Справа № 626/996/20
Провадження № 2-др/626/8/21
У Х В А Л А

Іменем України

12.10.2021 року м. Красноград

Красноградський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Гусара П.І.,

за участю секретаря Івашкіної Т.В.,

представника позивача адвоката Гапона О.Я.,

представника відповідача адвоката Воробйова О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Краснограді заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Воробйова Олексія Володимировича про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовною заявою Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Воробйов О.В. звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 626/996/20 за позовною заявою Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме просить:

- ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з АТ «Райффайзен Банк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 168000,00 грн та судовий збір.

Заява обґрунтована тим, що ухвалою Красноградського районного суду Харківської області від 14.07.2021 року у справі №626/996/20 позовну заяву АТ «Райффайзен Банк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором залишено без розгляду. Між Адвокатським об`єднанням «Джастлікторз» 19 березня 2021 року укладений договір про надання правової допомоги №46/1/21, предметом якого стало надання ОСОБА_1 правової допомоги і представництва її інтересів під час судового розгляду в усіх справах. Відповідно до Договору №46/1/21 від 19 березня 2021 року та Додаткової угоди №1 до договору №46/21 від 19 березня 2021 року розмір понесених витрат відповідачем за надану правову допомогу адвокатським об`єднанням становить 168000,00 грн. Відповідно опису наданих послуг, що міститься в акті про надання правової допомоги №1 адвокатським об`єднанням надано повну та всебічну правову допомогу ОСОБА_1 для захисту її прав. Матеріалами справи та актом №1 від 27.07.2021 підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення нею витрат в суді першої інстанції. Копія квитанції від 26 березня 2021 року підтверджує сплату ОСОБА_1 авансу гонорару у розмірі 28000,00 грн, а вищевказаний акт та встановлений рахунок підтверджує виникнення зобов`язання зі сплати 140000,00 грн, залишку суми гонорару, а отже з позивача підлягає стягненню на користь відповідача 168000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу та понесені витрати на судовий збір.

Представник АТ «Райффайзен Банк» - адвокат Гапон О.Я. подав заперечення проти ухвалення додаткового рішення у справі, в яких просить відмовити у задоволені заяви в повному обсязі. Послався на те, що представник відповідача звернувся до суду з заявою про винесення додаткового рішення, проте заява про ухвалення додаткового рішення із стягнення витрат на правову допомогу і судового збору не відповідає фактичним обставинам справи і процесуальному законодавству. Вказує на те, що неподання відповідачем разом з першою заявою по суті спору попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які вона понесла і які очікувала понести в зв`язку із розглядом справи, є підставою для відмови у задоволенні заяви. Вважає, що сума на правничу допомогу є необґрунтовано перевищеною та відсутня співмірність витрат на оплату послуг адвоката, а отже заявлена представником відповідача сума для компенсації не відповідає визначеним ст. 137 ЦПК України засадам розумності та співмірності. Надані адвокатом документи не містять розрахунку вартості виконаної адвокатом роботи. Стороною відповідача не надано доказів про об`єми наданих послуг та понесених витрат. Тобто стороною відповідача не доведений відповідними доказами розмір судових витрат.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Воробйов О.В. подав письмові пояснення щодо заперечень представника позивача про ухвалення додаткового рішення в яких вказав на те, що відповідачем надано суду усі необхідні документи, які встановлюють розмір понесених судових витрат у зв`язку із розглядом позовної заяви шахрайського характеру. Також у заяві про ухвалення додаткового рішення зверталась увага на порядок встановлення судових витрат у разі наявності гонорару (домовленості клієнта та адвоката) у твердій грошовій сумі, зокрема у постановах Верховного Суду від 30.06.2021 від 30.06.2021 року у справі №359/407/19 та від 28.12.2020 року у справі №640/18402/19. З огляду на це, орієнтовний розрахунок судових витрат не є граничним, а сторона не є обмеженою у доведенні фактичних сум, про що відповідачем надано докази.

Представник позивача адвокат Гапон О.Я. подав повторно до суду 11.10.2021 року заперечення проти заяви про ухвалення додаткового рішення в яких просить відмовити в задоволенні вказаної заяви з підстав викладених раніше у запереченнях.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Воробйов О.В. заяву про ухвалення додаткового рішення з питань понесених судових витрат підтримав в повному обсязі, на задоволенні заяви наполягав з підстав викладених у заяві та додаткових поясненнях.

Представник позивача АТ «Райффайзен Банк» - адвокат Гапон О.Я. в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення з АТ «Райффайзен Банк» судових витрат з підстав викладених ним у поданих до суду запереченнях, а також додатково пояснив, що позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором банком був поданий через технічну помилку, але відразу як тільки було виявлено вказану помилку позивач подав відповідно до процесуального законодавства заяву про залишення позову без розгляду.

Розглянувши заяву про ухвалення додаткового рішення суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 14.07.2021 року ухвалою Красноградського районного суду Харківської області позовну заяву Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, так як позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду (а.с. 50).

Частинами 1, 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, крім інших, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Суд звертає увагу на те, що відсутність ухваленого рішення по суті спору у справі не є перешкодою для компенсації понесених відповідачем витрат на правову допомогу за рахунок позивача.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Разом з тим, згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Згідно з частиною шостою статті 142 ЦПК України у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Відповідно до частини дев`ятої статті 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 38 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. При цьому саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.

Зазначені положення гарантують особі право на звернення до суду за захистом та право на позов. ЦПК України передбачає компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у випадку необґрунтованих дій позивача.

Залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія - це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України. При цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви.

Звернення до суду із позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову. Саме факт подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, оскільки це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.

Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

Добросовісні дії позивачів, спрямовані на захист їх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, не можна вважати необґрунтованими, оскільки вони вчинені при здійсненні конституційного права на судовий захист.

Суд вважає, що залишення позовної заяви без розгляду на підставі заяви позивача, не може визнаватися необґрунтованими діями позивача при розгляді справи.

Верховний Суд у своїй постанові від 12 листопада 2020 року у справі № 359/9512/17 зробив висновок, що з системного тлумачення положень частин п`ятої, шостої статті 142, частини дев`ятої статі 141 ЦПК України вбачається, що необґрунтовані дії позивачів як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивачів, які свідчать про зловживання процесуальними правами.

Верховний Суд у постанові від 26.09.2018 по справі № 148/312/16-ц дійшов висновку, що для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується. На необхідності доведення та встановлення саме необґрунтованих дій позивача для застосування ч. 5 ст. 142 ЦПК України вказано також в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020, справа № 464/104/16-ц.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі (ч.2 ст.44 ЦПК України).

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (ч.3 ст.44 ЦПК України).

При цьому заява про ухвалення додаткового рішення про відшкодування судових витрат взагалі не містить доводів і доказів необґрунтованості дій позивача.

Позов АТ «Райффайзен Банк» був залишений без розгляду не з підстав зловживання ним своїми процесуальними правами, а з підстави подання ним відповідно до процесуального законодавства заяви про залишення позовної заяви без розгляду.

Суд повторно наголошує, що доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, ч. 1 ст. 55 Конституції України, п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч. 1 ст. 4 ЦПК України.

Звертаючись до суду позивач обґрунтував в позовній заяві свої вимоги та виклав обставини, на підставі яких заявляв вказані ним позовні вимоги, сплатив судовий збір у повному обсязі.

Зокрема позивач користувався належними та гарантованими правами на звернення до суду, подана ним позовна заява відповідала вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України, тому такі дії не є необґрунтованими та понесені в зв`язку з ними витрати відповідача на правову допомогу не є такими, що здійснені внаслідок необґрунтованих дій позивача. Підготовка клопотань сторони відповідача також була здійснена на виконання належних відповідачу процесуальних прав, а тому такі витрати також не є такими, що вчинені в зв`язку з необґрунтованими діями позивача.

Разом з тим, подана представником відповідача заява не містить доводів і доказів необґрунтованості дій позивача. Подання заяви про залишення позову без розгляду не може бути розцінено як необґрунтовані дії позивача, адже це його право, передбачене цивільним процесуальним законодавством України, яке не містить обмежень у його реалізації.

При цьому залишаючи позов без розгляду у справі № 626/996/20, суд факт зловживання позивачем його процесуальними правами не встановлював.

При постановленні ухвали про залишення позову без розгляду суд також не перевіряв підстави подання заяви про залишення позову без розгляду, так як це є диспозитивним правом позивача, яке ним було реалізоване, за його поясненнями, після виявлення технічної помилки в процесі розгляду позовної заяви.

При цьому суд враховує, що саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтованість дій позивача, а отже умисних дій відповідача судом не встановлено.

Враховуючи, що судом не встановлено обставин, за яких відповідачем було понесено витрати на правову допомогу саме внаслідок необґрунтованих дій позивача, суд вважає за необхідне відмовити представнику відповідача ОСОБА_1 адвокату Воробйову Олексію Володимировичу у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування судових витрат.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На підставі викладеного та керуючись ст. 141, 142 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви представнику відповідача ОСОБА_1 адвокату Воробйову Олексію Володимировичу про ухвалення додаткового рішення відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення в Харківський апеляційний суд.

Повний текс ухвали складено 13.10.2021 року.

Суддя