Справа № 357/7579/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді - Бондаренко О. В., при секретарі - Вангородській О.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Приватні Інвестиції» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за договором, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, Акціонерне товариство «Кредобанк», звернувся до суду з даним позовом, шляхом направлення засобами поштового зв`язку, який зареєстрований судом 08.07.2021, обґрунтовуючи тим, що 14.03.2019 між Акціонерним товариством «Кредобанк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №CL-177830, відповідно до умов якого Банк зобов`язався надати у власність позичальнику грошові кошти у розмірі 68 770,00 грн. до 13.03.2024, на поточні потреби позичальника, на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а позичальник зобов`язався використати кредит на цілі, вказані, в цьому Кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених цим Кредитним договором. Кредит видається виключно на цілі зазначені в цьому Кредитному договорі.Відповідно до п.4.1. Кредитного договору за користування кредитом Позичальник сплачує Банку відсотки, за процентною ставкою 52, 99 % річних. Також, 09.01.2019 між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву №CL-177830 на отримання кредиту, в якій зазначено інформацію про фактичні сімейні відносини та про факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 із ОСОБА_2 . В Анкеті-заяві №CL-177830, зазначено, що шляхом підписання цієї анкети-заяви позичальник підтверджує своїм підписом, що суму отриманого ним кредиту просить вважати дрібним побутовим правочином та є таким, що не потребує згоди другого із подружжя. Судова практика дозволяє залучати у спорах, в яких позичальником виступає фізична особа, яка на момент укладення кредитного договору перебувала у шлюбі - солідарним відповідачем іншого подружжя, навіть у випадку відсутності окремого договору поруки (правова позиція Верховним судом у справі №205/5882/18 від 07.10.2020). Отже, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність. При вирішенні спору про порядок виконання подружжям зобов`язань, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, суди повинні керуватися тим, що подружжя має відповідати за такими зобов`язаннями солідарно усім своїм майном. Тому, у даному спорі солідарним відповідачем залучено іншого з подружжя: дружину ОСОБА_1 - ОСОБА_2 . Банк свої зобов`язання за договором виконав повністю, а позичальник свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим, станом на 02.11.2020 утворилася заборгованість по кредитному договору №CL-161235 від 09.01.2019 у розмірі: 105 734, 56 грн., що складається із: заборгованості за тілом кредиту - 67 104, 89 грн.; заборгованості за відсотками - 37 877, 91 грн.; заборгованості по пені - 751,76грн. У зв`язку з порушенням кредитних зобов`язань зі сторони відповідача, 18.11.2020 представник АТ «Кредобанк» направив досудову вимогу щодо дострокового стягнення заборгованості, але на сьогодні жодної відповіді на погашення заборгованості з боку позичальника не здійснювалося. Тому, позивач просить стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Кредобанк» суму заборгованості за Кредитним договором №CL-177830 від 14.03.2019 у розмірі 105 734, 56 грн., суму сплаченого судового збору в розмірі 2 270,00 грн. та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 10% від ціни позову, а саме: 10 573,456 грн.

02.08.2021 судом прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідачам було роз`яснено право надіслати суду відзив на позовну заяву та усі наявні докази, що підтверджують заперечення проти позову, та заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 копію ухвали суду про відкриття провадження та позовну заяву з додатками отримали 18.08.2021 (а.с. 47, 48), однак, протягом строку, встановленого судом, відзив на позовну заяву та заяви з процесуальних питань до суду не подали.

16.09.2021 судом залучено у справі за позовом Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за договором, правонаступника позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Приватні Інвестиції».

Відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 копію ухвали суду про залучення правонаступника позивача ТОВ «Фінансова Компанія «Приватні Інвестиції» отримали 28.09.2021 (а.с. 82-85).

Станом на 12.10.2021 клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, а тому відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що 14.03.2019 між Акціонерним товариством «Кредобанк» та ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву №CL-177830 (а.с. 18), відповідно до якої відповідач ОСОБА_1 виявив бажання отримати кредит в розмірі 68770,00 грн. зі строком кредитування - 60 місяців з процентною ставкою - 52,99 % річних.

14.03.2019 між Акціонерним товариством «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №CL-177830 (а.с. 12-17), відповідно до умов якого Банк зобов`язується надати у власність позичальникові грошові кошти (надалі -кредит) на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а Позичальник зобов`язується використати кредит на цілі, вказані, в цьому кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених цим Кредитним договором. Кредит видається виключно на цілі зазначені в цьому Кредитному договорі.

Відповідно до п. 2.1 -2.4 Кредитного договору Банк видає позичальнику кредит у розмірі 68 770, 00 грн. на 60 місяців терміном до 13 березня 2024 року на поточні потреби в розмірі 1579,00 грн. на поточний рахунок позичальника та на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості позичальника перед ПАТ «Ідея банк» по кредитному договору від 28.11.2018 в розмірі 67191,00 грн.

Відповідно до п.4.1. Кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує банку відсотки, за процентною ставкою 52, 99 % річних.

Відповідно до п. 6.1. Кредитного договору позичальник зобов`язаний повернути Банку кредит уповному обсязі в порядку та у строки, передбачені цим Договором та додатками до нього.

Відповідно до п. 6.9. Кредитного договору банк у праві вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за Кредитним договором, про що письмово повідомляє позичальника.

Відповідно до п. 6.10. Кредитного договору позичальник зобов`язаний після отримання повідомлення Банку усунути порушення умов Кредитного договору, вказаних у повідомленні протягом 30 календарних днів із дня отримання тато повідомлення. Якщо Позичальник не усунув вказані порушення, то він зобов`язаний достроково повернути кредит, проценти, комісії та інші належні до сплати платежі за Кредитним договором не пізніше 31-го календарного дня після отримання письмового повідомлення Банку.

Пунктом 7.1. Кредитного договору передбачено, що за несвоєчасне виконання (прострочення) грошових зобов`язань за цим Кредитним договором Позичальник відшкодовує Банку заподіяні збитки в повному обсязі та сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, яка діяла в період прострочення, розрахованої від суми кожного несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання Позичальника, за кожний день прострочення від дати виникнення простроченої до дати, що передує даті погашення заборгованості Позичальника. В будь-якому разі розмір пені, нарахованої позичальнику на підставі цього пункту кредитного договору не може перевищувати 15% від суми н несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання.

Відповідно до п. 8.1. Кредитного договору за виконання зобов`язань за Кредитним договором Позичальник несе повну відповідальність перед Банком усім належним йому майном, у тому числі грошовими коштами, на яке може бути звернено стягнення в порядку, передбаченому законодавством України.

Також, встановлено, що 25.06.2021 між Акціонерним товариством «Кредобанк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Приватні Інвестиції» було укладено Договір факторингу із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами №250621/1 (а.с. 52-57), відповідно до умов якого права вимоги за кредитним договором №CL-177830 від 14.03.2019, що укладений між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 перейшли до нового кредитора, а саме: ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції».

З матеріалів справи (а.с.63,64), вбачається, що ОСОБА_1 був повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні та відступлення прав вимоги шляхом направлення відповідного листа від 29.06.2021 за № 10284426.

При вирішенні даного спору суд виходить з наступного.

За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків ( ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір в силу приписів ст. 638 ЦК України, є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

На підставі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором.

Відповідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму або не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів.

На підставі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Так, встановлено, що АТ «Кредобанк» на виконання вимог п.2.4 Кредитного договору надав ОСОБА_1 кредит у встановленому договором розмірі, а саме на поточні потреби в розмірі 1579,00 грн. на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 та на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості позичальника перед ПАТ «Ідея банк» по кредитному договору №Р25.00600.004589920 від 28.11.2018 в розмірі 67191,00 грн., що підтверджується копіями меморіальних ордерів №14621560 від 14.03.2019 та №14621534 від 14.03.2019 (а.с. 8,9).

З наданого позивачем розрахунку (а.с.6-7), вбачається, що заборгованість відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №CL-161235 від 09.01.2019 станом на 02.11.2020 становить 105 734, 56 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 67 104,89 грн.; заборгованості за відсотками - 37877,91 грн. та заборгованості по пені - 751,76 грн.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Отже, відповідач ОСОБА_1 з умовами договору був ознайомлений, підписав анкету- заяву, підписав кредитний договір №CL-177830 від 14.03.2019 і отримав кредит у розмірі 68770,00 грн., що також підтверджується випискою про рух коштів по рахунку за період з 14.03.2019 по 02.11.2020 (а.с. 10-11), однак умови договору порушив.

18.11.2020, у зв`язку з порушенням кредитних зобов`язань зі сторони відповідача ОСОБА_1 , представник АТ «Кредобанк» направив досудову вимогу щодо дострокового стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_1 його адресу проживання: АДРЕСА_1 (а.с. 19, 20), однак, жодної дії щодо погашення заборгованості відповідачем здійснено не було.

Таким чином, суд вважає, що згідно ст. 611 ЦК України підлягають до задоволення вимоги позивача про стягнення заборгованості, оскільки відповідачем ОСОБА_1 були порушені умови зобов`язання, обумовлені договором.

Разом з тим, вимога щодо солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором №CL-177830 від 14.03.2019 з відповідача ОСОБА_2 , не підлягає до задоволення, враховуючи наступне.

Позивач обґрунтовуючи позовні вимоги щодо солідарного стягнення заборгованості з ОСОБА_1 та його дружини ОСОБА_2 , зазначає, що позичальник ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі та факт таких шлюбних відносин підтверджується інформацією наданою в анкеті-заяві від 14.03.2019 самим ОСОБА_1 , тому, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність. Позивач зазначає про можливість залучення до даного спору солідарного відповідача іншого з подружжя дружину ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

Так, належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

За нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя.

Отже, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність. При вирішенні спору про порядок виконання подружжям зобов`язань, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, суди повинні керуватися тим, що подружжя має відповідати за такими зобов`язаннями солідарно усім своїм майном.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Судувід 30 червня 2020 року у справі № 14-712цс19 та підтверджений Великою Палатою Верховного Суду в ухвалі від 09 вересня 2020 року у справі № 14-127цс20.

Однак, з кредитного договору №CL-177830 від 14.03.2019 вбачається, що він не укладений в інтересах сім`ї, а кредитні кошти отримані позичальником на його поточні потреби в розмірі 1579,00 грн. та на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості позичальника перед ПАТ «Ідея банк» по кредитному договору від 28.11.2018 в розмірі 67191,00 грн., у договорі зазначено, що кредит видається виключно на цілі зазначені в цьому кредитному договорі. Також, відповідно до анкети-заяви №CL-177830 від 14.03.2019 позичальник ОСОБА_1 , підтвердив, що суму отриманого ним кредиту просить вважати дрібним побутовим правочином та таким, що не потребує згоди другого із подружжя.

Інших належних,допустимих та достатніх доказів в підтвердження вказаних вимог позивачем не надано, а тому суд вважає, що позиція позивача про відповідальність боржника і його дружини ОСОБА_2 , як солідарного боржника, є необгрунтованою та задоволенню не підлягає.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Приватні Інвестиції» заборгованості за договором у розмірі 105734, грн.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Щодо вимоги про відшкодування понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу та витрат, пов`язаних з аналізом справи, побудови стратегії дій по справі та написанням позовної заяви, супровід представника в судових засіданнях у розмірі 10 % від ціни позову, а саме 10 573,456 грн., то така вимога задоволенню не підлягає з наступних підстав

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18.

Так, на підтвердження судових витрат на професійну правничу допомогу представник первісного позивача АТ «Кредобанк», адвокат Павленко С.В., надав до суду лише витяг з договору про надання правової допомоги від 11.02.2019, у якому не вказано про винагороду АО «БІЗНЕС І ПРАВО», яку «Кредобанк» мав сплатити, а саме в розмірі 10 573,456 грн., та будь-яких інших доказів на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, до позовної заяви не надано, а згідно Договору факторингу із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами №250621/1 до правонаступника позивача перейшло лише право вимоги за кредитним договором №CL-177830 від 14.03.2019.

Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Позивач при подачі позову до суду сплатив судовий збір в розмірі 2270,00 грн. (а.с.5), тому, вказані витрати підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 11, 526, 610, 611, 625-629, 638, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. 61, 65 СК України, ст. 4, 12, 76 - 81, 258, 259, 264 - 265, 268, 274-279, 354, 355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Приватні Інвестиції» (, місцезнаходження: 04112, м. Київ, вул. Жамбила Жабаєва, буд. 7) до ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_2 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: відсутній, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ), про стягнення заборгованості за договором, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Приватні Інвестиції» заборгованість за кредитним договором № CL-177830 від 14.03.2019 у розмірі 105 734, 56 грн. (сто п`ять тисяч сімсот тридцять чотири гривні 56 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Приватні Інвестиції» судові витрати у справі (сплачений судовий збір) у розмірі 2 270 грн. (дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 копійок).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення складено 12.10.2021.

СуддяО. В. Бондаренко