживання дитини разом з матір`ю.

Керуючись ст. ст. 12,13,81, 76-82,89,141,263-265 ЦПК України, ст. ст. 104, 105, 110, 112, 113, 160, 161 СК України, суд ,-

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенському району про розірвання шлюбу та встановлення місця проживання дитини - задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 02 вересня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1436.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 разом зі матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.В. Воробйов