ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

07 жовтня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 736/1447/20

Головуючий у першій інстанції Кутовий Ю. С.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1003/21

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Онищенко О.І., Харечко Л.К.

сторони: позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 27 квітня 2021 року (місце ухвалення м. Корюківка) у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову посилалось на те, що з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 05.09.2016.

Позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між сторонами Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідачки підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі.

У позові банк посилається, що відповідачці було відкрито кредитний рахунок (що підтверджується Випискою по рахунку) та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у Довідці про зміну умов кредитування картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 2500 грн.

Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту, проте у порушення умов кредитного договору позичальник своєчасно не надала банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями внаслідок чого у відповідачки перед банком утворилась заборгованість, яка, враховуючи внесені кошти на погашення заборгованості, станом на 27.10.2020 становить: 11057,02 грн, з яких: 8290,44 грн заборгованість за тілом кредиту, в т. ч.: 0,00 грн заборгованість за поточним тілом кредита; 8290,44 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн заборгованість за нарахованими відсотками; 2766,58 грн заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 0,00 грн нарахована пеня; 0,00 грн нарахованої комісії.

У позові банк просить стягнути з відповідачки ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 11057,02 грн за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 05.09.2016, та судові витрати у розмірі 2102 грн.

Рішенням Корюківського районного суду від 27.04.2021 позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 05.09.2016 у сумі 11057,02 грн, та 2102 грн судового збору.

Рішення суду обґрунтовано наявністю підстав для задоволення позовних вимог, враховуючи, що відповідачка надала свою згоду на те, що підписана нею заява від 05.09.2016 разом з пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплати нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити АТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позову або направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

За доводами апеляційної скарги судом неповно з`ясовано всі фактичні обставини справи та не надано належної оцінки всім наявним у справі доказам.

Заявниця вказує, що суд стягнув заборгованість на користь банку на підставі недоведених обставин, що мають значення для справи, оскільки під час розгляду справи нею та її представником були подані клопотання про витребування доказів у справі (повної виписки по рахунку; оригіналів платіжних документів про перерахування коштів; інформацію про подану нею заяву до ГУНП у Чернігівській області про вчинення злочину позивачем). Проте вказані клопотання судом не взяті до уваги та не розглянуті, не винесено ухвали про задоволення чи відмову в задоволенні цих клопотань.

У скарзі заявниця посилається на те, що у додатках до позовної заяви банком зазначена виписка по рахунку, але в матеріалах справи такий додаток відсутній, а надані довідка про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку та довідка про видані картки не містять підпису уповноваженого працівника банку та печаті, а тому не можуть бути належними доказами у справі.

Також вказує, що банком надано розрахунок заборгованості за період з 05.09.2016 по 30.06.2019 та за період з 01.07.2019 по 27.10.2020, з яких убачається, що станом на 30.06.2019 заборгованість відсутня і кредитний ліміт погашений на загальну суму 79377,16 грн. А згідно Довідки про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку з 17.09.2018 кредитний ліміт банком встановлений у розмірі 0,00 грн.

Заявниця наголошує, що у період відсутності кредитного ліміту, з 01.07.2019 по 27.10.2020, банк самостійно здійснював списання коштів з рахунку і перераховував кількома сумами: 13.09.2019 1689 грн, 11.11.2019 6856,11 грн, у зв`язку з чим вона вимушена була звернутись із заявою до поліції про вчинення злочину позивачем.

У скарзі відповідач не визнає наявність заборгованості перед банком та її розмір. Посилається на те, що позивачем не надано жодного первинного документу, на підставі яких було здійснено розрахунок заборгованості відповідача на момент звернення з позовом до суду, оскільки у період з 01.07.2019 по 27.10.2020 кредитними коштами вона не користувалась, а заборгованість погашена у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ КБ «ПриватБанк» Рожко С.М. просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. В обґрунтування відзиву посилається на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, та безпідставність апеляційної скарги. Зазначає, що суд першої інстанції, відповідно до наданих позивачем розрахунків заборгованості та первинних бухгалтерських документів виписки про рух коштів по картрахунку відповідача, правильно визначив загальну суму заборгованості за тілом кредиту, яка підлягає стягненню з відповідача. Вказує, що відповідачка під час розгляду справи власних розрахунків заборгованості не надавала та не заявляла клопотання про призначення судової економічної експертизи, а тому належними і допустимими доказами не спростувала розмір заборгованості за договором, який визначений позивачем.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що з метою отримання банківських послуг, ОСОБА_1 було підписано заяву № б/н від 05.09.2016, згідно якої банк надав банківські послуги в сумі 500,00 у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 25).

У тексті вказаної заяви зазначено, що позичальник ознайомилась і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між нею і Банком договір про надання банківських послуг. Відповідачка ознайомилась з договором про надання банківських послуг до його укладення і згодна з його умовами, примірник договору про надання банківських послуг згодна отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.privatbank.ua.

Банком додано до позовної заяви Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» і Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які відповідачем не підписані (а.с. 26, 27-80).

Матеріали справи містять розрахунок заборгованості за договором, згідно якого станом на 27.10.2020 становить: 11057,02 грн, з яких: 8290,44 грн заборгованість за тілом кредиту, в т. ч.: 0,00 грн заборгованість за поточним тілом кредита; 8290,44 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн заборгованість за нарахованими відсотками; 2766,58 грн заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 0,00 грн нарахована пеня; 0,00 грн нарахованої комісії (а.с. 11-22).

З довідки, наданої АТ КБ «ПриватБанк», вбачається, що клієнт ОСОБА_1 згідно кредитного договору б/н від 05.09.2016, отримала картки: № НОМЕР_1 , дата відкриття 29.09.2016, строк дії до 06/18; НОМЕР_2 , дата відкриття 05.09.2016, строк дії до 01/20; НОМЕР_3 , дата відкриття 24.01.2018, строк дії до 11/21 (а.с. 24).

Згідно з даними довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н), старт карткового рахунку відбувся 05.09.2016 зі встановленим кредитним лімітом у розмірі 500 грн, 18.05.2018 кредитний ліміт збільшився до 2 000 грн, 21.05.2018 кредитний ліміт збільшено до 2500 грн, 17.09.2018 кредитний ліміт зменшено до 0,00 грн (а.с. 23).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 до банківської установи із заявою про закриття карткового рахунку не зверталась.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідачка надала свою згоду на те, що підписана нею заява від 05.09.2016 разом з пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплати нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат.

Однак, повністю погодитись з такими висновками районного суду не може апеляційний суд, через невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права враховуючи наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ "ПриватБанк").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі).

З матеріалів справи вбачається, що Анкета-заява № б/н від 05.09.2016 не містить відомостей про строк дії кредитного договору, суму бажаного та наданого кредитного ліміту та не зазначена процентна ставка.

Пред`являючи вимоги про погашення кредиту, банк просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість по відсоткам за користування кредитом, при цьому, крім анкети-заяви банк посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, розміщеного на сайті www.privatbank.ua та на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна».

В обґрунтування наявності підстав для стягнення відсотків за користування грошима суд першої інстанції послався, що відповідач надав свою згоду на те, що підписана ним заява від 05.09.2016 разом з пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплати нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат.

Проте, як вбачається з підписаної Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку вбачається текст наступного змісту: «Я згоден(-на), що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між мною і банком договір про надання банківських послуг» (а.с. 25), отже в матеріалах справи відсутні дані про підписання чи ознайомлення відповідача з рекламним буклетом.

Матеріали справи не містять також і підтверджень, що саме ці Умови та правила, Тарифи розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 05.09.2016, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати відсотків штрафів (пені) та саме у зазначеному в Умовах та правилах розмірі і порядку нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, неодноразово змінювалися самим АТКБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умови та правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків, надані банком Умови та правила не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Апеляційний суд, враховуючи правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, приходить висновку про те, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, які надав банк, відповідачка розуміла, ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг банку, а тому ОСОБА_1 повинна була повернути лише заборгованість за тілом кредиту, а сплата інших складових вартості кредиту належним чином не узгоджена, тому стягненню не підлягає.

З врахуванням наведеного, відсутні підстави для стягнення нарахованих відсотків у розмірі 2766,58 грн, які визначені у розрахунку, а тому доводи в цій частині є обґрунтованими і рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з відмовою в стягненні відсотків (а.с. 21-22).

Разом з тим, як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н від 05.09.2016, відповідно до якого заборгованість на день пред`явлення позову за тілом кредиту фактично не погашена та складає 8290,44 грн.

На спростування вказаного розрахунку відповідачкою не надано суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду належних доказів, як і не представлено іншого розрахунку.

Також відповідачкою всупереч положенням ст. ст. 12, 81 ЦПК України не надано суду доказів на підтвердження того, що вона не користувалась кредитними коштами з 01.07.2019 по 27.10.2020, як вона зазначає в апеляційній скарзі, враховуючи, що строк дії останньої наданої кредитної картки встановлений до 11/21.

Виходячи з системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, слід дійти висновку про те, що часткове погашення суми наявної заборгованості відповідачем не припиняє правовідносини сторін щодо суми основного боргу за тілом кредиту, яка боржником не сплачена, тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими, а сума 8290,44 грн підлягає стягненню з відповідача.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів»).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у рішенні щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З врахуванням викладеного вище, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору із ОСОБА_1 банк дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс 19.

Отже, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог Банку в частині стягнення заборгованості за відсотками, у зв`язку з недоведеністю факту досягнення сторонами домовленості про їх сплату відповідачем у будь-якому розмірі.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 2766,58 є помилковим, у зв`язку з чим відповідно до приписів п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог АТ «КБ «ПриватБанк» в цій частині. В частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 8290,44 грн рішення суду підлягає залишенню без змін.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивач та відповідач). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам фактичних матеріалів і доказів не збирає.

За положеннями ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює докази належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності.

Таким чином, врахувавши наведені норми чинного законодавства, правові позиції Великої Палати Верховного Суду, встановлені обставини справи та надані на їх підтвердження докази, слід дійти висновку про задоволенння апеляційної скарги частково, оскільки суд прийшов до правильного висновку в частині задоволення вимог щодо стягнення тіла кредиту та помилкового висновку про задоволення вимог в частині стягнення заборгованості за відсотками за кредитом.

Не можуть бути підставою відмови у задоволенні вимог щодо стягнення тіла кредиту заперечення відповідачки щодо невідповідності розміру заборгованості за тілом кредиту у підсумку, оскільки заборгованість визначена у розрахунку за тілом кредиту підтверджується наданим банком розрахунком, який відповідачкою не спростований жодними належними доказами.

Інші твердження скаржника не є підставою для скасування рішення повністю з відмовою у задоволенні позову, оскільки висновки суду першої інстанції у частині задоволення вимог щодо тіла кредиту є правильними та обґрунтованими та підтверджуються матеріалами справи, доводи апеляційної скарги правильних висновків суду у цій частині не спростовують.

Відповідно до ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням розміру задоволених позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» на суму 8290,44 грн (8290,44 грн від 11057,02 грн становить 74,98 %), слід змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнення судового збору, зменшивши стягнуту із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» суму судового збору з 2102 грн до 1576,07 грн (2102,00 грн х 74,98% :100%).

Керуючись ст.ст. 141, 367, 374, 376, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 27 квітня 2021 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором по відсоткам скасувати.

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором по відсоткам відмовити.

Рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 27 квітня 2021 року змінити в частині визначення розміру стягнутих з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (вул. Грушевського, буд. 1Д, м. Київ; ) зменшивши суму заборгованості по кредитному договору від 05.09.2016 з 11057,02 грн до 8290,44 грн та судового збору з 2012,00 грн до 1576,07 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 07.10.2021.

Головуючий Судді :