Справа № 2-1951/2010
Провадження № 22-ц/4808/24/21
Головуючий у 1 інстанції Горейко М.Д.
Суддя-доповідач Василишин Л.В.
У Х В А Л А

07 жовтня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.

суддів: Максюти І.О., Фединяка В.Д.,

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 03 грудня 2010 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 03 грудня 2010 року задоволено позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором №014/0031/82/82982 від 31 жовтня 2007 року та кредитним договором №010/14-10/437G від 28 серпня 2008 року в загальній сумі 866 929,27 грн, 1700 грн судового збору та 120,00 грн витрат по оплаті інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 03 грудня 2018 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення.

24 вересня 2020 року ОСОБА_1 подав безпосередньо до апеляційного суду апеляційну скаргу на рішення Івано-Франківського міського суду від 03 грудня 2010 року та ухвалу Івано-Франківського міського суду від 03 грудня 2018 року. Одночасно в апеляційній скарзі відповідачем заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження. Клопотання мотивовано тим, що на неодноразові заяви до суду першої інстанції про надання копії ухвали Івано-Франківського міського суду від 03 грудня 2018 року він отримав її тільки 26 серпня 2020 року.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 29 вересня 2020 року апеляційну скаргу в частині оскарження заочного рішення Івано-Франківського міського суду від 03 грудня 2010 року залишено без руху. Надано строк для усунення недоліків, а саме: необхідності подати заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням інших поважних причин для поновлення цього строку та наданням відповідних доказів та сплати судового збору у встановленому законом розмірі. При цьому суд вважав, що наведені в скарзі причини пропуску строку на апеляційне оскарження не є поважними.

Цією ж ухвалою відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 03 грудня 2018 року.

Також для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження листом від 29 вересня 2020 року з Івано-Франківського міського суду витребувано матеріали цивільної справи №2-1951/2010.

Листом № 01-35/127 від 29 вересня 2020 року Івано-Франківським міським судом повідомлено, що матеріали цивільної справи 07 лютого 2019 року надіслано на розгляд до Верховного Суду.

19 жовтня 2020 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав заяву про усунення недоліків апеляційної скарги. В обґрунтування поважності причин пропуску строку на апеляційне провадження посилається на те, що у період з 03 грудня 2018 року по 26 серпня 2020 року на його адресу чи його представника не надходив рекомендований лист з повним текстом ухвали Івано-Франківського міського суду від 03 грудня 2018 року. Також зазначає, що рішенням Івано-Франківського міського суду 27 лютого 2009 року шлюб між ним та ОСОБА_2 розірвано. Після розірвання шлюбу він не проживає за адресою, за якою суд першої інстанції надсилав йому судові повістки.

04 жовтня 2021 року на адресу Івано-Франківського апеляційного суду згідно листів -запитів з Верховного Суду надійшли матеріали цивільної справи.

Перевіривши матеріали цивільної справи апеляційний суд дійшов висновку, що у відкритті апеляційного провадження необхідно відмовити враховуючи таке.

Згідно зі статтею 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

За змістом частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 17 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини четвертої статті 287 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Згідно з частинами другої та третьої статті 354 ЦПК України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Частиною другою статті 358 ЦПК України визначено, що незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Встановлено, що 03 грудня 2010 року Івано-Франківським міським судом ухвалено заочне рішення.

19 листопада 2018 року ОСОБА_1 подав заяву про перегляд заочного рішення Івано-Франківського міського суду від 03 грудня 2010 року, яким задоволено позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». При цьому у заяві місце проживання зазначав: АДРЕСА_1 (а.с. 241-244 т.1).

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Івано-Франківського міського суду від 21 листопада 2018 року заяву прийнято до розгляду. Судове засідання призначено на 03 грудня 2018 року на 08.50 год (а.с.252 т1). Копію ухвали отримано мамою ОСОБА_1 (а.с.254 т.1).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 03 грудня 2018 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Івано-Франківського міського суду від 03 грудня 2010 року залишено без задоволення. За змістом ухвали заявник у судове засідання не з`явився, подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із хворобою його представника.

Копія вказаної ухвали направлена ОСОБА_1 за адресою, зазначеною ним в заяві про перегляд заочного рішення (а.с.261 т.1).

Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень ухвала Івано-Франківського міського суду від 03 грудня 2018року було надіслано судом до Реєстру - 05грудня 2018 року, зареєстровано 06 грудня 2018 року, оприлюднено 10 грудня 2018 року.

Апеляційну скаргу на заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 03 грудня 2010 року подано 24 вересня 2020 року.

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 07 липня 1989р. у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» сформував позицію про те, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Також, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany) наголосив на тому, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.

За таких обставин, апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня постановлення судового рішення ухвали Івано-Франківського міського суду від 03 грудня 2018 року, а наведені причини його пропуску, суд не вважає такими, що дають правові підстави для поновлення пропущеного строку, адже ОСОБА_1 був обізнаний про розгляд справи у суді першої інстанції.

При цьому колегія суддів не враховує посилання заявника про те, що він не був обізнаний про розгляд справи по суті, оскільки судові повістки направлялись на адресу, за якою він не проживає. По-перше, ОСОБА_1 не повідомив суд адреси, за якою він проживав, а по-друге, за положеннями частини четвертої статті 287 ЦПК України строк на апеляційне оскарження відповідачем заочного рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Крім того, матеріалами справи підтверджується, що у заяві про перегляд заочного рішення, у апеляційній скарзі на заочне рішення суду, так і у апеляційній скарзі на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 16 листопада 2018 року, якою задоволено заяву ОСОБА_3 про заміну сторони у виконавчому провадженні, у касаційні скарзі на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 16 листопада 2018 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 17 грудня 2018 року місце свого проживання ОСОБА_1 вказував: АДРЕСА_1 . Саме на вказану адресу судами направлялись судові повістки та процесуальні документи.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного й обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише за умови особливих непереборних обставин.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово зауважував, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, пункт 27 рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року).

Безпідставне та необґрунтоване поновлення строків на апеляційне оскарження рішення суду є порушенням законних права та інтересів сторін і суперечить принципу правової визначеності та праву на справедливий суд, що закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (пункт 53 рішення ЄСПЛ від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України»).

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України від 21 жовтня 2010 року).

Аналогічні правові висновки містяться в постанові Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року в справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).

З огляду на зазначене, у відкритті апеляційного провадження необхідно відмовити відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України.

Керуючись статтею 358 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 03 грудня 2010 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач Л.В. Василишин

Судді: І.О. Максюта

В.Д. Фединяк