УХВАЛА

"06" жовтня 2021 р. м.Харків

Київський районний суд м.Харкова у складі: головуючої судді Лисиченко С.М., вивчивши скаргу ОСОБА_1 на рішення уповноважених осіб Київського відділу ДВС м.Харкова та відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішення у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) , -

ВСТАНОВИВ:

04.10.2021 до Київського районного суду м. Харкова надійшла скарга ОСОБА_1 на рішення уповноважених осіб Київського відділу ДВС м.Харкова та відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішення у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), щодо відмови у відкритті виконавчого поводження з примусового виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду по справі № 523/19210/2020.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справ між суддями Київського районного суду м.Харкова від 05.10.2021 визначено головуючу суддю: Лисиченко С.М.

Суд, вивчивши скаргу та додані до неї документи, вважає, що вона не може бути прийнята до розгляду Київським районним судом м. Харкова з огляду на зазначене.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе у тому числі таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. За пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції.

У пункті 40 рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» (заява №18357/91) ЄСПЛ зазначив, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. … Отже, виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції.

У статті 1 Закону України « Про виконавче провадження», чинній на час розгляду даної скарги, закріплено, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції ( частина 1 статті 448 ЦПК України).

Водночас, за змістом положень статей 2, 4 та 19 КАС України до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Згідно з правилами адміністративного судочинства щодо особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця за частиною 1 статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Крім того, порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби встановлено Законом України «Про виконавче провадження», згідно із частиною 1 статті 74 якого рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Як вище зазначалося, заявниця звернулася до суду з даною скаргу на рішення уповноважених осіб державної виконавчої служби щодо відмови у відкритті виконавчого поводження з примусового виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду по справі № 523/19210/2020.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що скарга ОСОБА_1 на рішення уповноважених осіб Київського відділу ДВС м.Харкова та відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішення у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) не може бути прийнята до розгляду Київським районним судом м. Харкова, оскільки зазначені рішення можуть бути оскаржені до суду, який видав виконавчий документ по справі №523/19210/2020 до Харківського окружного адміністративного суду.

Керуючись статтями 255, 258-261, 447-451 ЦПК України, статтею 74 Законом України «Про виконавче провадження», суд-

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у прийнятті скарги на рішення уповноважених осіб Київського відділу ДВС м.Харкова та відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішення у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків).

Роз`яснити заявниці право на звернення до суду, який видав виконавчий документ по справі № 523/19210/2020- до Харківського окружного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть отримати за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua

Суддя - С.М. Лисиченко