Справа № 144/750/21
Провадження № 2/144/604/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" вересня 2021 р. смт. Теплик

Теплицький районний суд Вінницької області у складі:

головуючої - судді Довгалюк Л.В.,

при секретарі - Грушовенко О.В.,

представника позивача - адвоката Самойленка П.М.,

відповідача - ОСОБА_1 ,

представника відповідачів - адвоката Награбового О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі - продажу транспортного засобу, -

В С Т А Н О В И В :

У травні 2021 року ОСОБА_2 (представниками якої є адвокати Войтюк О.В. та Самойленко П.М.) звернулася до Теплицького районного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 (представником відповідачів є адвокат Награбовий О.О.) про визнання недійсним договору купівлі - продажу автомобіля марки Renault Megane, 2013 року випуску, чорного кольору, номер кузова VIN-код НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , укладеного 27.06.2020 року у РСЦ МВС Черкаській області (м. Умань) за № 7142/2020/2070797 між продавцем ОСОБА_1 та покупцем ОСОБА_3 .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з 29.09.2018 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 .

31.08.2019 року подружжям придбано автомобіль марки «Renault Megane», 2013 року випуску, право власності на який зареєстровано за чоловіком.

27.06.2020 року під час шлюбу, без відома та згоди позивача РСЦ МВС у Черкаській області (м. Умань) здійснено перереєстрацію вказаного автомобіля на підставі договору купівлі продажу транспортного засобу № 7142/2020/2070797 з ОСОБА_1 на його батька ОСОБА_3 .

Таким чином, відповідач ОСОБА_1 самовільно здійснив відчуження автомобіля, який є спільною сумісною власністю подружжя, на користь свого батька ОСОБА_3 , тобто особи, з якою перебуває у родинних відносинах, без отримання попередньої згоди співвласника (позивача у справі).

Оскільки ОСОБА_1 на момент укладення оспорюваного договору був обізнаний про наявність у дружини до нього вимоги про визнання права власності на 1 / 2 частину автомобіля, на переконання позивача, відповідачі діяли недобросовісно, відчуження автомобіля здійснено за відсутності її згоди, виключно з метою позбавлення права власності на вказане майно, тому ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про визнання правочину недійсним.

Ухвалою судді від 12.05.2021 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову та заборонено вчиняти будь-які дії (щодо реєстрації, перереєстрації, зняття з обліку тощо) направлені на відчуження автомобіля «Renault Megane», 2013 року, VIN-код НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 .

20.05.2021 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

09.07.2021 року від відповідачів на адресу суду надійшли відзиви на позовну заяву з додатками, в яких останні просили відмовити у задоволенні позову (а.с. 81-86, 97-101).

Сторона позивача не скористалась своїм правом надати відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 03.08.2021 року відмовлено у прийняті заяви представника позивача - адвоката Самойленко П.М. про збільшення / зменшення розміру позовних вимог у справі.

19.08.2021 року постановлено ухвалу суду про закриття підготовчого провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Самойленко П.М. позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити з підстав викладених у ньому. Зазначив, що у березні 2020 року позивач звернулася до Соломянського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу. У липні 2020 року у зв`язку з тим, що справа тривалий час не була призначена до розгляду, ОСОБА_2 подала заяву про повернення позову та ухвалою судді від 22.07.2020 року дану позовну заяву повернуто позивачеві.

У подальшому, 18.02.2021 року ОСОБА_2 звернулась до Теплицького районного суду Вінницької області з позовом про розірвання шлюбу та поділ майна.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 21.07.2021 року, залишено без змін рішення Теплицького районного суду від 06.04.2021 року, яким шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано, у задоволенні позовної вимоги про визнання права власності на 1 / 2 частину автомобіля - відмовлено.

27.06.2020 року без згоди ОСОБА_2 відбулася перереєстрація автомобіля, який перебував у спільній власності подружжя, на батька чоловіка - ОСОБА_3 .

Представник позивача вказав, що докази на підтвердження оплати вартості автомобіля, відповідно до договору купівлі-продажу автомобіля між відповідачами у матеріалах справи відсутні. Питання про грошову компенсацію частини вартості автомобіля позивач не ставить через відсутність у ОСОБА_1 майна та коштів.

Відповідач ОСОБА_1 та представник відповідачів - адвокат Награбовий О.О. у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзивах.

У судовому засіданні ОСОБА_1 зазначив, що у період з 2018 по 2020 рік він проживав разом із дружиною. Під час перебування у зареєстрованому шлюбі подружжям придбано автомобіль «Renault Megane». 27.06.2020 року через скрутне матеріальне становище сім`ї та наявність боргів (оплата вартості житла, сплата аліментів, навчання дружини та вкладення в розвиток її підприємницької діяльності), даний транспортний засіб відчужено його батькові ОСОБА_3 за усною згодою позивача.

Відповідачем зазначено, що про звернення позивачем з позовом до Солом`янського районного суду м. Києва він не знав, про спір з приводу майна дізнався від батьків, коли на їх адресу з Теплицького районного суду надійшов позов ОСОБА_2 .

На запитання представника позивача ОСОБА_1 вказав, що доказів скрутного матеріального становища, зокрема: боргових розписок, довідок про заборгованість по аліментах немає.

ОСОБА_1 (відповідач - 1) у відзиві на позов вказав, що спільне рішення про продаж автомобіля прийнято подружжям з метою отримання готівкових коштів через скрутне матеріальне становище сім`ї та необхідність повернення взятих у борг грошей.

Зазначив, що відповідно до Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 07 вересня 1988 року (далі Порядку), не передбачено вимог щодо обов`язкового подання нотаріально посвідченої письмової згоди другого з подружжя для здійснення державної реєстрації (перереєстрації) транспортних засобів.

Вважає, що не відповідає дійсності твердження позивача про укладення договору після подачі позову про розірвання шлюбу до Солом`янського районного суду м. Києва, оскільки він про це не знав. Із вимогою майнового характеру ОСОБА_2 звернулась до Теплицького районного суду наприкінці 2020 року. Вказав, що договір не є фіктивним, так як на виконання правочину покупцю передано майно, а отримані від продажу автомобіля кошти використані на потреби та в інтересах сім`ї.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_3 (відповідач - 2) зазначив, що 27.06.2020 року у ТСЦ МВС 7142 ВСЦ МВС в Черкаській області укладено спірний договір, відповідно до Порядку не передбачено вимоги обов`язкового подання нотаріально посвідченої письмової згоди другого з подружжя для здійснення державної реєстрації (перереєстрації) транспортних засобів.

До того ж, відповідно до ст. 65 СК України, подання нотаріально засвідченої письмової згоди вимагається лише для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна.

Зазначив, що реальна передача продавцем у власність покупця транспортного засобу згідно умов договору купівлі-продажу здійснена після оплати його повної вартості, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу на ОСОБА_3 .

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини справи та правовідносини, які врегульовані нормами права, що їм відповідають та дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 29.09.2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві за актовим записом № 2393, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 14).

Згідно постанови Вінницького апеляційного суду від 21.07.2021 року, залишено без змін рішення Теплицького районного суду від 06.04.2021 року, яким шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (а.с. 210-218).

31.08.2019 року, тобто під час перебування у шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу «Renault Megane», 2013 року випуску, чорного кольору, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 між продавцем ОСОБА_4 та покупцем ОСОБА_1 (а.с. 23).

Відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу від 27.06.2020 року, укладеного у ТСЦ МВС 7142 РСЦ МВС у Черкаській області (м. Умань) за № 7142/2020/2070797 продавець ОСОБА_1 віджучив автомобіль «Renault Megane», 2013 року випуску покупцю ОСОБА_3 за 179 786 грн.

Право власності ОСОБА_3 на даний автомобіль зареєстровано 27.06.2020 року, про що свідчить копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 (а.с. 88).

Згідно відповіді ТСЦ МВС № 7142 від 04.08.2021 року у Черкаській області, письмова згода ОСОБА_2 у матеріалах перереєстрації транспортного засобу відсутня (а.с. 194).

Відповідно до відповіді керівника апарату Теплицького районного суду від 27.04.2021 року, копія згоди ОСОБА_2 на відчуження автомобіля відсутня в матеріалах цивільної справи № 144/292/21, як і посилання у рішенні суду на такий документ (а.с. 18).

За таких обставин, на переконання позивача, правочин по відчуженню автомобіля слід визнати недійсним.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналогічні положення містить і частина третя статті 368 ЦК України.

Згідно статті 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За змістом статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Відповідно до положень статті 369 ЦК України розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Відповідно до п. 3 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 07 вересня 1988 року договори купівлі - продажу транспортних засобів підлягають державній реєстрації територіальними органами з надання сервісних послуг МВС.

Аналізуючи вище викладене, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана в письмовій формі.

Державна реєстрація договору оспорюваного договору купівлі - продажу транспортного засобу проведена 27.06.2020 року РСЦ МВС у Черкаській області (м. Умань).

Відповідно до ч. 2 ст. 65 Сімейного кодексу України, дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 31 Цивільного кодексу України правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість.

Визначення «дрібний побутовий правочин» має оціночний характер, не має установлених меж грошового виразу (вартості), а тому має для різних видів діяльності, речей і майнового стану учасників цивільних правовідносин, різні межі вартості.

Як вбачається з договору купівлі-продажу автомобіля «Renault Megane», 2013 року, даний автомобіль було відчужено за 179 786 грн, що свідчить про його високу вартість.

З урахуванням ціни автомобіля, договір по його відчуженню вочевидь виходить за межі дрібного побутового.

Частиною четвертою статті 369 ЦК України встановлено, що правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

У статті 68 Сімейного кодексу України закріплено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

З огляду на те, що п. 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність, також варто зауважити, що на переконання суду, стороною позивача доведено, а стороною відповідача не спростовано недобросовісності контрагента ОСОБА_1 за спірним договором - відповідача ОСОБА_3 , адже останній є батьком ОСОБА_1 , а відтак, за обставинами справи ОСОБА_3 не міг не знати, що автомобіль придбано сином під час шлюбу з позивачем ОСОБА_2 , а тому на майно поширюється режим спільної сумісної власності подружжя, а також те, що син не отримав згоди дружини не відчуження майна в силу напружених сімейних відносин та наявних спорів щодо розірвання шлюбу та поділу майна.

Як вказано у відзиві, рішення про відчуження спірного автомобіля прийнято подружжям через скрутне матеріальне становище, оскільки вони на той час не були працевлаштовані, винаймали житло у м. Києві, ОСОБА_2 навчалась у магістратурі МУРЛ «Україна», частина грошей на оплату навчання позивача була неофіційно запозичена у третіх осіб, також кошти вкладались у підприємницьку діяльність, яку на той час здійснювала дружина ОСОБА_1 .

Однак, відповідачем не доведено, що саме кошти отримані від продажу автомобіля були використані на покриття вказаних витрат та потреб сім`ї.

Слід зазначити, що з наданої стороною відповідача декларації ОСОБА_2 як кандидата на посаду особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2019 рік, поданої 09.08.2020 року, у розділі 2.2 «Інформація про челенів сім`ї суб`єкта декларування» вказано чоловіка ОСОБА_5 . Дійсно у п. 2.2 "Цінне рухоме майно транспортні засоби" не зазначено автомобіль марки «Renault Megane», 2013 року, який у 2019 році придбаний подружжям, та перебував на той період у їхній спільній власності.

Проте, чому ОСОБА_2 не внесла вказану інформацію до декларації у судовому засіданні не встановлено, однак, указане не свідчить про те, що остання, вносячи до декларації інформацію про відсутність автомобіля керувалася тим, що з її відома та згоди відчужено вказаний транспортний засіб, як зазначає про це у відзиві відповідач.

Судом звернуто увагу на те, що указані в декларації доходи позивача ОСОБА_2 та наявні грошові активи (п.п. 11-12 Декрарації) спростовують посилання відповідача на скрутне матеріальне становище подружжя, що зумовило відчуження спірного автомобіля.

Також стороною відповідача як доказ надано позовну заяву про розірвання шлюбу, з якою ОСОБА_2 зверталася до Солом`янського районного суду м. Києва 24.03.2020 року. У позовній заяві остання вказала, що спільно набутого майна у шлюбі сторони не мають, спору про поділ немає, претензій до відповідача немає.

Проте, суд не приймає до уваги даний доказ, оскільки на момент звернення з таким позовом автомобіль перебував у спільній власності подружжя та чому позивачем вказано про відсутність спільного майна у позовній заяві не встановлено у судовому засіданні, крім того, зазначене не доводить того факту, що перереєстрація (відчуження) транспортного засобу відбулася за згодою ОСОБА_2 .

Також слід зауважити, що право обирати спосіб захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав належить особі, чиї права порушуються. У даній справі позивач, звертаючись до суду, визначила в якості способу захисту своїх прав визнання недійсними договору купівлі-продажу, вважати такий спосіб неналежним чи неефективним у суду підстав немає.

Враховуючи те, що зазначений вище автомобіль набутий під час перебування у шлюбі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та є їхньою спільною сумісною власністю, відсутність згоди іншого з подружжя при відчуженні такого майна є порушенням вимог статей 60, 61, 63, 65 СК України та підставою для визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобілю відповідно до положень статей 203, 215 ЦК України.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду № 726/1606/17 від 23 грудня 2020 року та № 607/21745/18 від 06 квітня 2021 року при розгляді аналогічних справ.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог, адже стороною позивача належними, допустимим та достатніми доказами за європейським стандартом доказування «поза розумним сумнівом» доведено, що спірний правочин вчинено за відсутності згоди позивача, як співвласника транспортного засобу та внаслідок недобросовісної поведінки відповідачів з метою уникнення поділу спільного майна подружжя, а тому з метою захисту порушеного права позивача, позов підлягає до задоволення.

За правилами ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати по сплаті судового збору у розмірі 1362 (одна тисяча триста шістдесят дві) гривні, що складається із судового збору за позовну вимогу немайнового характеру у сумі 908 грн. та 454 грн. за забезпечення позову у рівних частках, тобто по 681 (шістсот вісімдесят одній) гривні з кожного відповідача.

Керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, ст. ст. 60-65 СК України, ст. ст. 3, 203, 215, 369 ЦК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Договір купівлі - продажу автомобіля марки Renault Megane, 2013 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , укладений 27.06.2020 року у РСЦ МВС Черкаській області (м. Умань) за № 7142/2020/2070797 між продавцем ОСОБА_1 та покупцем ОСОБА_3 - визнати недійсним.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1362 (одна тисяча триста шістдесят дві) гривні у рівних частках, тобто по 681 (шістсот вісімдесят одній) гривні з кожного відповідача.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Теплицький районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Відповідач: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Повне рішення складено та підписано 07.10.2021 року.

Суддя: Л.В. Довгалюк