Якимівський районний суд Запорізької області
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 330/1665/21

2/330/492/2021

"13" серпня 2021 р. смт. Якимівка

Якимівський районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Куценка О.О., секретаря судового засідання Павленко Н.В. , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі Якимівського районного суду Запорізької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним, визнання права власності на нерухоме майно,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом, в якому вказала, що відповідно до свідоцтва на право власності на житло від 27.05.1994, яке видано Якимівським ВОЖКГ і записано у реєстрову книгу за №33, квартира АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_5 та членам його сім`ї: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_6 (на даний час ОСОБА_4 ). 27 квітня 2014 року ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (продавці) з одного боку, та ОСОБА_1 (покупець) з іншого боку у простій письмовій формі уклали договір купівлі-продажу квартири відповідно до якого, продавці передають у власність покупця квартиру АДРЕСА_1 . Відповідно до договору, продаж вчинено за 180 000 грн., які продавці одержали готівкою повністю до підписання договору. На підтвердження правочину, ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 видали розписку, у якій підтвердили отримання ними грошей. Коли позивач запропонувала відповідачам оформити договір купівлі-продажу квартири нотаріально, то кожного разу вони посилались на зайнятість та перебуванням на території автономної республіки Крим та що вони не можить за родом своєї діяльності залишити територію АР Крим. Оскільки сторони за договором домовилися по усім суттєвим умовам договору та відбулося повне його виконання обома сторонами, нотаріально не оформили договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 65,4 кв.м., житловою площею 39,7 кв.м., вважає можливим в судовому порядку визнати договір купівлі-продажу квартири дійсним та визнати за ОСОБА_1 право власності на вказану квартиру. Згідно розписки від 20 квітня 2014 року ОСОБА_3 отримала від позивача 180 000 грн. за продаж квартири АДРЕСА_1 . Вказані докази приводять до впевненості, що між сторонами відбулася угода купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 65,4 кв.м., житловою площею 39,7 кв.м., і договір повинен бути визнаний дійсним, а за позивачем необхідно визнати право власності на вказану нерухомість.

В зв`язку з викладеним, просить суд визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , загальною площею загальною площею 65,4 кв.м., житловою площею 39,7 кв.м. від 27.04.2014, укладений між ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , з одного боку, та ОСОБА_1 , з іншого боку, - дійним. Визнати за нею право власності на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 65,4 кв.м., житловою площею 39,7 кв.м.

В підготовче судове засідання позивач не з?явився, надав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, і просив їх задовольнити.

В підготовче судове засідання відповідач ОСОБА_5 не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує.

В підготовче судове засідання відповідачка ОСОБА_3 не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечує.

В підготовче судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує.

В підготовче судове засідання відповідач ОСОБА_4 не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечує.

Суд враховує положення ч.3 ст. 13 ЦПК України відповідно до якої учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч.3,4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем в порядку встановленому ст.206, 207 ЦПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва на право власності на житло від 27.05.1994, яке видано Якимівським ВОЖКГ і записано у реєстрову книгу за №33, квартира АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_5 та членам його сім`ї: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_6 (на даний час ОСОБА_4 )(а.с.13-14).

27 квітня 2014 року ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (продавці) з одного боку, та ОСОБА_1 (покупець) з іншого боку у простій письмовій формі уклали договір купівлі-продажу квартири відповідно до якого, продавці передають у власність покупця квартиру АДРЕСА_1 (а.с.32-33).

Відповідно до договору, продаж вчинено за 180 000 грн., які продавці одержали готівкою повністю до підписання договору.

На підтвердження правочину, ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 видали розписку, у якій підтвердили отримання ними грошей (а.с.15).

Позивач позбавлений права нотаріально засвідчити вказаний договір купівлі-продажу, оскільки відповідачі постійно проживають на тимчасово окупованій території АР Крим у м. Севастополь та не мають змоги виїхати за межі АР Крим.

Таким чином з виниклих правовідносин вбачається, що сторони домовилася щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, відбулося повне виконання договору, але одна відповідачі ухиляються від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до ст. 19 Конституції України, в редакції від 28.06.1996 року, яка діяла на час розглядуваних правовідносин, Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 316 ч.1 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом.

Згідно з ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У відповідності до ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається в письмовій формі та підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Згідно ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилася щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення договору, суд може визнати такий договір дійсним.

Згідно ст.219 ч.2 ЦК України суд може визнати правочин дійсним, якщо буде встановлено, що відповідав справжній волі особі яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі.

За таких обставин заявлені позивачем вимоги є законними та обґрунтованими.

Згідно до ч.4 ст. 206 КК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

На підставі викладеного, 10, 12, 77-81, 197-198,200,206, 207,259,263-265, 279 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним, визнання права власності на нерухоме майно задовольнити.

Визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , загальною площею загальною площею 65,4 кв.м., житловою площею 39,7 кв.м. від 27.04.2014 року, укладений між ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , з одного боку, та ОСОБА_1 , з іншого боку, - дійним.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 65,4 кв.м., житловою площею 39,7 кв.м.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Запорізького апеляційного суду або через Якимівський районний суд протягом 30 днів з дня проголошення цього рішення.

Суддя