КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 жовтня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Верланова С.М.,

розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на додаткове рішення Печерського районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Григоренко І.В. в м. Київ 03 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської прокуратури, Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного засудження особи,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

В листопаді 2020 року позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про стягнення судових витрат по справі.

Посилався на те, що оскільки рішенням Печерського районного суду м. Києва від 09 листопада 2020 року по даній справі повністю задоволено позов ОСОБА_1 , однак питання про судові витрати вирішене не було, а про надання доказів розміру судових витрат ним зроблено заяву до закінчення судових дебатів у справі, просив стягнути з держави Україна за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати по справі у сумі 16121,70 грн.

Додатковим рішенням Печерського районного суду м. Києва від 03 грудня 2020 року заяву задоволено частково, стягнуто солідарно з Київської міської прокуратури, Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області, Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 3000 грн. витрат, пов`язаних з професійною правничою (правовою) допомогою, в іншій частині заяви відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись із додатковим рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність і необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених в додатковому рішенні, обставинам справи, просив скасувати додаткове рішення Печерського районного суду м. Києва від 03 грудня 2020 року та ухвалити нове, яким його заяву про стягнення судових витрат задовольнити в повному обсязі, стягнувши з держави Україна за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати по справі у сумі 16121,70 грн.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що ним було надано докази на підтвердження витрат на правничу допомогу, а саме копію додаткової угоди до договору про надання правничої допомоги, копію рахунку-фактури від 10 листопада 2020 року, копію квитанції від 19 листопада 2020 року про часткову сплату клієнтом на користь адвокатського бюро за договором про надання правничої допомоги суми у розмірі 3000 грн. Таким чином, вартість витрат на правничу допомогу 15379 грн., з яких клієнтом на даний час сплачено 3000 грн.

Посилався на правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 21 січня 2021 року по справі № 280/2635/20 про те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою и тільки має бути сплачено.

Крім того, на підтвердження витрат, пов`язаних із здійсненням процесуальних дій, необхідних для розгляду справи та підготовки її розгляду, представником позивача були приєднані до заяви про стягнення витрат докази про понесення витрат на послуги поштового зв`язку в зв`язку з направленням документів по справі, докази вартості придбаних конвертів, а також докази витрат на сплату послуг за заправку двох картриджів на загальну суму 300 грн. Отже, вартість витрат, пов`язаних з вчиненням процесуальних дій, необхідних для розгляду справи та підготовки до її розгляду, становить 742,70 грн., а загальна сума судових витрат - 16121,70 грн.

Вважав, що при постановленні додаткового рішення суд першої інстанції неповно дослідив долучені представником позивача докази щодо понесених судових витрат та дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідачів лише 3000 грн., що не відповідає обставинам справи і наданим доказам.

Від відповідача Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив відмовити в задоволенні вимог ОСОБА_1 , посилаючись на те, що воно є законним, обґрунтованим, таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Наводив правові висновки Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі № 826/1216/16, якими визначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вважав, що судом першої інстанції на підставі поданих письмових доказів було встановлено, що представником позивача не надано доказів, які підтверджують понесені позивачем судові витрати в розмірі 16121,70 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Додаткове рішення суду першої інстанції в повній мірі даним вимогам закону не відповідає.

Із матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що в грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного засудження особи, посилаючись на те, що внаслідок неправомірних дій відповідачів вироком Святошинського районного суду м. Києва від 14 червня 2016 року його було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 359 КК України та засуджено до покарання у вигляді обмеження волі строком на два роки, однак ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 24 липня 2017 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 17 квітня 2019 року, вирок відносно нього був скасований і справу закрито в зв`язку із невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості позивача в суді і вичерпанням можливостей їх отримання, тобто на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України. Отже, судами апеляційної та касаційної інстанції було встановлено факт незаконного засудження та грубого порушення прав позивача, гарантованих Конституцією України, КПК України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Таким чином, позивач має право на відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством і судом в розмірі не менше, ніж розмір мінімальної заробітної плати за кожен місяць. На підставі вищевикладеного просив стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 суми відшкодування моральної шкоди в розмірі 162747 грн. та судові витрати, понесені ним у зв`язку з розглядом даної справи.

В позові ОСОБА_1 наведено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач очікує понести в зв`язку з розглядом справи, в тому числі витрати на професійну правничу допомогу в розрахунку за 1 годину роботи - сума у розмірі 50 % від прожиткового мінімуму на одну працездатну особу на день оплати, встановленого відповідним Законом України «Про державний бюджет України»; витрати, пов`язані з проведенням судової психологічної експертизи - 5000 грн. (а. с. 7 - 8).

До позову надано копію договору № 05/12-19 про надання правничої допомоги від 05 грудня 2019 року, укладеного Адвокатським бюро «Олександра Мазура» з ОСОБА_1 , за умовами якого бюро зобов`язується представляти та захищати у встановленому порядку права і законні інтереси клієнта в судах всіх інстанцій (а. с. 10), а також ордер на надання правової допомоги ОСОБА_1 в судах усіх інстанцій (а. с. 11) та копію посвідчення адвоката (а. с. 12).

02 червня 2020 року представником позивача надано відповідь на відзиви прокуратури м. Києва та Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області (а. с. 90).

25 червня 2020 року відбулось підготовче засідання за участі представника позивача (а. с. 106), підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 09 листопада 2020 року (а. с. 113).

09 листопада 2020 року відбулось судове засідання за участі представника позивача (а. с. 128), за результатами судового розгляду ухвалено рішення (а. с. 132), повний текст якого складений 16 грудня 2020 року (а. с. 171).

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 09 листопада 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено, стягнуто з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 162747 грн. у відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством та судом.

В судових дебатах представником позивача заявлено, що протягом п`яти днів ним буде надано розрахунок витрат на правничу допомогу (а. с. 131).

23 листопада 2020 року представником позивача подано заяву про стягнення судових витрат по справі, до якої додано: додаткову угоду № 1 до договору про надання правничої допомоги, за умовами якого додаткова угода визначає порядок оплати адвокатських послуг (гонорару) бюро за надання правничої допомоги по цивільній справі про стягнення з прокуратури м. Києва та Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області на користь ОСОБА_1 суми відшкодування моральної шкоди, зокрема згідно п. 2.1 додаткової угоди оплата послуг з представництва інтересів у судах першої, апеляційної та касаційної інстанції здійснюється клієнтом на підставі виставлених бюро рахунків, де зазначено вид і вартість наданих клієнту правничих послуг; клієнт зобов`язаний оплатити виставлені бюро рахунки протягом 30 календарних днів з моменту їх отримання або в інший погоджений сторонами строк; згідно п. 2.2 сторони домовились, що клієнт сплачує бюро гонорар з розрахунку за 1 годину роботи - суму у розмірі 50 % від прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, встановленого відповідним Законом України «Про державний бюджет України» - станом на день оплати послуг клієнтом; 2.3 клієнт також бере на себе зобов`язання по оплаті судових витрат (в тому числі, але не виключно, витрат на проведення судових експертиз, на оплату поштових відправлень тощо); сплата узгодженої сторонами суми гонорару (послуг) здійснюється клієнтом шляхом перерахування відповідної суми коштів на розрахунковий рахунок бюро, реквізити якого зазначаються у відповідних рахунках за договором № 05/12-19 від 05 грудня 2019 року. Згідно п. 4.1 додаткової угоди, вид і обсяг наданої клієнту правничої допомоги зазначаються у відповідних актах приймання-передачі правничих послуг, які протягом дії договору № 05/12-19 від 05 грудня 2019 року підписуються сторонами та скріплюються печаткою бюро; згідно п. 4.2 бюро надає клієнту акти приймання-передачі правничих послуг, в яких зазначаються зміст наданих правничих послуг, розмір гонорару, додаткові витрати, які були понесені бюро понад узгоджену суму гонорару, якщо такі мали місце; клієнт зобов`язаний протягом 5 днів з моменту отримання відповідного акту приймання-передачі правничих послуг підписати його або протягом вказаного строку надати письмове заперечення, в якому обґрунтувати причину відмови від приймання наданих правничих послуг та підписання відповідного акту; згідно п. 4.4 якщо протягом строку, вказаного в п. 4.3 цієї додаткової угоди клієнт не підписав акт приймання-передачі правничих послуг і не надав письмове заперечення на нього, правнича допомога вважається наданою та прийнятою клієнтом і підлягає оплаті протягом 30 днів з дня отримання клієнтом відповідного рахунку на оплату або в інший погоджений сторонами строк (а. с. 136);

копію акту приймання-передачі правничих послуг № 12 від 10 листопада 2020 року, підписаного ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , в якому зазначено перелік наданих послуг (надання замовнику консультацій та роз`яснень, складання позовної заяви, та інших процесуальних заяв та клопотань, складення відповіді на відзив, представництво інтересів замовника в суді 25 червня 2020 року та 09 листопада 2020 року, складення заяви до суду про стягнення судових витрат), всього 14 годин, вартість яких розраховується виходячи з суми у розмірі 50 % прожиткового мінімуму на одну працездатну особу станом на день оплати послуг, а всього 15379 грн. (а. с. 137);

копія рахунку-фактури № 12 від 10 листопада 2020 року на суму 15379 грн. (а. с. 138);

копію квитанції про сплату 3000 грн. ОСОБА_1 на користь адвокатського бюро «Олександра Мазура» від 19 листопада 2020 року (а. с. 139).

копії описів вкладення у цінні листи та копії службових чеків про сплату за пересилання відправлення (а. с. 140 - 146);

копію чеку СПД « ОСОБА_3 » за заправку картриджу на суму 300 грн. (а. с. 147).

На підставі наданих документів представник позивача ОСОБА_2 просив задовольнити його заяву та стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати в справі у сумі 16121,70 грн.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частково задовольняючи заяву про стягнення судових витрат, суд першої інстанції виходив із документально наданих доказів здійснення позивачем оплати правничих послуг, а саме квитанції від 19 листопада 2020 року, де ОСОБА_1 сплачено грошові суми в розмірі 3000 грн., в іншій частині заяви відмовлено з підстав недоведеності понесення відповідачем таких витрат.

Апеляційний суд не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Відповідно до актуальної правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 15 червня 2021 року в справі № 159/5837/19, від 07 липня 2021 року в справі № 308/11679/17 (провадження № 61-2463св20) витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного судуу постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Разом з тим, судом першої інстанції не було враховано правових висновків Верховного Суду щодо розподілу судових витрат за надану професійну правничу допомогу та залишено поза увагою, що згідно акту приймання-передачі правничих послуг № 12 від 10 листопада 2020 року, підписаного ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , останнім має бути сплачено 15379 грн., а отже ця сума підлягає розподілу незалежно від її фактичної оплати станом на день подання заяви про розподіл судових витрат.

Крім того, покладаючи судові витрати солідарно на Київську міську прокуратуру, Головне управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області, Державну казначейську службу України, суд першої інстанції залишив поза увагою, що солідарне стягнення судових витрат законом не передбачено та суперечить вимогам ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

Апеляційний суд також не може погодитися з висновком суду першої інстанції в частині покладення понесених позивачем судових витрат на державні органи, залучені в цій справі як відповідачі, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1176 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем.

Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Такими органами у цій справі є Київська міська прокуратура, Головне управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області (дії яких призвели до безспірного стягнення коштів) та Державна казначейська служба України (яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює повернення коштів з державного бюджету). Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року в справі 910/23967/16).

Таких же висновків дотримувався Верховний Суд в подальшому, зокрема в постанові від 18 серпня 2021 року в справі № 591/6891/18 (провадження № 61-14240св20).

На вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про стягнення судових витрат безпосередньо з Київської міської прокуратури, Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області, Державної казначейської служби України.

Враховуючи наведене, додаткове рішення суду першої інстанції ухвалене внаслідок неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, висновки суду, викладені в рішенні, не відповідають обставинам справи, відтак судове рішення не може вважатися законним і обґрунтованим та підлягає скасуванню.

Вирішуючи заяву про розподіл судових витрат по суті, апеляційний суд виходить з того, що оскільки позивачем було укладено з адвокатським бюро договір про надання правничої допомоги, в якому сторони обумовили види послуг правової допомоги, їх вартість, порядок розрахунку, в подальшому після прийняття судом першої інстанції рішення від 09 листопада 2020 року склали акт приймання-передачі правничих послуг № 12 від 10 листопада 2020 року, в якому наведено детальний опис наданих послуг з зазначенням часу і вартості, а представник позивача, в свою чергу, відповідно до ч. 8 ст. 141, 246 ЦПК України до закінчення судових дебатів зробив заяву про вирішення питання про судові витрати і подав докази розміру витрат, які підлягають сплаті позивачем у зв`язку з розглядом справи, в розмірі 15379 грн., апеляційний суд приходить до висновку про доведеність і задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення в цій частині і необхідність стягнення судових витрат на правничу допомогу, понесених позивачем в апеляційному суді, на його користь з Державного бюджету України.

З огляду на те, що позивачем надано документальне підтвердження витрат на правову допомогу, які мають бути ним сплачені, апеляційний суд відхиляє доводи відповідача Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області з посиланням на правову позицію Великої Палати Верховного Суду в справі № 826/1216/16 про те, що відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Апеляційний суд приймає до уваги, що відповідачами під час розгляду справи судом першої інстанції не подавались клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

В іншій частині заяви апеляційний суд відмовляє в зв`язку з її недоведеністю, оскільки з доказів, наданих представником позивача до заяви про розподіл судових витрат, не вбачається, що такі витрати були погоджені ОСОБА_1 з адвокатським бюро відповідно до умов додаткової угоди до договору про надання правничої допомоги № 05/12-19 від 05 грудня 2019 року, якою передбачено, що вид і обсяг наданої клієнту правничої допомоги зазначаються у відповідних актах приймання-передачі правничих послуг (п. 4.1).

Також із цих доказів, зокрема службових чеків за пересилання поштового відправлення, не вбачається, що витрати були понесені самим позивачем, оскільки платником в них зазначений адвокат Мазур О.В., а з чеку на заправку картриджа на суму 300 грн., крім того, не можна дійти беззаперечного висновку, що такі витрати пов`язані саме з розглядом справи № 757/65178/19-ц.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що додаткове рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування із прийняттям нової постанови про часткове задоволення заяви про стягнення судових витрат по справі, стягнувши з з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу в розмірі 15379 грн.

В іншій частині заява про стягнення судових витрат по справі залишається без задоволення із наведених вище підстав.

Керуючись ст. 7, 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Додаткове рішення Печерського районного суду м. Києва від 03 грудня 2020 року скасувати та прийняти нову постанову.

Заяву ОСОБА_1 про стягнення судових витрат по справі, подану представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 15379 грн. витрат за професійну правничу допомогу.

В іншій частині заяву про стягнення судових витрат по справі залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді : Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Верланов С.М.