Справа № 439/886/21
Провадження №2/439/350/21
У Х В А Л А

судового засідання

11 жовтня 2021 року м. Броди

Бродівський районний суд Львівської області

у складі:

головуючої судді Петейчука Б.М.,

за участю секретаря

судового засідання Ковальчук Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження заяву представника позивача за зустрічним позовом у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Бродівської міської ради, служба у справах дітей Бродівської міської ради - про визначення місця проживання дитини, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, постановив таку ухвалу.

ОСОБА_2 разом із зустрічною позовною заявою, подала до суду заяву про вжиття заходів забезпечення позову, у якій вона, як позивачка за зустрічним позовом, просить зобов`язати ОСОБА_1 та ОСОБА_3 забезпечувати можливість спілкування матері ОСОБА_2 з її малолітньої дитиною (сином) ОСОБА_4 періодично, у середу: починаючи із 16 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин та п`ятницю починаючи з 10 години 00 хвилин до 12 годин 00 хвилин в приміщенні (на території) Служби у справах дітей Бродівської міської ради Золочівського району Львівської області в присутності фахівця служби, починаючи з дати постановлення цієї ухвали і до остаточного рішення в даній цивільній справі.

ОСОБА_2 , як на підставу задоволення такої заяви вказує, що після фактичного припинення шлюбних відносин, стороною відповідача почали чинитись та продовжуються активні перешкоди матері в особистій участі у вихованні власної дитини, спілкуванні з дитиною, зустрічах із дитиною та інших формах контактів матері та сина. За умови, що з кожним днем, коли між матір`ю та сином відсутній контакт (спілкування, побачення), втрачаються психологічні та емоційні зв`язки між ними, дитина забуває маму. Психологічні та емоційні зв`язки матері та сина можуть бути втрачені остаточно, що призведе до неможливості виконання рішення суду у справі, після його прийняття та набрання ним законної сили.

ОСОБА_2 вказує, що вона звернулась із зустрічним позовом до суду за захистом своїх материнських прав (інших прав сімейного характеру), а саме: права проживати разом з дитиною, права на особисте виховання своєї дитини, права на всі види контакту зі своєю дитиною (зустрічі, побачення, спілкування та інше). Одночасно перешкоджаючи як контакту матері з дитиною, так і контактам дитини з матір`ю, ОСОБА_1 (батьком) та його матір`ю ОСОБА_5 самочинно обмежується побачення та спілкування його сина ОСОБА_6 з його мамою, приховується інформація про дитину від матері, а від дитини приховується інформація про матір.

ОСОБА_2 вважає, що такі дії ОСОБА_1 призводять до поступового забування дитиною своєї рідної матері, зменшення емоційного зв`язку та прив`язаності до неї. Більше того, в свідомості сина формується негативний образ його рідної матері. Це несе абсолютно реальні ризики знищення будь-яких зв`язків між матір`ю та дитиною і, як наслідок, реальну загрозу неможливості ефективного виконання остаточного рішення суду в цій справі.

ОСОБА_2 наголошує, що фактор часу і неможливість розглянути спір своєчасно (швидко), може повністю унеможливити виконання остаточного рішення суду, в якому буде визначено місце проживання дитини. І хоча формально рішення суду набуде законної сили, виконати його фактично буде неможливо в зв`язку із суттєво зміненими обставинами життя дитини, такими як: пам`ять, настрій, прив`язаність, психологічний та емоційний контакт дитини та матері і таке інше. Жодна форма резолютивної частини рішення суду не забезпечить ефективного захисту прав ОСОБА_2 та її спільного сина сторін, в разі, якщо за час судового розгляду справи контакт дитини і матері буде втрачено і зруйновано.

ОСОБА_2 вважає, що для ефективного захисту порушених (невизнаних) прав її сина ОСОБА_4 , доцільно застосувати вид забезпечення позову у формі встановлення обов`язку вчинити певні дії. Позаяк зустрічі матері з дитиною будуть сприяти відновленню та налагодженню їх емоційних стосунків та ця обставина відповідатиме законним інтересам як матері так і дитини, що в свою чергу може усунути загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

ОСОБА_2 стверджує, що вказаний захід забезпечення позову є співмірним та не порушуватиме прав сторін і не призведе до будь-яких незворотних негативних наслідків. Тому за доцільне встановити захід забезпечення позову шляхом зобов`язання ОСОБА_1 забезпечувати можливість у спілкування матері ОСОБА_2 з її малолітнім сином ОСОБА_4 у формі спілкування у відеорежимі «Skype» та «Zoom» на території служби у справах дітей.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 адвокат Секретар О.Л. заяву підтримала, просить суд її задовольнити.

Представник ОСОБА_1 адвокат Микитюк С.М. проти задоволення такої заяви заперечив, оскільки предметом спору як за первісним позовом так і за зустрічним є місце проживання дитини, а не усунення перешкод у спілкуванні із дитиною. Тому, такий захід забезпечення позову не може застосовуватись у цій цивільній справі.

Проаналізувавши подану ОСОБА_2 заяву про забезпечення позову, докази по справі, суд приходить до переконання, що така заява не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову (пункт 3 частини першої статті 151 ЦПК України).

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.

У частині першій статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема позов забезпечується: забороною вчиняти певні дії, іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів. При цьому, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з врахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729 цс 19). Зокрема щодо того, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Як вбачається із доказів по справі 25 травня 2021 року ОСОБА_1 звернувся із позовною заявою до ОСОБА_2 про визначення місця проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком ОСОБА_1 . В подальшому 20 вересня 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про визначення місця проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_2 .

Тобто, у суду є достатні підстави вважати, що між сторонами існує реальний спір щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 .

У свою чергу, у зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 просить суд: визначити місце проживання малолітнього сина сторін; припинити стягнення аліментів за її рахунок на користь ОСОБА_1 на утримання сина сторін; почати стягувати аліменти із ОСОБА_1 на її користь на утримання сина.

Водночас ОСОБА_2 просить застосувати вид забезпечення позову встановленням обов`язку вчинити певні дії, а саме: забезпечувати можливість спілкування матері ОСОБА_2 з її малолітньої дитиною (сином) ОСОБА_4 періодично, у середу: починаючи із 16 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин та п`ятницю починаючи з 10 години 00 хвилин до 12 годин 00 хвилин в приміщенні (на території) Служби у справах дітей Бродівської міської ради Золочівського району Львівської області в присутності фахівця служби, починаючи з дати постановлення цієї ухвали і до остаточного рішення в даній цивільній справі.

Проте, як вбачається судом із змісту заявлених вимог щодо забезпечення позову, останні стосуються інших правовідносин, які можуть бути предметом іншого спору в сімейних правовідносинах визначення способу участі у вихованні дитини одного із батьків. Фактично ОСОБА_2 , визначаючи такий вид та спосіб забезпечення позову, просить суд зобов`язати вчинити іншу сторону дії задля досягнення певного результату вирішення спору про визначення способу участі у вихованні дитини одного із батьків, в той час як такий спір не є предметом розгляду у цій цивільній справі.

І хоча вжиття такого способу забезпечення позову, про який просить заявник, прямої заборони положень частини десятої статті 150 ЦПК України не містить, однак включає в себе змістовну підміну інституту забезпечення позову та невиправдано застосовує наслідки вирішення спору по суті, який мав би досліджуватися судом в іншій категорії сімейних спорів.

За таких обставин, суд, врахувавши вимоги Глави 10 ЦПК України, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо способу та виду забезпечення позову, проаналізувавши докази можливості існування реальної загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, вважає, що ОСОБА_2 перед судом не доведено наявність обґрунтованих ризиків вважати, що в разі невжиття заходів забезпечення позову, про які вона просить суд, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Також суд критично оцінює спосіб забезпечення позову в виді: встановлення обов`язку вчинити певні дії, а саме: забезпечувати можливість спілкування матері ОСОБА_2 з її малолітньої дитиною (сином) ОСОБА_4 . Позаяк такий не відповідає критеріям розумності, обґрунтованості і співмірності вимог заявника щодо забезпечення позову.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із засад цивільного судочинства, зважаючи на дотримання вимог сімейного законодавства України, виходячи із власного переконання, суд приходить до переконання щодо безпідставності заяви ОСОБА_2 у забезпечені позову.

Зважаючи на складність справи, суд вважає за необхідне проголосити вступну та резолютивну частини ухвали. Складання повної ухвали відкласти на п`ять днів.

Керуючись статтями 149-154,353 ЦПК України, суддя,

у х в а л и в :

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Бродівської міської ради, служба у справах дітей Бродівської міської ради - про визначення місця проживання дитини, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, відмовити повністю.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повну ухвалу складено 13.10.2021.

Суддя Б.М. Петейчук