1Справа № 335/6203/21 2/335/2300/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2021 р. Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді Шалагінової А.В., за участі секретаря судового засідання Попової С.М., розглянувши клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮЛІС» в особі представника адвоката Штабовенка Дениса Всеволодовича про компенсацію витрат на правничу допомогу в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ЮЛІС» про заборону використання об`єкта інтелектуальної власності, відшкодування збитків та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

05.10.2021 до суду надійшло клопотання відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮЛІС» в особі представника адвоката Штабовенка Дениса Всеволодовича про компенсацію витрат на правничу допомогу в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ЮЛІС» про заборону використання об`єкта інтелектуальної власності, відшкодування збитків та стягнення моральної шкоди.

За змістом вимог клопотання просив на підставі ч. 5 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) стягнути з позивача на його користь витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 10 500,00 грн. На підтвердження своїх вимог надав суду договір про надання правової допомоги від 07.07.2021, додаткову угоду № 1 до цього договору від 07.07.2021, рахунки-фактури № СФ-0000334 від 13.08.2021 на суму 3 000,00 грн., № СФ-0000275 від 12.07.2021 на суму 5 000,00 грн., № СФ-0000413 від 29.09.2021 на суму 2 500,00 грн., акт приймання-передачі наданих послуг № 1 від 29.09.2021, платіжні доручення № 696 від 30.09.2021 на суму 2 500,00 грн., № 577 від 17.08.2021 на суму 3 000,00 грн., № 495 від 15.07.2021 на суму 5 000,00 грн.

В обґрунтування клопотання зазначив, що позивачем були вчинені, на його думку, необґрунтовані дії з подання позову, який був завідомо необґрунтований належними доказами, а позивач, розуміючи, що в задоволенні позову їй буде відмовлено, залишила позов без розгляду.

Дослідивши матеріали справи та клопотання відповідача, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що 10.06.2021 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ЮЛІС» про заборону використання об`єкта інтелектуальної власності, відшкодування збитків та стягнення моральної шкоди.

Ухвалою суду від 15.06.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження та призначено підготовче судове засідання на 14.07.2021 на 13:00 год., встановлено учасникам справи строки подання заяв по суті справи (а.с. 43).

14.07.2021 надійшов відзив відповідача на позов.

14.07.2021 у підготовчому судовому засіданні оголошено перерву до 09.08.2021.

09.08.2021 підготовче судове засідання перенесено за клопотанням представника позивача до 29.09.2021.

27.09.2021 через канцелярію суду надійшла заява ОСОБА_1 про залишення позовної заяви без розгляду, в якій зазначає, що наслідки залишення позову без розгляду їй роз`яснені та зрозумілі.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29.09.2021 позовна заява залишена без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Відтак, в порядку визначеному ч. 5 ст. 142 ЦПК України можуть бути компенсовані витрати, пов`язані з розглядом справи виключно, якщо відповідач доведе факт того, що вони настали внаслідок необґрунтованих дій позивача.

У випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про залишення позову без розгляду, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

За ч. 9 ст. 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Поряд з цим ЦПК України не визначено, що саме розуміється під необґрунтованими діями позивача.

Питання зловживання правами регламентуються положеннями ст. 44 ЦПК України.

Зловживання правами характеризуються умислом порушити порядок цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 2 ст. 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Під зловживанням процесуальними правами слід розуміти особливу форму цивільного процесуального правопорушення, тобто умисні недобросовісні дії учасників цивільного процесу, що супроводжуються порушенням умов здійснення суб`єктивних процесуальних прав і здійснювані лише з видимістю реалізації таких прав, пов`язані з обманом відносно відомих обставин справи, в цілях обмеження можливості реалізації або порушення прав інших осіб, що беруть участь в справі, а також в цілях того, що перешкодило діяльності суду по правильному і своєчасному розгляду і вирішенню цивільної справи, - що породжує застосування заходів цивільного процесуального примусу.

Основна ознака зловживання процесуальними правами полягає в тому, що дії, які її складають, вчиняються на зовні законній юридичній підставі. Механізм зловживання процесуальними правами полягає в тому, що особа, яка бажає мати певний юридичний результат, вчиняє процесуальні дії (бездіяльність), зовні «схожі» на ті юридичні факти, з якими пов`язується настання необхідного результату. Такі дії, однак, мають повністю штучний характер, подібно тому, як удавана угода у цивільному праві вчиняється лише для цілей прикриття іншої угоди.

Аналіз вищезазначених норм дає підстав дійти до висновку, що відповідач має право заявляти вимоги про компенсацію витрат пов`язаних з розглядом справи у разі залишення позову без розгляду судом, при цьому витрати, пов`язані з розглядом справи мають бути понесені відповідачем саме внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Таким чином, виходячи з вказаних норм цивільно-процесуального законодавства, підставою для стягнення компенсації судових витрат при постановленні ухвали суду про залишення позову без розгляду є встановлення судом необґрунтованих дій позивача (ч. 5 ст. 142 ЦПК України), а також у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони (ч. 9 ст. 141, ч. 6 ст. 142 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Таким чином, законодавець, гарантуючи особам право на звернення до суду за захистом та право на позов, передбачив компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Разом із тим, системний аналіз вказаних процесуальних норм дозволяє дійти висновку, що така компенсація можлива виключно у разі наявності відповідної вимоги відповідача, заявленої у зв`язку із вирішенням питання щодо залишення позову без розгляду. При цьому заявник повинен зазначити, у чому саме полягають необґрунтовані дії позивача.

Добросовісні дії позивача спрямовані на захист його порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів не можна вважати необґрунтованими, оскільки вони вчинені при здійсненні конституційного права на судовий захист.

Необхідною умовою для застосування ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення без розгляду є доведення факту вчинення позивачем необґрунтованих дій. Під такими діями слід розуміти завідомо безпідставне та/або штучне ініціювання судового провадження, тощо. При цьому відповідач у такому випадку повинен надати суду вмотивоване та підтверджене доказами клопотання про компенсацію відповідних витрат із зазначенням, у чому саме полягають відповідні необґрунтовані дії позивача.

Разом із тим, у клопотанні представник відповідача із посиланням на зміст відзиву на позов навів оцінку наданих позивачем доказів в обґрунтування позовної заяви, та зробив висновок про те, що позивач, розуміючи, що в позові їй буде відмовлено, звернулась із заявою про залишення позовної заяви без розгляду, що на його думку свідчить про неправильність та необґрунтованість дій позивача.

Згідно з роз`ясненнями, наведеними в п. 38 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. При цьому, саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.

Позивач звернувся до суду з позовом, оскільки вважала, що її права та інтереси порушено.

Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст. ст. 55, 124 Конституції України, та безумовним доступом до правосуддя, незалежно від обґрунтованості позову.

Для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно було довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Вказаних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 03.07.2019 у справі №543/408/17.

Залишення позову без розгляду з підстав відкликання позивачем позовної заяви само по собі не свідчить про необґрунтованість дій позивача.

Відповідачем не надано суду належних доказів на підтвердження того, що позивачем було допущено зловживання процесуальними правами або вчинення позивачем інших необґрунтованих дій. Суд не вбачає дій позивача по даній справі, які могли б бути розцінені судом як необґрунтовані.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що залишення позову без розгляду не свідчить про його безпідставність і необґрунтованість, залишення позовної заяви без розгляду - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. На цій стадії судового процесу суд не встановлює обґрунтованості чи необґрунтованості позовної заяви, не встановлює фактичні обставини, не досліджує надані докази та не надає доводам сторін відповідної оцінки, оскільки не розглядає спір по суті. Тобто, вирішення питання обґрунтованості чи безпідставності та доведеності заявлених позовних вимог входить до виключних повноважень суду, який має зробити висновки за результатами розгляду цивільної справи по суті. Судом не приймались рішення про визнання дій позивача такими, що містять ознаки зловживання процесуальними правами.

Отже, оцінюючи подане відповідачем клопотання про стягнення з позивача на користь відповідача витрат, пов`язаних із розглядом справи на предмет його вмотивованості та обґрунтованості, а також відповідності вищенаведеним положенням законодавства, суд вважає, що пред`являючи до суду позов позивач вважав, що його права порушено, а тому з метою їх захисту звернувся до суду. Залишення позову без розгляду не свідчить про його безпідставність і необґрунтованість, а відтак не може бути підставою для визнання дій позивача необґрунтованими. Таким чином, судові витрати, понесені відповідачем, компенсації за рахунок позивача не підлягають.

Підсумовуючи викладене, клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮЛІС» в особі представника адвоката Штабовенка Дениса Всеволодовича про компенсацію витрат на правничу допомогу в даній цивільній справі задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 44, 141, 142, 247, 260, 261 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮЛІС» в особі представника адвоката Штабовенка Дениса Всеволодовича про компенсацію витрат на правничу допомогу в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ЮЛІС» про заборону використання об`єкта інтелектуальної власності, відшкодування збитків та стягнення моральної шкоди відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня її складання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя А.В. Шалагінова