Справа № 180/890/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2021 р. Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Янжули О.С.,

при секретарі - Котовій Н.С.

за участю: представника відповідача - Василюхи Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Марганець в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Меланчук І.В., звернувся до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" про відшкодування моральної шкоди, завдано працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що ОСОБА_1 знаходився у трудових відносинах відносинах з Відкритим акціонерним товариством "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат", правонаступником якого на сьогоднішній день являється Акціонерне товариство «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат». За час роботи на даному підприємстві ОСОБА_1 отримав травму на виробництві, а саме: перелом поперечних відростків хребта, що підтверджується Актом форми Н-1, копія якого додається.

В наслідок отриманої виробничої травми, при первинному огляді МСЕК - 24.03.2008 року йому встановлено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 35% внаслідок трудового каліцтва та третю групу інвалідності.

Крім того, працюючи на даному підприємстві ОСОБА_1 також отримав і професійні захворювання, які обумовлені умовами в яких він працював. Тривала дія шкідливих факторів виробничого середовища на організм, недосконалість технологічних процесів, відсутність денного освітлення, несприятливий мікроклімат, важка фізична праця, вимушена робоча поза сприяли розвитку професійних захворювань. Так, при повторних переоглядах - 17.05.2011 року ОСОБА_1 було встановлено ступінь втрати професійної працездатності у загальному розмірі 65%, з яких: 15% - ХОЗЛ - первинно, 10% по леф.артрозу - первинно, 5% по туговухості- первинно, 35% по трудовому каліцтву - повторно та встановлено третю групу інвалідності. 17.05.2013 року ступінь втрати професійної працездатності було встановлено в загальному розмірі - 65%, з яких: 15% по ХОЗЛ, 10% по леф.артрозу, 5% по туговухості, 35% по трудовому каліцтву, безстроково та третю групу інвалідності. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, ОСОБА_1 втратив своє здоров`я, йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що він змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури, лікування. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в сумі 390 000,00 гривень, яку просить стягнути з відповідача, без утримання податків, зборів та інших платежів.

12 травня 2021 року відповідач надав відзив на позовну заяву, у якому просить суд відмовити в повному обсязі в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . Вважають вимоги позивача протиправними, безпідставними та такими , що не гуртуються на нормах чинного трудового законодавства України. Вважають що позивачем пропущено строки для звернення до суду у зв`язку з тим, що згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність, у межах якої особа може звернутись до суду за вимогою про захист свого права або інтересу встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст. 233 КЗпП України, до вимог, які випливають із трудових правовідносин, застосовується троьхмісячний строк, з дня коли працівник дізнався або повинен був дізнатись про порушення свого права. Позивачу МСЕК первинно - 24.03.2008 року було встановлено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 35% та третю групу інвалідності.17.05.2011 року позивач пройшов огляд МСЕК, за результатами якого йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі -65%, з яких 15%ХОЗЛ,10% по леф. Артрозу, 5%- по туговухості - первинно та 35% по трудовому каліцтву- повторно та встановлено третю групу інвалідності. У зв`язку з тим, що з моменту коли позивачу первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 35% у 2008 році в наслідок нещасного випадку на виробництві, 30% у 2011 році внаслідок професійного захворювання, а в сукупності 65% до моменту пред`явлення позову до суду-19.04.2021 року пройшло набагато більше часу ніж передбачено діючим законодавством і позивач не надав до суду доказів порушення строку з поважних причин вважають, що він пропустив строк для звернення до суду за захистом своїх прав. Крім того вперше право на відшкодування моральної шкоди працівникам було передбачено статтею 12 ЗУ "Про охорону праці", який введено в дію 24.11.1992 року. Право на відшкодування моральної шкоди було передбачено в Правилах відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків затверджених постановою КМУ від 23.06.1993 року №472. ОСОБА_1 із заявою про відшкодування моральної шкоди до підприємства не звертався. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 3103.1995 року " Про судову практику по справах про відшкодування моральної шкоди", оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюється законодавчими актами, введеними вдію у різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановити якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Згідно п. 15 цієї ж постанови зазначено шо судам слід мати на увазі, що на правовідносини, які виникли до вступу в дію законодавчого акту про відшкодування моральної шкоди, обов`язок по його відшкодуванню поширюється у тому числі й у тих випадках, коли позивач після вступу в дію цього акту, продовжує перетерплювати моральні або фізичні страждання від раніше зроблених неправомірних дій. Зазначають, що АТ «Марганецький ГЗК» у повній мірі виконує норми ЗУ "Про охорону праці", на які в своєму позові посилається позивач. Підприємством щорічно здійснювалось та здійснюється на даний час фінансування на виконання заходів з охорони та безпеки праці працівників. Згідно ч. 1 ст. 9 ЗУ "Про охорону праці №2694-Х11 від 14.10.1992 року відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або у разі смерті працівника, здійснюються Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань, відповідно до ЗУ "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. ЗУ "Про загальнообов`язкове соціальне страхування № 1105-Х1V від 23.09.1999, що діє на даний час, визначено механізм відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудовим обов`язків. Отже, зазначені виплати здійснюються не роботодавцем, а Фондом соціального страхування України. Згідно ч. 2 ст. 9 ЗУ "Про охорону праці", роботодавець може за рахунок власних коштів здійснювати потерпілим та членам їх сімей додаткові виплати, відповідно до колективного чи трудового договору. Відповідно до розділу IV пункту 4.22 Колективного договору, укладеного на АТ Марганецький ГЗК" між адміністрацією та трудовим колективом на 2012 р., дію якого продовжено на даний час, передбачено сприяння робітниками комбінату, отримавшими виробничі травми та профзахворювання, в своєчасному в повному розмірі виплат відшкодування шкоди відповідно до Закону України " Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, як і спричинили втрату працездатності. Комбінат своєчасно перераховував та перераховує на даний час страхові внески, передбачені діючим законодавством, а Фонд соціального страхування України в свою чергу, нарахував та сплатив позивачу одноразову допомогу, та продовжує нараховувати та виплачувати щомісячні виплати. Виплата робітникам комбінату моральної шкоди, колективним чи трудовим договором, не передбачена. Крім того, при прийнятті на роботу, позивачу було проведено інструктаж та попереджено про наявність джерела підвищеної безпеки та шкідливих умов праці на підприємстві, у зв`язку зі специфікою виробництва. ОСОБА_1 самостійно прийняв рішення працювати в даних умовах виробництва. Також вважають, що для притягнення АТ "Марганецький ГЗК" до відповідальності за нанесені позивачу моральні страждання відсутні усі умови правопорушення а саме: наявність прямої дійсної шкоди; протиправність дії або бездіяльності відповідача, причинний зв`язок між протиправним порушенням свого обов`язку і шкодою, що наступила, вина сторони. Крім того розмір відшкодованої моральної (немайнової) шкоди має відповідати засадам розумності, виваженості та справедливості. Отже спричинення моральної шкоди у спірних правовідносинах згідно з вимогами законодавство України не є матеріально-правовою презумпцією, а тому, крім факту спричинення моральної шкоди, особливо має доводитись її розмір. Проте, розрахунок розміру компенсації моральних страждань не підтверджується жодними належними, допустимими, достовірними доказами. Стосовно вимог позивача щодо стягнення грошових коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди без утримання податку з доходів фізичних осіб, то стягнуті кошти в рахунок відшкодування моральної шкоди є доходом позивача, який з 23 травня 2020 року, згідно закону України від 16.01.2020 року №466-IХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України" щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженосте у податковому законодавстві" є об`єктом оподаткування. Крім того, п.п.16-1 підрозділу 10 Інші перехідні положення Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно до ст.ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.

Статтею 13 ЦПК України визначено, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Згідно положень статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Згідно ч.1 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 знаходився у трудових відносинах з Відкритим акціонерним товариством "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат", правонаступником якого на сьогоднішній день являється Акціонерне товариство «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат», що підтверджується копією трудової книжки Серії НОМЕР_1 , заведеної 06 липня 1979 року на ОСОБА_1 .

За час роботи на даному підприємстві, а саме: 06 березня 2001 року, позивач отримав травму на виробництві, яка обумовлена умовами в яких він працював, а саме: перелом поперечних відростків хребта , що підтверджується Актом форми Н-1.

За даним нещасним випадком складено Акт за формою Н-1 від 09.03.2001 року.

Висновком МСЕК від 24.03.2008 року ОСОБА_1 первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 35% внаслідок трудового каліцтва та третю групу інвалідності.

Крім зазначеного, позивач працюючи на даному підприємстві у період з 09.07.1979 року по 13.04.2008 року також отримав і професійні захворювання, які обумовлені умовами в яких він працював, що підтверджується Актом розслідування хронічного професійного захворювання ОСОБА_1 від 15.04.2011 року (Форма П-4).

Так, при повторних переоглядах - 17.05.2011 року ОСОБА_1 було встановлено ступінь втрати професійної працездатності у загальному розмірі 65%, з яких: 15% - ХОЗЛ - первинно, 10% по леф.артрозу - первинно, 5% по туговухості- первинно, 35% по трудовому каліцтву - повторно та встановлено третю групу інвалідності. 17.05.2013 року ступінь втрати професійної працездатності було встановлено в загальному розмірі - 65%, з яких: 15% по ХОЗЛ, 10% по леф.артрозу, 5% по туговухості, 35% по трудовому каліцтву, безстроково та третю групу інвалідності, що підтверджується копіями висновків МСЕК.

Виходячи з медичних документів, акту № 9/2 про нещасний випадок на виробництві, який стався 06.03.2001 року о 04.05 год., акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання у ОСОБА_2 , суд прийшов до висновку про те, що у зв`язку з небезпечними умовами праці, низьким рівнем техніки безпеки та впливом комплексу виробничих шкідливих факторів на шахті, позивач отримав професійні захворювання та травму на виробництві.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що право громадян на соціальний захист гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, одним із видів якого є відповідно за ч.1 ст.4 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування - страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності.

З наведеного вбачається, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки виробнича травма отримана позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, а отже наявні у зв`язку з цим підстави, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Згідно абзацу 9 пункту 5 Рішення Конституційного Суду України №20-рп/2008 від 08.10.2008 року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу І Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до вказаного закону. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 ЦК України та ст.237-1 КЗпПУ їм надано право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавством розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам ст.22 Конституції України.

Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок виробничої травми, спричиненої негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача.

Відповідно до ст.23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Доводи представника АТ «МГЗК» про відсутність обов`язку підприємства відшкодовувати моральну шкоду, завдану позивачу, суд до уваги не приймає, оскільки обов`язок створити безпечні умови праці законодавством покладено на роботодавця.

Крім того, доводи представника відповідача факту відсутності підстав відшкодування позивачу моральної шкоди суд вважає безпідставними, оскільки вказане спростовується матеріалами справи: факт заподіяння такої шкоди, у зв`язку із виробничою травмою та професійним захворюванням, встановлений медичними довідками та виписними епікризами, про тривалість лікування та перенесений фізичний біль. Так, позивач постійно відчуває задишку при незначному фізичному навантаженні, його турбує нападоподібний кашель, все це призводить до важкості та болю у грудній клітині та міжлопатковій ділянці та свістячих хрипів в них, головного болю, та запаморочення, постійного відчуття втоми, загальної слабкості, зниження уваги. Крім того, останній постійно відчуває наслідки травми, він відчуває біль в травмованій області хребта, у нього порушена функція ходи, потребує в сторонній допомозі, у зв`язку з чим він позбавлений можливості реалізації своїх намірів в професійній сфері, вимушений постійно приймати лікарські препарати, систематично проходити обстеження та проводити медичні і лікувальні процедури, також обмежений в спілкуванні з оточуючими, в вирішенні своїх побутових потреб, все це вимагає додаткових зусиль для продовження активного громадського життя та підтримання в належному стані здоров`я, що порушує нормальні життєві зв`язки ОСОБА_1 .

Таким чином, встановивши, що виробнича травма позивача та наслідки його професійного захворювання, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань , виникли з вини АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат», яким було допущено порушення трудового процесу, що підтверджено висновками МСЕК щодо втрати позивачем працездатності, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок виробничої травми (постанова Верховного Суду від 20 лютого 2019 року по справі № 211/2524/16-ц).

Тому, вирішуючи питання про розмір завданої позивачу моральної шкоди, суд враховує значні тяжкі зміни його життєвих зав`язків, ступінь втрати ним професійної працездатності, глибину фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого та позбавлення його можливості їх реалізації, тривалість та характер моральних переживань, що пов`язані з перенесенням позивачем фізичного болю, необхідністю вжиття додаткових зусиль для організації свого життя у зв`язку зі ушкодженням здоров`я, інших обставин справи, з урахуванням вимог розумності і справедливості, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди суму 240 000 грн., з утриманням податку та обов`язкових платежів.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір у сумі 908,00 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 23,1167 ЦК України; ст.ст.2,3,4,6,9,10,12,13,19,76-81,141,258,259,263-265,268,273,352,354-355 ЦПК України,-

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного Товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" (ідентифікаційний код юридичної особи 00190911 згідно ЄДРПОУ, місцезнаходження: 53400, Дніпропетровська область, м. Марганець, вул. Єдності, 62) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ( паспорт НОМЕР_2 , ІПН - НОМЕР_3 ), проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в відшкодування моральної шкоди 240 000 (двісті сорок тисяч) гривень 00 копійок, з утриманням податку та обов`язкових платежів.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Акціонерного Товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" (ідентифікаційний код юридичної особи 00190911 згідно ЄДРПОУ, місцезнаходження: 53400, Дніпропетровська область, м. Марганець, вул. Єдності, 62) судовий збір на користь держави в розмірі 908 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття

апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Марганецький міський суд Дніпропетровської області.

Повний текст рішення виготовлено 12 жовтня 2021 року.

Суддя: О. С. Янжула