ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/42/21 Справа № 210/2094/17 Суддя у 1-й інстанції - Хлистуненко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.,

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання Кислиця І.В.

сторони справи:

позивач: Акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 правонаступником якого є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 22 квітня 2019 року, яке ухвалено суддею Хлистуненко О.В. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст рішення складено 02 травня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року Публічне Акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк», який під час розгляду справи змінив назву на Акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк», звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи без самостійних вимог: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Національний банк України, Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Сніжко Дмитро Віталійович просив суд визнати недійсним договір застави (майнових прав на отримання грошових коштів по депозитному договору) від 19.12.2016 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

В мотивування заявлених вимог посилався на те, що між позивачем та ОСОБА_1 укладено депозитні договори: №SAMDNWFD301 від 09.09.2016 року, залишок коштів за яким станом на 19.12.2016 року становив 13 917 627,89 гривень; та №SAMDNWFD901 від 23.09.2016 року, із залишком коштів станом на 19.12.2016 року 25805,82 доларів США.

Радою національної безпеки і оборони України 18.12.2016 року прийнято рішення «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки України в економічній сфері та захисту інтересів вкладників». В цей же день, Правлінням Національного Банку України було прийнято постанову «Про віднесення ПАТ «Приватбанк» до категорії неплатоспроможних» та на виконання зазначеної постанови Фонд гарантування вкладів фізичних осіб прийняв рішення про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Приватбанк».

Між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено 19 грудня 2016 року договори позики №1707, №1708, №1709 кожен на суму 5 000 000,00 грн., за умовами яких ОСОБА_3 передала у власність ОСОБА_1 готівкові кошти на загальну суму 15000000,00 грн., а ОСОБА_1 зобов`язався повернути ОСОБА_3 таку ж суму грошових коштів у строк до 20 грудня 2016 року. В цей же день між відповідачами укладено договір застави (майнових прав на отримання грошових коштів по депозитному договору), за умовами якого ОСОБА_1 передав у заставу ОСОБА_3 в забезпечення виконання ним зобов`язань за договорами позики, майнові права на отримання коштів за депозитними договорами №SAMDNWFD301 від 09.09.2016 року та №SAMDNWFD901 від 23.09.2016 року.

Постановою Правління Національного банку України №315 від 12.05.2015 р., 13.12.2016 р. Комісією з питань визначення пов`язаних із банком осіб і перевірки операцій банків прийнято рішення за №105 «Про визначення осіб пов`язаними з ПАТ «КБ «Приватбанк», яким ОСОБА_1 визнано особою пов`язаною з ПАТ «КБ «Приватбанк».

Відповідач ОСОБА_1 , знаючи достеменно що 19.12.2016 року, на час укладення оспорюваного договору, у ПАТ «КБ «Приватбанк» вже діяла тимчасова адміністрація, уклав оспорюваний правочин в супереч вимогам ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 576 ЦК України, ст. 4 ЗУ «Про заставу», ч.6 ст. 41-1 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 22 квітня 2019 року АТ «КБ«ПриватБанк», відмовлено в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору застави від 19 грудня 2016 року.

В апеляційній скарзі представник відповідача АТ «КБ«ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального законодавства, а також перевищення повноважень судом першої інстанції, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

В мотивування доводів апеляційної скарги представник відповідача зауважує, судом не взято до уваги, що 18 грудня 2016 року РНБО було прийнято рішення «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки України в економічній сфері та захисту інтересів вкладників», в той же день АТ КБ «ПриватБанк» віднесено до категорії неплатоспроможних Постановою Правління Національного банку України

№ 498-рш/БТ, на виконання якої Фонд гарантування вкладів фізичних осіб прийняв рішення № 2859 про запровадження тимчасової адміністрації у АТ КБ «ПриватБанк».

Оскільки з 18 грудня 2016 року у АТ КБ «ПриватБанк» почала діяти тимчасова адміністрація, тому оспорюваний договір застави від 19 грудня 2019 року, щодо розпорядження грошовими коштами розміщеними на підставі договорів депозитних вкладів є незаконним, оскільки укладений з порушенням вимог законодавства.

Крім того, представник позивача зауважує, що судом першої інстанції у відсутність відповідних повноважень надано оцінку невідповідності положення ст.41-1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вимогам ст.41 Конституції України, що є виключною компетенцією Конституційного Суду України.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю доповідача, представника позивача Бродька А.І, який підтримав доводи апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 09 вересня 2016 року укладено депозитний договір №SAMDNWFD301, залишок коштів за яким станом на 19.12.2016 року становив 13 917 627,89 гривень; та 23.09.2016 року депозитний договір №SAMDNWFD901, із залишком коштів станом на 19.12.2016 року 25805,82 доларів США.

Радою Національної безпеки і оборони України 18.12.2016 року було прийнято Рішення «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки України в економічній сфері та захисту інтересів вкладників» (Т. 1 а.с. 22-23).

Рішенням Правління Національного банку України від 18.12.2016 року №498-рш/БТ віднесено ПАТ КБ «Приватбанк» до категорії неплатоспроможних (Т. 1 а.с. 24-26).

Рішенням №2859 від 18.12.2016 року Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ КБ «Приватбанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку» розпочато процедуру виведення ПАТ КБ «Приватбанк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністративної строком на один місяць з 19.12.2016 року по 18.01.2017 року (включно) (Т. 1 а.с. 29-34).

В подальшому 19.12.2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено наступні договори: договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Сніжком Д.В. та зареєстрований в реєстрі за №1707, згідно якого ОСОБА_3 (позикодавець) передала у власність ОСОБА_1 (позичальнику) готівкою грошові кошти в сумі 5000000,00 грн., а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів у строк до 20.12.2016 року (Т.1 а.с. 8-9); договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Сніжком Д.В. та зареєстрований в реєстрі за №1708, згідно якого ОСОБА_3 (позикодавець) передала у власність ОСОБА_1 (позичальнику) готівкою грошові кошти в сумі 5000000,00 грн., а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів у строк до 20.12.2016 року (Т.1 а.с. 10-11); договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Сніжком Д.В. та зареєстрований в реєстрі за №1709, згідно якого ОСОБА_3 (позикодавець) передала у власність ОСОБА_1 (позичальнику) готівкою грошові кошти в сумі 5000000,00 грн., а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів у строк до 20.12.2016 року (Т.1 а.с. 12-13).

19 грудня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір застави (майнових прав на отримання грошових коштів по депозитному договору), посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Сніжком Д.В., зареєстрований в реєстрі за №1710. Предметом даного договору є надання ОСОБА_1 , як заставодавцем, в заставу майнових прав на отримання грошових коштів в повному обсязі по договору №SAMDNWFD301 (вклад «Стандарт» терміновий на 12 міс.) від 09.09.2016 року в сумі 13917627,89 грн. та по договору №SAMDNWFD901 (вклад «Стандарт» терміновий на 12 міс.) від 23.09.2016 року в сумі 25805,82 дол. США, укладеним між заставодавцем та ПАТ КБ «Приватбанк», в забезпечення виконання зобов`язань заставодавця перед ОСОБА_3 , як заставодержателем, що випливають з : договорів позики від 19.12.2016 року, посвідчених приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Сніжком Д.В. за реєстровим №1707, №1708, №1709 та додаткових угод до них (Т. 1 а.с. 14-19).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем в порушення ст. 81 ЦПК України не надано жодного належного та допустимого доказу у підтвердження обставин, викладених в позовній заяві та не наведені підстави визнання недійсним договору застави відповідно до ст. 203, 215 ЦК України.

Однак, колегія суддів не може у повному обсязі погодитися із висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте суд першої інстанції не з`ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі неможна визнати законним і обґрунтованим.

Згідно з пунктом 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до пункту 6 статті 2 цього Закону ліквідація банку це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, в якому введено тимчасову адміністрацію та/або запроваджено процедуру ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з підпунктами 1, 2 частини п`ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до частини другої статті 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшеннню ліквідаційної маси.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі № 6-350цс17.

Відповідно до ч.3 ст. 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що Національний банк України при здійсненні банківського нагляду має право визначати пов`язаними з банком особами фізичних та юридичних осіб, зазначених у пунктах 1-9 частини першої цієї статті, за наявності ознак, визначених у нормативно-правових актах Національного банку України, з урахуванням характеру взаємовідносин, операцій та наявності інших зв`язків із банком. Про таке рішення Національний банк України не пізніше наступного робочого дня повідомляє відповідний банк. У такому разі особа вважається пов`язаною з банком, якщо банк протягом 15 робочих днів із дня отримання повідомлення Національного банку України про визначення особи, пов`язаною з банком, не доведе протилежного.

Комісією з питань визначення пов`язаних із банком осіб і перевірки операцій банків Національного банку України13 грудня 2016 року, у відповідності до статті 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність» і Положення про визначення пов`язаних із банком осіб, затвердженого Постановою Правління Національного банку України № 315 від 12 травня 2015 року, прийнято рішення № 105 «Про визначення осіб пов`язаними з ПАТ КБ «ПриватБанк», яким позивача визнано пов`язаною з ПАТ КБ «ПриватБанк» особою.

Відповідно до положень частини шостої статті 41-1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у день отримання рішення Кабінету Міністрів України про участь держави у виведенні неплатоспроможного банку з ринку відповідно до пункту 5 частини другої статті 39 цього Закону Фонд у строки, встановлені цією частиною, вживає заходів до додаткового розміщення акцій нової емісії.

До здійснення внеску до статутного капіталу Фонд має право розпорядитися необтяженими грошовими зобов`язаннями банку перед пов`язаними особами, а також необтяженими грошовими зобов`язаннями перед юридичними та фізичними особами, що не пов`язані з банком, крім коштів за поточними та депозитними рахунками таких осіб шляхом обміну зазначених зобов`язань на акції додаткової емісії банку.

Аналіз вищевказаних положень закону свідчить про те, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в особі уповноваженої особи наділений правом на розпорядження грошовими коштами, які знаходяться на депозитних рахунках вкладників.

Згідно з частиною другою статті 1071 ЦК України грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Постановою Правління Національного банку України №315 від 12.05.2015 р., 13.12.2016 р. Комісією з питань визначення пов`язаних із банком осіб і перевірки операцій банків прийнято рішення за №105 «Про визначення осіб пов`язаними з ПАТ «КБ «Приватбанк», яким ОСОБА_1 визнано особою пов`язаною з ПАТ «КБ «Приватбанк». На момент набуття права власності на акції Банку державою за балансовими та/або позабалансовими рахунками Банку не обліковувалось жодних правочинів (зобов?язань) обтяжень щодо коштів ОСОБА_1 .

Обтяження коштів ОСОБА_1 , які були зареєстровані вже після запровадження тимчасової адміністрації у Банку, за відсутності у позивача права на розпорядження коштами на рахунку, а також за відсутності їх відображення за балансовими та/або позабалансовими рахунками банку є нікчемними за прямою нормою частини 6 статті 4 1-1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що на момент укладання договору застави між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у банку вже було введено тимчасову адміністрацію, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами.

З огляду на вищевикладене колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а рішення суду підлягає скасуванню з вищевикладених підстав.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з порушенням вимог законодавства, без належного дослідження наявних у матеріалах справи доказів, тому на підставі положення п.п.1,3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк».

Згідно положення ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача.

Таким чином, з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору по 2000 грн., з кожного.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 22 квітня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Задовольнити позов Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору недійсним.

Визнати недійсним договір застави (майнових прав на отримання грошових коштів по депозитному договору) укладений 19 грудня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Сніжком Д.В., зареєстрований в реєстрі за №1710.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» в рівних частках судові витрати в сумі по 2000 грн., з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 жовтня 2021 року.

Головуючий:

Судді: