Справа № 463/2245/21
Провадження № 2/463/986/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2021 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі:

головуючого судді Гирич С. В.

за участю секретаря судового засідання Попович Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у м. Львові цивільну справу за позовом Львівського міського комунального підприємства Львівтеплоенерго до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення боргу за послуги з централізованого опалення,

в с т а н о в и в :

представник позивача звернувся до суду із позовом до відповідачів про стягнення боргу за послуги з централізованого опалення за період з 01.09.2016 по 31.04.2019 в розмірі 30 455,69 грн, інфляційні втрати 2 030,46 грн, 3% річних 563,48 грн, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 270 грн.

В обґрунтування поданого позову покликається на те, що відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 . Не зважаючи на небажання відповідачів укласти договір з виконавцем комунальних послуг, їм надаються послуги з централізованого опалення за вказаною адресою. Проте останній вартість наданих послуг не оплачують, внаслідок чого перед позивачем утворилась заборгованість, що порушує права підприємства. Оскільки в позасудовому порядку спір не вирішено, позивач змушений звернутись із позовом до суду.

Ухвалою суду від 2 квітня 2018 року у справі відкрито провадження та призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні.

Відповідач ОСОБА_1 подав суду відзив на позов у якому вказує, що визнає позов лише частково. Не погоджується з тим, що відповідачами вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , які зареєстровані лише як наймачі і в квартирі не проживають. ОСОБА_5 знята з реєстрації в квартирі, а тому є неналежними відповідачами, послугами позивача не користуються. Фактично тільки він з сім`єю проживає в даній квартирі і користується послугами позивача. Також, позивачами не надано належного, допустимого, достовірного та повного доказу щодо плати за надані послуги, не враховані вже проведені виплати, а також важкі обставини, що пов`язані з пандемією. Просить застосувати пропущений позивачем термін позовної давності.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подала клопотання про розгляд справи без її участі.

Відповідачі у судові засідання неодноразово не прибули, хоч про час та місце розгляду справи були належним чином повідомленими шляхом надсилання судових повісток за адресою реєстрації місця проживання, причин неявки не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи не подали. З врахуванням наведеного, поступленням відзиву від одного зі відповідачів, суд вважає, що слід розглянути справу у відсутності відповідачів, на основі наявних доказів.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається із довідки, виданої ЛКП «Дім» №201 від 20 листопада 2018 року (а.с.10), ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , зареєстровані та проживають, а ОСОБА_1 , окрім того, являється власником квартири АДРЕСА_2 . Дані щодо зареєстрованого місця проживання відповідачів підтверджується і відповідями Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України у Львівській області (а.с.34-36).

Відносини у сфері житлово-комунальних послуг врегульовані Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005 року, а також рішеннями органів місцевого самоврядування.

Відповідно до Закону України «Про теплопостачання», Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» є теплопостачальною організацією - суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії.

Як вбачається із матеріалів позову, згідно до п.3 ч.2 ст.21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ЛМКП «Львівтеплоенерго» направлялись примірники договору приєднання, що підтверджується супровідним листом від 08.11.2018 №09-8590 (а.с.11) та від 31.03.2020 №09-3360 (а.с.12), списком рекомендованих листів від 31.03.20 №09-3356 (а.с.13), проте станом на день подання позову договір приєднання відповідачами не підписаний і один із примірників виконавцю не повернено.

Також, як вбачається із позовної заяви та додатків до неї, позивачем надаються послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачу для здійснення оплати за надані послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води був відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 , а також щомісячно направлялися повідомлення про нарахування вартості даної послуг з метою її оплати.

Вказані обставини відповідачами не спростовані та не заперечуються.

В заперечення позовних вимог відповідач ОСОБА_6 покликається на те, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зареєстровані лише як наймачі і в квартирі не проживають, а відповідач ОСОБА_2 знята з реєстрації в квартирі.

Разом з тим, вказані обставини відповідач не підтвердив жодними доказами, більше того таке твердження спростовується наданими позивачем довідкою та відповідями Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України у Львівській області.

Відповідно до частини 6 статті 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Судом встановлено, факт відпуску теплової енергії відповідачу, останні не заперечили про те, що такі послуги надавалися.

Так, у положенні статті 13 Конституції України зазначено, що власність зобов`язує. Вказана норма кореспондує зі статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ч.5 ст.13 Закону України «Про житло-комунальні послуги» від 09.11.2017, відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем.

Крім того, згідно ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017, споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від Об. 06.2018р в справі №302/1315/14-ц, та в постанові Верховного Суду України від 27.01.2016 року у справі №6-2864цс15)

Згідно пункту 3 Правил користування тепловою енергією передбачено, що споживач теплової енергії - фізична особа, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору; відповідно до статті 1 Закону України "Про теплопостачання" споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору. З аналізу пункту 44 Правил вбачається, що термін споживач застосовується в значно ширшому значенні, оскільки він також розповсюджується і на осіб, які використовують теплову енергію без укладення договору на теплопостачання. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Як вбачається із відомості про нарахування та оплату послуг, у відповідачів перед позивачем утворилась заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01.09.2016 по 31.04.2019 у розмірі 30 455,69 грн.

Суд вважає, що доводи відповідача щодо неврахування частини платежів також є безпідставною та необґрунтованою, оскільки вказані вище відомості містять дані про часткову оплату заборгованості, а доказів на підтвердження здійснення інших платежів відповідачем суду не надано.

Відповідно до ст.129 Конституції України, ст.3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ст.3 ч.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є підставними, оскільки дійсно відповідачі зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги, разом з тим такі не оплачували, у зв`язку із чим утворилась заборгованість.

Окрім цього, суд погоджується з доводами позивача про те, що виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до вказаної правової норми боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, з відповідачів також підлягає до стягнення інфляційні втрати в розмірі 2 030,46 грн. та 3% річних в розмірі 563,48 грн., що нараховані на суму заборгованості.

Щодо застосування строків позовної давності слід зазначити наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, ЛМКП «Львівтеплоенерго» звернулося до Личаківського районного суду м. Львова із заявами про видачу судових наказів № 09-1426 від 27.02.2018 та №09-7402 від 21.05.2019 про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з централізованого опалення в підсумований період по двом заявам з 01.09.2016р. по 31.04.2019 р. у розмірі 30 455.69 грн., інфляційних втрат - 2 030.46 грн., 3% річних - 563.48 грн., а також витрати по сплаті судового збору.

Ухвалами Личаківського районного суд м. Львова вказані судові накази скасовано.

Дійсно, відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Разом з тим, слід зазначити, що системний аналіз чинного законодавства вказує на те, що звернення до суду з заявою про видачу судового наказу є підставою для переривання строку позовної давності в розумінні ч. 2 спи 264 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів за заявою особи, якій належить право такої вимоги.

Ураховуючи те, що судовий захист кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особової форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності Таким чином, якщо особа звернулась до суду за видачею судового наказу, то строк позовної давності переривається за 3 роки (якщо більший строк позовної давності не встановлений договором між сторонами) до часу звернення до суду за видачу судового наказу. В даному випадку, позивач має право звернутись до суду протягом трирічного строку після скасування судового наказу для того щоб стягнути заборгованість за період до переривання строку позовної давності.

Окрім цього, відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Наведене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 24 квітня 2019 року у справі №523/10225/15-ц (провадження № 14-159цс19).

Таким чином, оскільки позивач неодноразово звертався із заявами про видачу судового наказу, окрім цього відповідачі частково здійснювали оплату наданих послуг, що свідчать про визнання обов`язку по оплаті послуг за послуги з централізованого опалення, що стверджується розрахунком нарахувань та про що зазначає у відзиві сам відповідач, а тому суд приходить до переконання, що підстав для застосування строків позовної давності немає.

Крім цього, відповідно до положень ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, з врахуванням задоволення позову, слід стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати - судовий збір в загальному розмірі 2 270 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 81, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

позов задоволити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» заборгованість за послуги з централізованого опалення у розмірі 30 455,69 грн., інфляційні втрати - 2 030,46 грн., 3% річних 563,48 грн., а всього 33 049,63 грн., а також судовий збір - 2270 грн.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга позивачем протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення до Львівського апеляційного суду або через місцевий суд до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

позивач: Львівське міське комунальне підприємство Львівтеплоенерго, код ЄДРПОУ- 05506460, місцезнаходження: 79040, м. Львів, вул. Д. Апостола, 1;

відповідач:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП- НОМЕР_2 ;

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП - НОМЕР_3 ;

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП - НОМЕР_4 .

Суддя: Гирич С. В.