Справа № 462/4985/20 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/811/1353/21 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2021 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

відповідача ОСОБА_5 , його представника

ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 02 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Синюк Світлана Вікторівна, про визначення додаткового строку на прийняття спадщини,

в с т а н о в и в:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулись до суду з позовами, що були об`єднані в одне провадження, про визначення їм додаткового строку для прийняття спадщини після смерті їхнього батька ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивачі посилались на те, що, здійснивши поховання батька, відразу змушені були їхати на роботу за межі України: один в Італію, а інший в Іспанію, і, в подальшому, у зв`язку із введенням в дію указом Президента України №87/2020 від 13 березня 2020 року «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року» Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» рішення Ради національної безпеки і оборони України про закриття з 14 березня 2020 року українського кордону через пандемію, а також закриття кордонів інших країн Європи, зокрема, Іспанії та Італії, та запровадженням триваючих карантинних обмежень, вони змогли приїхати на Україну лише у липні (серпні) 2020 року, а тому з об`єктивних причин пропустили строк для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини після смерті батька, який закінчився 24 березня 2020 року.

Окрім того, вважали, що подання ними заяви про прийняття спадщини не обмежене строком, оскільки вони разом із батьком були зареєстровані і проживали за однією адресою: АДРЕСА_1 , однак, звернувшись до нотаріуса у серпні 2020 року, отримали відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки в матеріалах спадкової справи, заведеної нотаріусом на підставі заяви відповідача ОСОБА_5 , який є рідним братом їхньої матері і якого позивачі не вважають спадкоємцем після смерті батька, була наявна довідка ДМС України у Львівській області про те, що зареєстрованим місцем проживання спадкодавця на день смерті є: АДРЕСА_1 .

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 02 березня 2021 року позов задоволено.

Встановлено ОСОБА_3 та ОСОБА_1 додатковий строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , два місяці з моменту набрання рішенням законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 840 грн. сплаченого судового збору та 15200 грн. судових витрат.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 840 грн. сплаченого судового збору та 16200 грн. судових витрат.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 26 березня 2021 року виправлено описки в мотивувальній частині рішення щодо розміру судових витрат.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_5 , просить його скасувати, з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог позивачів відмовити.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що його зареєстроване місце проживання знаходиться на території Шевченківського району м. Львова, а тому суд відкрив провадження у справі з порушенням правил територіальної підсудності справ.

Зазначає, що суд, не закривши підготовчого провадження, ухвалив оскаржуване рішення, чим допустив порушення норм процесуального права.

Окрім того, вважає, що суд не дав належної правової оцінки його доводам, викладеним у відзиві на позовну заяву.

Зазначає, що позивачі та спадкодавець були зареєстровані за різними адресами, а тому позивачів не можна вважати такими, що прийняли спадщину. В даному випадку, позивачі зобов`язані були звернутися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини в строк до 23.03.2020 року, однак, без поважних причин пропустили строк для подання такої заяви.

Апелянт вважає, що перебуваючи за кордоном, позивачі мали можливість скерувати на адресу нотаріуса заяву про прийняття спадщини, проте, цього не зробили. На думку апелянта, покликання позивачів на запровадження карантинних заходів не є достатньою перешкодою для вчинення відповідних дій.

Крім цього, вважає, що судом жодним чином не мотивовано, чому підлягає стягненню саме такий розмір судових витрат.

07.06.2021 року та 10.06.2021 року сторона позивачів подала відзиви на апеляційну скаргу, в яких заперечують доводи та вимоги апелянта.

Зазначають, що на дану категорію справ поширюються правила виключної підсудності, а тому позови подаються до суду за місцезнаходженням майна або основної його частини, якщо такі позови виникають із приводу нерухомого майна.

Звертають увагу, що згідно з ч.2 ст. 1269 ЦК України, заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Наголошують, що виїжджаючи за межі України на роботу, вони не могли передбачити запровадження вказаних заборон та тимчасових обмежень у зв`язку з пандемією через COVID-19, а тому ці обставини, зумовлені незалежними від них причинами.

Безпідставними вважають твердження апелянта про неподання позивачами попереднього (орієнтовного) розрахунку розміру судових витрат, оскільки у підготовчому засіданні їхньою стороною подавались заяви про орієнтовний розрахунок витрат на правничу допомогу та обгрунтування такого розрахунку.

Звертають увагу, що докази про понесені ними витрати на надання правничої допомоги та їх детальний розрахунок міститься в матеріалах справи.

В судове засідання апеляційного суду інші учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи всі були належним чином повідомлені, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, а тому відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України розгляд справи проведено у їхній відсутності.

Заслухавши пояснення сторони відповідача в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони позивачів, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За життя, ОСОБА_7 заповіту не складав, відтак, спадкування після його смерті здійснюється спадкоємцями за законом.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є синами ОСОБА_7 .

Відповідач ОСОБА_5 є рідним братом дружини померлого ОСОБА_7 ОСОБА_8 , яка померла раніше від свого чоловіка.

Спадкова справа після смерті ОСОБА_7 заведена 13.01.2020 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Синюк С.В. на підставі заяви ОСОБА_5 .

Згідно з інформацією Головного управління ДМС України у Львівській області, наданою на запит нотаріуса, останнім зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_7 на момент смерті було: АДРЕСА_1 .

Ця адреса реєстрації постійного місця проживання ОСОБА_7 на момент смерті підтверджена й довідкою Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 18.08.2020 року.

Із вказаної довідки вбачається, що до 24.10.2018 року зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_7 було: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, у довідці (Ф-2) з місця проживання про склад сім`ї і прописки, виданій 14.07.2020 року ЛКП «Левандівка», стверджується, що ОСОБА_7 до дня смерті був постійно зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 .

Зареєстрованим місцем проживання позивачів є: АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті батька ІНФОРМАЦІЯ_3 , а позивач ОСОБА_3 11.08.2020 року.

13.08.2020 року позивачі подали нотаріусу заяви про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті батька.

Постановами приватного нотаріуса Синюк С.В. від 13.08.2020 року позивачам відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7 у зв`язку з пропущенням ними шестимісячного строку, встановленого для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки неможливо встановити факт місця реєстрації спадкоємця за місцем реєстрації зі спадкодавцем на день смерті через розбіжності в документах.

Частиною першою статті 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або оголошення її померлою (ч.2 ст.1220 ЦК).

Згідно з ч.1 ст.1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування одержують спадкоємці за законом, коло яких визначено ст.ст.1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає в день відкриття спадщини.

Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

Згідно зі статтею 1261 ЦК України, до спадкоємців першої черги належать діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У відповідності до частини першої статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини, він не заявив про відмову від неї (ч.3 ст.1268 ЦК).

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК).

Частиною першою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто (ч.2 ст.1269 ЦК).

Згідно зі ст.1270 ЦК України, така заява повинна бути подана протягом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини.

Частиною першою статті 1272 ЦК України передбачено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини (ч.2 ст.1272 ЦК).

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ч.3 ст.1272 ЦК).

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 14.09.2016 року (Справа №6-1215цс16), за змістом вищезазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Письмовими доказами, а саме: копіями паспортів громадянина України для виїзду за кордон та авіаквитками, підтверджено виїзд позивачів на роботу за кордон відразу через декілька днів після поховання батька і повернення їх на Україну лише в липні серпні 2020 року, тобто вже після закінчення шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 ЦК України для подання заяви про прийняття спадщини.

Так, зокрема, позивач ОСОБА_3 у період з 27.09.2019 року до 08.08.2020 року перебував на роботі в Республіці Італія, а позивач ОСОБА_1 у період з 27.09.2019 року по 05.07.2020 року перебував на роботі в Іспанії.

Окрім того, загальновідомим є факт запровадження на Україні та в Європі обмежувальних заходів у зв`язку з пандемією через COVID-19, у тому числі й щодо перетину кордону, у березні 2021 року.

З урахуванням наведених вище фактичних обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання поважними причин пропуску позивачами строку для подання заяв про прийняття спадщини після смерті їхнього батька, оскільки такі були зумовлені об`єктивними причинами відсутності їх на території України, та визначення позивачам додаткового строку для подання таких заяв.

Доводи апелянта про те, що провадження у даній справі відкрите з порушенням правил територіальної підсудності справ, є безпідставними, оскільки місцем відкриття спадщини та місцем знаходження спадкового майна є територія Залізничного району м. Львова.

Відповідно до ст.133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу є складовою частиною судових витрат по справі.

Статтею 137 ЦПК передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.137 ЦПК).

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивачів подано усі необхідні докази і клопотань про зменшення розміру цих витрат відповідач у суді першої інстанції не заявляв, а тому підстав для інших висновків у частині вирішення судом питання розподілу судових витрат у колегії суддів немає.

Таким чином, судом першої інстанції не допущено порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 02 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 08 жовтня 2021 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич