УХВАЛА

про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України

11.10.2021р. Херсонський міський суд Херсонської області в складі

головуючої судді Зуб І.Ю.,

при секретарі Щербань А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву адвоката Вуйка Віктора Анатолійовича в інтересах ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, стягувач: ОСОБА_2 , заінтересована особа: Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), -

ВСТАНОВИВ:

20.09.2021 року до суду надійшла заява адвоката Вуйка Віктора Анатолійовича в інтересах ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, стягувач: ОСОБА_2 , заінтересована особа: Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Подання мотивоване тим, що на виконанні в ВДВС Ленінського управління юстиції в м. Севастополі знаходиться зведене виконавче провадження, яке відкрито на підставі судового виконавчого листа № 2702/9953/12 виданого 14.06.2013 року Гагарінським районним судом м. Севастополя про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частини всіх видів заробітку, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з 18.10.2012 року і до досягнення дитиною повноліття.

У відповідь на адвокатський запит було отримано лист відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одесса) № 19770 від 19.09.2021 року у якому зазначено, що згідно автоматизованої системи виконавчого провадження (спецрозділ) у ВДВС Ленінського РУЮ міста Севастополя зареєстровано ВП № 39431954 щодо виконавчого листа № 2702/9953/12 від 14.05.2013 Гагарінського районного суду, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , резолютивна частина виконавчого документа не відображена, стан ВП не встановлено.

З урахуванням викладених обставин, просить тимчасове обмеження громадянину ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у праві виїзду за межі України, застосоване на підставі ухвали Гагарінського районного суду м. Севастополя від 25.12.2013 року у справі №2702/9953/12- скасувати.

Представник заявника подав до суду заяву в якій просить справу розглядати без його участі, заяву задовольнити у повному обсязі.

Представник заінтересованої особи подав заяву про розгляд справи без його участі, при вирішенні справи покладається на розсуд суду.

Стягувач в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заяву слід задовольнити з таких підстав.

Частиною 5 ст. 441 ЦПК України передбачено, що суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

За ч.1 ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» у зв`язку з неможливістю здійснювати правосуддя судами Автономної Республіки Крим та міста Севастополя на тимчасово окупованих територіях, змінити територіальну підсудність судових справ, підсудних розташованим на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя судам, та забезпечити розгляд: цивільних справ, підсудних місцевим загальним судам, розташованим на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, - місцевими загальними судами міста Києва, що визначаються Апеляційним судом міста Києва. У цивільних справах, підсудних місцевим загальним судам, розташованим на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, позовні заяви, заяви про видачу судового наказу, заяви у справах окремого провадження можуть також пред`являтися фізичною особою, яка постійно проживає на тимчасово окупованій території, до місцевого загального суду, розташованого в межах Херсонської області, за вибором особи.

З копії паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, 17.04.2013 року у справі № 2702/9953/12, Гагарінським районним судом м. Севастополя ухвалено заочне рішення.

25.12.2013 року ухвалою Гагарінського районного суду м. Херсона у справі №2702/9953/12 задоволено подання виконуючого обов`язки начальника відділу державної виконавчої служби Ленінського районного управління юстиції у м. Севастополі про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до урегулювання аліментних обов`язків відносно неповнолітньої дитини.

Листом від 19.09.2018 № 19779 Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одесса) представника заявника адвоката Вуйка В.А. було повідомлено, що згідно автоматизованої системи виконавчого провадження (спецрозділ) у ВДВС Ленінського РУЮ міста Севастополя зареєстровано ВП № 39431954 щодо виконавчого листа № 2702/9953/12 від 14.05.2013 Гагарінського районного суду, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , резолютивна частина виконавчого документа не відображена, стан ВП не встановлено.

Крім того вищевказаним листом зазначено, що виконавчі провадження, які перебували на території АР Крим та м. Севастополь, в тому числі відносно ОСОБА_1 , до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одесса) не передавались, виконавче провадження на виконанні у відділі відносно вказаного боржника не перебуває.

В силу частини 1 статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до положень ч.ч.5,6 ст. 441 ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника. Суд розглядає заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за обов`язкової участі державного (приватного) виконавця.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 441ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання.

Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Права, викладені в пункті 1, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій, щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Зокрема, у справі "Гочев проти Болгарії" Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином:

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку з неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою "Напияло проти Хорватії" (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78 - 82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою "Луордо проти Італії " (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою "Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини" (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою "Рінер проти Болгарії", § 121).

Надалі у пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (див. згадуване вище рішення європейського Суду за справою "Рінер проти Болгарії", §124 і згадуване вище рішення Європейського Суду "Фельдеш і Фельдешне Хайлик проти Угорщини", §35). Така перевірка має, як правило, проводитися судами принаймні, в останній інстанції, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури (див. Рішення Європейського Суду від 25 січня 2007 г. за справою "Сіссаніс проти Румунії"), скарга № 23468/02, § 70).

Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу (див. з необхідними змінами Рішення Європейського Суду від 23 червня 1981 р. за справою «Ле Комт, Ван Лювен та Де Мойер проти Бельгії» (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), Series A, N 43, §60)...".

Тобто, застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Передбачені законом юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон можуть бути установлені судом не за наявність факту невиконання зобов`язання, установленого рішенням суду, а за ухилення від його виконання.

Оскільки законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду як захід забезпечення виконання судового рішення, та зважаючи на те, що виконавче провадження, в рамках якого тимчасово обмежено боржника ОСОБА_1 в праві виїзду за межі України не відновлювалося, доказів того, що примусове виконання судового рішення здійснюється не надано, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

З огляду на викладене, доводи представника заявника є обґрунтованими та заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 260-261, 353-354, 441 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву адвоката Вуйка Віктора Анатолійовича в інтересах ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, стягувач: ОСОБА_2 , заінтересована особа: Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) - задовольнити.

Скасувати тимчасове обмеження громадянину ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у праві виїзду за межі України, застосоване на підставі ухвали Гагарінського районного суду м. Севастополя від 25.12.2013 року у справі №2702/9953/12.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Херсонського апеляційного суду. У разі вирішення питання без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

СуддяІ. Ю. Зуб