Постанова

Іменем України

12 жовтня 2021 року

м. Київ

справа № 554/3200/18

провадження № 61-17416св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Литвиненко І. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - комунальне підприємство «Полтава-Сервіс» Полтавської міської ради,

третя особа - приватне підприємство «Карсад 1»,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу приватного підприємства «Карсад 1» на постанову Полтавського апеляційного суду від 28 жовтня 2020 року у складі колегії суддів: Лобова О. А., Дорош А. І., Триголова В. М., у справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Полтава-Сервіс» Полтавської міської ради, третя особа - приватне підприємство «Карсад 1», про визнання права власності.

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, після уточнення та збільшення позовних вимог, остаточно просив:

- визнати за ПП «Карсад 1» право власності на об`єкти нерухомого майна, що знаходяться на автостоянці за адресою: АДРЕСА_1 у складі громадського будинку (вбиральня) літ. «Б-1» загальною площею 1,2 кв. м, огорожа № 1, площею 247,5 кв. м, огорожа № 2 площею 87,8 кв. м, ворота № 3 площею 9,2 кв. м, замощення № 4, бордюр № 5, електроопори освітлення № 6 залізобетон, кількість - 4 штуки, що розміщені на земельній ділянці загальною площею 2 731 кв. м, кадастровий номер :18:001:0470 (опис меж - від А до А землі міської ради, загального користування відповідно до кадастрового плану земельної ділянки);

- визнати за ПП «Карсад 1» право власності на об`єкти нерухомого майна, що знаходяться на автостоянці за адресою: АДРЕСА_1 у складі: громадського будинку бокс-сторожка літ. «А, А-1» загальною площею 102,9 кв. м, в тому числі 1 - коридор площею 8,3 кв. м, 2 - кімната площею 9,1 кв. м, 3 - кімната площею 9,4 кв. м, 4 - коридор площею 7,0 кв. м, 5 - кімната площею 4,0 кв. м, 6 - кімната площею 9,3 кв. м, 7 - приміщення площею 52,3 кв. м, 8 - кладова площею 1,8 кв. м, 9 - кладова площею 1,7 кв. м; «а» - навіс площею 24,5 кв. м, що розміщений на земельній ділянці загальною площею 161 кв. м;

- визнати за ПП «Карсад 1» право власності на об`єкти нерухомого майна, що знаходяться на автостоянці за адресою: АДРЕСА_2 в у складі: громадського будинку (охорони) літ. «А-1» загальною площею 7,2 кв. м, огорожа № 1 площею 303 кв. м, ворота № 2 площею 11,4 кв. м, ворота № 3 площею 6,5 кв. м, замощення № 4, асфальтобетон, бордюр № 5, електроопори освітлення № 6 (залізобетон, кількістю 3 штуки), що розміщені на земельній ділянці загальною площею 2 007 кв. м.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 посилався на те, що у 1990 році збудовано автостоянку «Сади-2» за адресою: АДРЕСА_1 , яка складалася з двох окремих майданчиків, але мала одну юридичну адресу та перебувала на балансі ГЖЕД. В подальшому виконавчий комітет Полтавської міської ради передав орендному підприємству «Карсад» дану автостоянку «Сади-2» площею 0,41 га на умовах оренди та надав дозвіл на виконання будівельних робіт на влаштування автостоянки. Було добудовано та реконструйовано існуючі автостоянки, здійснено асфальтове замощення, укладено бордюрний камінь, встановлені залізні ворота, залізну огорожу, електроопори освітлення; добудовано бокс-сторожку для персоналу автостоянки.

Всі будівельні роботи проведено за особисті кошти підприємства. В 2006 році було створено ПП «Карсад», в 2009 році ПП «Карсад 1», з яким в подальшому і укладалися договори оренди для експлуатації та обслуговування автостоянок та договори про співробітництво.

Позивач вказував, що він є директором ПП «Карсад 1» і був директором ОП «Карсад» та ПП «Карсад». Зазначав, що іншого способу визнати право власності на об`єкти нерухомого майна, ніж судовий, він не має.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Октябрського районного суду міста Полтави від 24 вересня 2018 року у складі судді Тімошенко Н. В. позов ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі.

Визнано за ПП «Карсад 1» право власності на об`єкти нерухомого майна, що знаходяться на автостоянці за адресою: АДРЕСА_1 у складі: громадського будинку (вбиральня) літ. «Б-1» загальною площею 0,7 кв. м, огорожа № 1, площею 247,5 кв. м, огорожа № 2 площею 87,8 кв. м, ворота № 3 площею 9,2 кв. м, замощення № 4 площею 2,295 кв. м, (замощення асфальтобетонне, одношарова основа, товщиною 12 см, із щебнем фракції 70-120), бордюр № 5 довжиною 74,32 п. м, (бордюр з бетону), електроопори освітлення № 6 залізобетон, кількість - 4 шт, що розміщені на земельній ділянці загальною площею 2 731 кв. м, кадастровий номер :18:001:0470 (опис меж - від А до А землі міської ради, загального користування відповідно до кадастрового плану земельної ділянки).

Визнано за ПП «Карсад 1» право власності на об`єкти нерухомого майна, що знаходяться на автостоянці за адресою: АДРЕСА_2 в в складі: громадського будинку (будівля охорони) літ. «А-1» загальною площею 4,9 кв. м, огорожа № 1 площею 303 кв. м, ворота № 2 площею 11,4 кв. м, ворота № 3 площею 6,5 кв. м, замощення № 4 площею 2 005 кв. м, (замощення асфальтобетонне, одношарова основа, товщиною 12 см, із щебнем фракції 70-120), бордюр № 5 довжиною 90 п. м, (бордюр з бетону), електроопори освітлення № 6 (залізобетон, кількість - 3 шт), що розміщені на земельній ділянці загальною площею 2 007 кв. м, кадастровий номер :18:002:0001 (опис меж від А до Б землі міської ради, загального користування, від Б до А м. Полтава, на розі вулиць Нікітченка та Героїв АТО відповідно до кадастрового плану земельної ділянки).

Визнано за ПП «Карсад 1» право власності на об`єкт нерухомого майна, за адресою: АДРЕСА_1 у складі: громадського будинку бокс-сторожка літ. «А, А-1» загальною площею 102,9 кв. м, в тому числі 1 - коридор площею 8,3 кв. м, 2 - кімната площею 9,1 кв. м, 3 - кімната площею 9,4 кв. м, 4 - коридор площею 7,0 кв. м, 5 - кімната площею 4,0 кв. м, 6 - кімната площею 9,3 кв. м, 7 - приміщення площею 52,3 кв. м, 8 - кладова площею 1,8 кв. м, 9 - кладова площею 1,7 кв. м; «а» - навіс площею 24,5 кв. м, що розміщений на земельній ділянці загальною площею 161 кв. м (опис меж - від А до Б земельна ділянка АДРЕСА_1 ; від Б до А землі міської ради, вул. Нікітченка відповідно до кадастрового плану земельної ділянки).

Ухвалою Октябрського районного суду міста Полтави від 04 грудня 2018 року у складі судді Тімошенко Н. В. роз`яснено рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 24 вересня 2018 року, вказано, що об`єкти нерухомого майна, що знаходяться на автостоянці за адресою: АДРЕСА_1 у складі: громадського будинку (вбиральня) літ. «Б-1» загальною площею 0,7 кв. м, огорожа № 1, площею 247,5 кв. м, огорожа № 2 площею 87,8 кв. м, ворота № 3 площею 9,2 кв. м, замощення № 4 площею 2,295 кв. м, (замощення асфальтобетонне, одношарова основа, товщиною 12 см, із щебнем фракції 70-120), бордюр № 5 довжиною 74,32 п. м, (бордюр з бетону), електроопори освітлення № 6 залізобетон, кількість - 4 шт, що розміщені на земельній ділянці загальною площею 2 731,0 кв. м, кадастровий номер :18:001:0470 (опис меж від А до А землі міської ради, загального користування відповідно до кадастрового плану земельної ділянки), визнано за ПП «Карсад 1», яке зареєстровано в Державному реєстрі нерухомого майна України.

Об`єкти нерухомого майна, що знаходяться на автостоянці за адресою: АДРЕСА_2 , 2 ПП «Карсад 1», яке зареєстровано в Державному реєстрі нерухомого майна України в складі: громадського будинку (будівля охорони) літ. «А-1» загальною площею 4,9 кв. м, огорожа № 1 площею 303 кв. м, ворота № 2 площею 11,4 кв. м, ворота № 3 площею 6,5 кв. м, замощення № 4 площею 2 005 кв. м, (замощення асфальтобетонне, одношарова основа, товщиною 12 см, із щебнем фракції 70-120), бордюр № 5 довжиною 90 п. м, (бордюр з бетону), електроопори освітлення № 6 (залізобетон, кількість - 3 шт) розміщені на земельній ділянці загальною площею 2007 кв. м, кадастровий номер :18:002:0001 (опис меж від А до Б землі міської ради, загального користування, від Б до А м. Полтава, на розі вулиць Нікітченка та Героїв АТО відповідно до кадастрового плану земельної ділянки).

Об`єкт нерухомого майна, за адресою: АДРЕСА_1 , яке зареєстровано в Державному реєстрі нерухомого майна України у складі: громадського будинку бокс-сторожка літ. «А, А-1» загальною площею 102,9 кв. м. в тому числі 1 - коридор площею 8,3 кв. м, 2 - кімната площею 9,1 кв. м, 3 - кімната площею 9,4 кв. м, 4 - коридор площею 7,0 кв. м, 5 - кімната площею 4,0 кв. м, 6 - кімната площею 9,3 кв. м, 7 - приміщення площею 52,3 кв. м, 8 - кладова площею 1,8 кв. м, 9 - кладова площею 1,7 кв. м; «а» - навіс площею 24,5 кв. м, розміщений на земельній ділянці загальною площею 161 кв. м (опис меж від А до Б земельна ділянка АДРЕСА_1 ; від Б до А землі міської ради, вул. Нікітченка відповідно до кадастрового плану земельної ділянки).

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що право власності ПП «Карсад 1» на вказане в позові майно підлягає судовому захисту шляхом визнання на нього права власності на підставі статей 328, 392 ЦК України.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 28 жовтня 2020 року рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 24 вересня 2018 року та ухвалу Октябрського районного суду міста Полтави від 04 грудня 2018 року про роз`яснення рішення суду скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що у цій справі заявлена вимога про визнання права власності на об`єкти, які розташовані на земельних ділянках комунальної власності, а тому належним відповідачем у спірних правовідносинах має бути Полтавська міська рада як власник земельних ділянок, тобто позов пред`явлений до неналежного відповідача.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2020 року до Верховного Суду, ПП «Карсад 1», посилаючись на порушення норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції, а рішення та ухвалу суду першої інстанції залишити в силі.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 25 листопада 2020 року відкрито касаційне провадження у зазначеній справі та витребувано її із Октябрського районного суду міста Полтави.

11 грудня 2020 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Литвиненко І. В.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції не повно з`ясовано обставини справи та досліджено докази.

В касаційній скарзі заявник посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України. Зокрема вказує, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 13 листопада 2019 року у справі № 686/22924/16-ц, від 27 грудня 2019 року у справі № 573/595/17, а саме щодо необхідності урахування принципу добросовісності.

Суд не врахував недобросовісність дій Полтавської міської ради, яка делегувала свої повноваження щодо реалізації прав власника земельної ділянки КП «Полтава-Сервіс», з яким ПП «Карсад 1» укладало договори та яке визнало позов у повному обсязі. У цьому контексті суд не звернув увагу на те, що КП «Полтава-сервіс» є підприємством, яке реалізує функції Полтавської міської ради, її виконавчого комітету та Управління житлового-комунального господарства.

09 січня 2014 року між ПП «Карсад 1» та Полтавською обласною організацією Всеукраїнської спілки автомобілістів укладено угоду про сплату компенсації та звільнення автостоянок. Саме КП «Полтава-Сервіс» стало ініціатором купівлі ПП «Карсад 1» спірного майна у Всеукраїнської спілки автомобілістів.

Крім того, апеляційний суд не урахував правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/16246/17 та від 14 квітня 2020 року у справі № 755/16893/16-ц.

Заявник звертає увагу на те, що Полтавська міська рада подала апеляційну скаргу як особа, яка не брала участі у розгляді справи. Разом з тим, суд першої інстанції не вирішував питання про її права чи обов`язки, оскільки рада делегувала свої повноваження КП «Полтава-Сервіс». В порушення норм процесуального права суд апеляційної інстанції прийняв до розгляду апеляційну скаргу, подану з пропуском строку на апеляційне оскарження за відсутності поважних причин для його поновлення.

Відзив на касаційну скаргу

У грудні 2020 року Полтавська міська рада засобами поштового зв`язку подала відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що протоколом засідання технічної Ради при міськвиконкомі від 29 листопада 1995 року вирішено Октябрському райвиконкому рекомендувати тимчасово виступити землекористувачем платної автостоянки та визначити і оформити через міськвиконком в установленому порядку остаточне землекористування (т. 1 а. с. 79).

28 грудня 1995 року листом головного архітектора міста Полтави № 11-16/2663-2550 повідомлено директора ОП «Карсад» ОСОБА_1 , що відповідно до рішення засідання технічної Ради при міськвиконкомі від 29 листопада 1995 року запропоновано йому представити проектні пропозиції по впорядкуванню орендованої території автостоянки, самовільної будівлі за її межами (т. 1 а. с. 78).

Листом першого заступника голови виконкому Полтавської міської ради № 01-26/5801 від 21 листопада 1996 року повідомлено директора ОП «Карсад» ОСОБА_1 про те, що на черговому засіданні виконкому буде розглянуто проект рішення «Про передачу ОП «Карсад» земельної ділянки на АДРЕСА_1 , для розміщення автостоянки» (т. 1 а. с. 70).

Рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради № 421 від 25 грудня 1996 року «Про передачу орендному підприємству «Карсад» земельної ділянки по АДРЕСА_1, для розміщення автостоянки», надано дозвіл госпрозрахунковій житло-експлуатаційній дільниці № 10 списати з балансу автостоянку «Сади-2», загальною площею 0,41 га, яка розміщена на АДРЕСА_1 , її передано ОП «Карсад» на умовах оренди строком на п`ять років, зобов`язано ОП «Карсад» провести оздоблення приміщення охорони, відповідно до розробленого проекту, скорегувати матеріали інвентаризації земельної ділянки автостоянки і представити на розгляд міськвиконкому, через міське управління по земельним ресурсам і земельній реформі оформити договір на право тимчасового користування земельною ділянкою, в інспекції державного архітектурно-будівельного контролю одержати дозвіл на будівництво. Контроль за виконанням цього рішення покладено на Октябрський райвиконком (т. 1 а. с. 8).

14 лютого 1997 року ОП «Карсад» було отримано погодження ескізного проекту автостоянки на АДРЕСА_4 , видане Головним управлінням архітектури і містобудування (т. 1 а. с. 69).

28 травня 1998 року Полтавською міською інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю надано ОП «Карсад» дозвіл № 35-98 до 31 грудня 1998 року на виконання будівельних робіт. Основними етапами робіт зазначено: цегляна кладка стін, монтаж плит перекриття (т. 1 а. с. 9).

Відповідно до рахунку-фактури № 18 від 12 травня 1995 року, кошторису № 61-98, рахунку № 3240 від 23 липня 1993 року в період 1993-1995 років на ділянках ОП «Карсад» проведено різні будівельні та інвентаризаційні роботи ПП «Володимир 56», ПП «Полтавінстрансбуд», ПП «Укрвосток ГІІНТІЗ», а саме добудовано бокс-сторожку за кошти ОП «Карсад» (т. 1 а. с. 71-76).

Рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради № 09 від 22 січня 2003 року «Про оформлення права користування земельними ділянками» було продовжено ОП «Карсад» термін користування земельними ділянками на правах оренди на АДРЕСА_1 для розміщення та експлуатації автостоянки загальною площею 0,4925 га (т. 1 а. с. 68).

13 березня 2006 року ОП «Карсад» припинено та створено ПП «Карсад» (т. 1 а. с. 55, 56).

З 2006 по 2009 роки між виконавчим комітетом Полтавської міської ради як орендодавцем та ПП «Карсад» як орендарем укладалися договори оренди землі для експлуатації та обслуговування автостоянок (т. а. с. 51-54).

В 2009 року створено ПП «Карсад 1» (т. 1 а. с. 63).

До 2011 року ПП «Карсад 1» укладало договори оренди землі на вказану автостоянку безпосередньо з Полтавською міською радою. В 2011 році утворено КП «Полтава-Сервіс», який став фактичним розпорядником земельних ділянок, на яких розташовані автостоянки та переукладено відповідно договір оренди між ПП «Карсад 1» та КП «Полтава-Сервіс».

Рішенням Полтавської міської ради від 07 вересня 2011 року «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки для влаштування тимчасових комунальних автостоянок по АДРЕСА_5 орієнтовною площею 0,1299 га; по АДРЕСА_6 , орієнтовною площею 0,3980 га; по проспекту Миру, орієнтовною площею 0,4522 га (до моменту виникнення необхідності звільнення земельної ділянки в зв`язку з будівництвом житлового будинку); по вул. Фрунзе орієнтовною площею 0,2994 га; по вул. Героїв Сталінграду , орієнтовною площею 0,2997 га; по вул. Колективній , орієнтовною площею 0,2033 га» надано дозвіл КП «Полтава-Сервіс» Полтавської міської ради дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки, для влаштування тимчасових комунальних автостоянок. З метою впорядкування адресного плану міста надано земельній ділянці для влаштування тимчасової комунальної автостоянки адресу (т. 1 а. с. 94).

Рішеннями адміністративної колегії Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 02/76/1-рш та № 02/77/1-рш від 09 серпня 2016 року «Про надання дозволу на узгоджені дії» було надано дозволи на узгоджені дії між КП «Полтава-Сервіс» Полтавської міської ради та ПП «Карсад 1» у вигляді виконання умов договорів про співробітництво на комунальній автостоянці на АДРЕСА_1 та автостоянці на АДРЕСА_2 строком на три роки (т. 1 а. с. 88-93).

Договором № 6 про співробітництво від 09 серпня 2016 року КП «Полтава-Сервіс» Полтавської міської ради з метою ефективної роботи по створенню та облаштуванню додаткових місць для зберігання автотранспорту на комунальній автостоянці на АДРЕСА_1 передало ПП «Карсад 1» права по організації та створенню належних умов для зберігання автотранспорту на АДРЕСА_1, а ПП «Карсад 1» зобов`язалося в компенсацію за використання цих прав сплатити КП «Полтава-Cервіс» Полтавської міської ради грошові кошти (т. 1 а. с. 60, 61).

09 серпня 2016 року укладено договір № 2 про співробітництво між КП «Полтава-Сервіс» Полтавської міської ради та ПП «Карсад 1», відповідно до якого КП «Полтава-Сервіс» Полтавської міської ради передало ПП «Карсад 1» права по організації та створенню належних умов для зберігання автотранспорту на комунальній автостоянці на вул. Нікітченка 2-в, а ПП «Карсад 1» зобов`язалося в компенсацію за використання цих прав сплатити КП «Полтава-Сервіс» Полтавської міської ради грошові кошти (т. 1 а. с. 58, 59).

Відповідно до висновків експерта № 4, 5 експертного оціночного-будівельного та будівельно-технічного дослідження групи інвентарних об`єктів на АДРЕСА_1 та на АДРЕСА_2 від 20 березня 2018 року, виконаних судовим експертом Авдєєвою Н. М., технічний стан групи інвентарних об`єктів на АДРЕСА_1 та на АДРЕСА_2, що розміщені на території КП «Полтава-Сервіс» Полтавської міської ради задовільний (т. 1 а. с. 10-43).

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції без змін, оскільки її ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту порушених цивільних прав, серед яких, зокрема, передбачено й припинення дій, що порушують право.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20) вказано, що відповідно до частин першої, другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Разом із тим, частиною першою статті 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).

Згідно зі статтею 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд починається спочатку.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї обставини є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Для визнання відповідача неналежним, крім названої обставини, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, тобто належного відповідача.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

У постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) Велика Палата Верховного Суду вказала, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Тобто, визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178цс18), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (провадження № 14-392цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (провадження № 14-512цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18).

Враховуючи, що позивач звертаючись до суду із вказаним позовом просив визнати право власності на об`єкти нерухомого майна, які розташовані на земельних ділянках комунальної власності, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що належним відповідачем у цих спірних правовідносинах має бути Полтавська міська рада як власник цих земельних ділянок, оскільки КП «Полтава-Сервіс» лише орендує у Полтавської міської ради вказані земельні ділянки, тобто позов пред`явлений до неналежного відповідача.

Крім того, відповідно до частини першої статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Верховний Суд зауважує, що звернення з позовом про визнання права власності за третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору (ПП «Карсад 1»), є процесуально недопустимим. Правом на звернення до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб, з набуттям статусу позивача у справі, наділені органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи лише у випадках, встановлених законом, та з наданням відповідних документів, що передбачають наявність таких підстав (частини перша, п`ята статті 56 ЦПК України).

Ураховуючи зазначене, правильними є висновки апеляційного суду про відмову у задоволенні позову, оскільки також відсутні порушене право чи інтерес у ОСОБА_1 .

Перевіряючи наведені заявником підстави для відкриття касаційного провадження, зокрема, що суд апеляційної інстанції застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 13 листопада 2019 року у справі № 686/22924/16-ц, від 27 грудня 2019 року у справі №573/595/17, від 16 вересня 2020 року у справі № 200/16246/17 та від 14 квітня 2020 року у справі № 755/16893/16-ц, Верховний Суд вважає їх необґрунтованими, оскільки зазначені постанови прийняті за інших встановлених судами фактичних обставин справи.

У справі, яка переглядається, судом апеляційної інстанції правильно встановлено відсутність порушеного права чи інтересу позивача ОСОБА_1 , який подаючи позов від свого імені просив визнати право власності на спірне майно за третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог - ПП «Карсад 1», а також позов пред`явлено до неналежного відповідача.

Неспроможними є також аргументи заявника про безпідставне відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Полтавської міської ради, яка не брала участі у справі, та на його думку, пропустила строк на апеляційне оскарження за відсутності поважних причин.

Судами попередніх інстанцій установлено, що земельні ділянки належать до комунальної власності територіальної громади м. Полтави та були передані КП «Полтава-Сервіс» у користування для організації тимчасової комунальної автостоянки.

Частиною першою статті 13 Конституції України передбачено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Судовий захист прав місцевого самоврядування є одним із основних принципів місцевого самоврядування (стаття 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Ураховуючи, що судом першої інстанції помилково було вирішено питання про права та обов`язки Полтавської міської ради, яка не була залучена до участі у справі та не була повідомлена про розгляд справи, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність у Полтавської міської ради права на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції та поновлення їй строку на апеляційне оскарження. Зазначене відповідає принципам цивільного судочинства та забезпечення права особи на справедливий судовий розгляд, закріпленого у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладено у мотивувальній частині постанови суду апеляційної інстанції, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.

Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Російської Федерації», «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновку суду апеляційної інстанції.

Вищевикладене свідчить про те, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, немає підстав для нового розподілу судових витрат.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на вищевказане колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу приватного підприємства «Карсад 1» залишити без задоволення.

Постанову Полтавського апеляційного суду від 28 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький
В. С. Висоцька
І. В. Литвиненко