ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/8440/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" жовтня 2021 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Комаревцева Л.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова лінія 1» про стягнення заробітної плати під час карантину,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі по тексту - Позивач) звернувся до суду з позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова лінія 1» (далі по тексту - Відповідач) про стягнення заробітної плати під час карантину та суму недоотриманої заробітної плати після послаблення карантину.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач перебував в трудових відносинах з відповідачем в період з 21 серпня 2019 року. Пропрацювавши півроку позивач пішов у щорічну відпустку з 17.03.2020 по 30.03.2020 тривалістю 14 календарних днів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби CQV1D-19, спричиненої коронавірусом SARS-COV-2, з 12.03.2020 по 24.04.2020 було оголошено карантин по всій території України, а також заборону руху громадського транспорту.

31.03.2020 позивач мав вийти на роботу, але нажаль у зв`язку з карантином оголошеним по всій країні, рух громадського транспорту було відмінено відповідно до вищевказаної постанови та він не зміг дістатися до свого робочого місця про що телефоном повідомив начальника ОСОБА_2 .

Лише 26.05.2020, коли частково послабили карантин та відновили рух транспорту по м. Києву позивач зміг приступити до роботи.

Час простою не з вини працівника в тому числі на період оголошення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).

Позивач зазначає, що його заробітна плата складає 10000 (десять тисяч) гривень на місяць. Проте, оскільки відповідачем сплачувалась менша заробітна плата, позивач зазначає, що недоплаченою є заробітна плата за травень місяць у розмірі 685,75 грн.; за червень - 1 900,00 грн.; за липень - 1 500,00 грн.; за серпень - 1 875,00 грн.; за вересень - 4545,55 грн.; за жовтень - 834,46 грн.

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова лінія 1» недоотриману заробітну плату під час оголошеного карантину в розмірі 18182,00 грн. та недоотриману заробітну плату після послаблення карантину в розмірі 11340,76 грн, а також моральну шкоду у розмірі 60000,00 грн. та понесені судові витрати.

Згідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

На підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Ухвалою суду від 27 серпня 2021 року відкрито провадження у даній справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву.

В період розгляду спрощеного позовного провадження по даній справі заяв, клопотань та заперечень у порядку ст. 182 ЦПК України, сторонами подано до суду не було.

Відповідачем у встановлений судом строк подано відзив на позовну заяву, в якому останній не визнає позовні вимоги та зазначає, що 21.08.2019 відповідно до наказу ПрАТ «НОВА ЛІНІЯ» № НЛ-3/202-К ОСОБА_1 прийнятий на посаду верстатника деревообробних верстатів з посадовим окладом (4 180,00 грн) згідно штатного розпису.

З даним наказом Позивач був ознайомлений належним чином, підтвердженням чому є його власний підпис на даному наказі.

Після затвердження у грудні 2019 року нового штатного розпису ПрАТ «НОВА ЛІНІЯ» (фотокопія додається) посадовий оклад Позивача збільшився та становив 4 740,00 грн. Заробітна плата нараховувалась Позивачу згідно діючого законодавства України та відповідно відпрацьованого ним робочого часу. Твердження Позивача про його розмір заробітної плати у розмірі 10 000,00 грн, не відповідає дійсності та не підтверджується будь-якими документами.

Оскільки в період з 01.04.2020 по 25.05.2020 Позивач був відсутній на роботі, що підтверджується і ним самим, і у зв`язку з чим в табелі обліку робочого часу був відмічений як «НЗ» - неявка з нез`ясованих причин, підстави для виплати заробітної плати у заявленому позивачем розмірі відсутні.

Отже, у Відповідача не було підстав нараховувати та виплачувати Позивачу заробітну плату за вказаний період у зв`язку з його відсутністю на робочому місці та не виконанням ним роботи. Відповідач вважає, що в його діях відсутні порушення законодавства тому просив відмовити у позові в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку:

Позивач перебував в трудових відносинах з відповідачем в період з 21 серпня 2019 року. З 17.03.2020 по 30.03.2020 перебував у щорічній відпустці тривалістю 14 календарних днів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби CQV1D-19, спричиненої коронавірусом SARS-COV-2, з 12.03.2020 по 24.04.2020 було оголошено карантин на всій території України, а також припинено рух громадського транспорту в місті Київ.

У зв`язку з чим позивач приступив до роботи лише 26.05.2020.

Відповідно до відзиву було встановлено, що Відповідачем не було встановлено простою на виробництві та не було відправлено працівників у простій. На виробництві було забезпечено умови роботи, які дозволяли не встановлювати простою на виробництві.

Відповідно до довідки про доходи встановлено, що у позивача під час прийому на роботу на посаду верстатника деревообробних верстатів посадовий оклад був 4 180,00 грн.

У грудні 2019 року посадовий оклад Позивача збільшився та становив 4 740,00 грн.

За період перебування у трудових відносинах з відповідачем, а саме з 01.04.2020 по 25.05.2020 ОСОБА_1 був відсутній на роботі, що підтверджується і ним самим, і табелем обліку робочого часу де міститься відмітка як «НЗ» - неявка з нез`ясованих причин, у зв`язку з чим останньому не виплачена заробітна плата за вказаний період.

Судом встановлено, що з 12.03.2020 було запроваджено карантинні обмеження по всій території України, у зв`язку з пандемією COVID-19.

Звертаючись до суду позивач наполягає на тому, що відповідачем за вказаний період нарахована, але не виплачена заробітна плата, яку він просить стягнути.

Стаття 43 Конституції України гарантує кожному право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку людина вільно обирає або на яку вільно погоджується. Для цього держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці та заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Конституційний Суд України в рішенні від 29 січня 2008 р. № 2-рп/2008 зазначив, що право заробляти собі на життя є невід`ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене.

Визначення терміну «заробітна плата» наведене у конвенції Міжнародної організації праці «Про захист заробітної плати» № 95, яка ратифікована Україною 30.06.1961 р., ст. 94 Кодексу законів про працю України, ст. 1 Закону України «Про оплату праці». За їх положеннями, під заробітною платою розуміється, зокрема, будь-яка винагорода або заробіток, які обчислюються, як правило, у грошовому виразі, та які роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до положень ст. 115 КЗпП України, заробітна плата працівнику має виплачуватись регулярно у робочі дні та у строки, встановлені у колективному договорі або нормативним актом роботодавця, що погоджений з первинною профспілковою організацією чи іншим уповноваженим на представництво трудового колективу органом чи уповноваженим колективом представником. Виплата повинна відбуватись не рідше двох разів на місяць з проміжком часу, що не перевищує 16 календарних днів, та не пізніше 7 днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. А ст. 116 КЗпП України передбачає, що повний розрахунок з працівником, який звільняється, має бути здійснено безпосередньо в день звільнення такого працівника. Якщо в день звільнення працівник не працював, розрахунок і виплата всіх належних йому сум мають відбутися не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником відповідної вимоги.

Заборгованістю з виплати заробітної плати є сума не виплаченої своєчасно заробітної плати всім категоріям працівників (штатні працівники, зовнішні сумісники, звільнені працівники тощо). Сума такої заборгованості включає всі нарахування в грошовій і натуральні формі, строк виплати яких минув до кінця місяця, у якому вони мали бути виплачені, за винятком обов`язкових утримань.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 84 КЗпП України, у випадках, передбачених статтею 25 Закону України "Про відпустки", працівнику за його бажанням надається в обов`язковому порядку відпустка без збереження заробітної плати. За сімейними обставинами та з інших причин працівнику може надаватися відпустка без збереження заробітної плати на термін, обумовлений угодою між працівником та власником або уповноваженим ним органом, але не більше 15 календарних днів на рік. У разі встановлення Кабінетом Міністрів України карантину відповідно до Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" термін перебування у відпустці без збереження заробітної плати на період карантину не включається у загальний термін, встановлений частиною другою цієї статті.

Відповідно наказу Держкомстату № 489 у разі відсутності працівника на робочому місці у табелі обліку використаного робочого часу проставляється позначка «НЗ» - неявка з нез`ясованих причин.

Отже, Відповідач правомірно не нараховував та не виплачував Позивачу заробітну плату за вказаний період у зв`язку з його відсутністю на робочому місці та не виконанням ним роботи.

Відповідно до довідки про доходи за період березень 2020 року - жовтень 2020 року, розрахункового листка за березень - жовтень 2020 року позивачу нараховувалась заробітна плата відповідно до вимог діючого законодавства України, виходячи з встановленого посадового окладу згідно шатного розпису та з урахуванням кількості відпрацьованих ним днів.

Відповідно до п. 2.1. Додатку № 3 до колективного договору ПрАТ «НОВА ЛІНІЯ» (Положення про преміювання працівників ПрАТ «НОВА ЛІНІЯ») встановлено, що при виконанні фінансово - економічних показників, ефективності виробництва, дотримання правил внутрішнього трудового розпорядку та інших актів внутрішнього регулювання, працівникам може виплачуватись премія.

Відповідно до п. 1.3. Додатку № 3 до колективного договору ПрАТ «НОВА ЛІНІЯ» можливість виплати премій працівникам визначається особисто Генеральним директором Товариства або іншою уповноваженою особою виходячи з результатів фінансово-економічної, господарської діяльності, планів розвитку товариства, наявності коштів, тощо.

Відповідно до п. 17.4. Колективного договору встановлено, що розмір премії, порядок (можливість) її виплати встановлюється Генеральним директором або іншою уповноваженою ним особою лише при наявності відповідних коштів в бюджеті підприємства.

Окрім заробітної плати Позивачу додатково нараховувалась премія у розмірі визначеному керівництвом торгівельного центру ПрАТ «НОВА ЛІНІЯ», а саме:

у березні 2020 р. виплачена премія у розмірі 3 431,13 грн,

у травні 2020 р. виплачена премія у розмірі 1 068,57 грн;

у червні 2020 р. виплачена премія у розмірі 5 322,1 1 грн;

у липні 2020 р. виплачена премія у розмірі 4 214,81 грн;

у серпні 2020 р. виплачена премія у розмірі 5 353,17 грн;

у вересні 2020 р. виплачена премія у розмірі 1438,45 грн;

у жовтні 2020 р. виплачена премія у розмірі 507,67 грн.

Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди, то дана вимога також не підлягає до стягнення, оскільки дана вимоги є похідною від вимоги про стягнення заробітної плати, в задоволенні якої судом відмовлено.

Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими судом, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова лінія 1» про стягнення заробітної плати під час карантину задоволенню не підлягає.

У відповідності до ст.141 ЦПК України, суд відносить судові витрати по сплаті судового збору та витрат на правову допомогу за рахунок позивача у сплаченому при зверненні до суду розмірі.

На підставі викладеного, керуючись, ст. 84, 115,116 КЗпП України, ст. 26 Закону України «Про відпустки», ст. 4, 10, 12, 13, 76-80, 81, 89, 141, 258-259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд ,-

у х в а л и в:

В позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова лінія 1» про стягнення заробітної плати під час карантину - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня отримання копії до Київського апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлено 11.10.2021

Суддя Л.В. Комаревцева