Справа №443/1392/17
Провадження №2/443/141/21
РІШЕННЯ

іменем України

04 жовтня 2021 року Жидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Яременка І.О.,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , звернувся до суду із позовом в якому із врахуванням уточненої позовної заяви просить: встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із ОСОБА_4 у м. Львові на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останньої, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_2 ; визнати за ним, в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_4 право власності на цілий житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в АДРЕСА_1 та право власності на земельні ділянки для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та для ведення особистого підсобного господарства на території Жирівської сільської ради, загальною площею 0,3428 га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія IV-ЛВ №039780 від 19.02.2001 року, виданого на підставі рішень Жирівської сільської ради від 17.04.1995 року та 19.05.2000 року та зареєстрованого в книзі реєстрації Державних актів за № 119.

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Львові померла матір позивача ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилася спадщина увійшов цілий житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 , що належав померлій на підставі Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 15.12.1989 року, виданого Жидачівською районною радою народних депутатів. Також у склад спадщини входили земельні ділянки для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та для ведення особистого підсобного господарства на території Жирівської сільської ради, загальною площею 0,3428 га, що належали померлій, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія IV-ЛВ №039780 від 19.02.2001 року. Згідно довідки виконавчого комітету Ходорівської міської ради №981 від 15.11.2017 року від імені ОСОБА_4 у виконавчому комітеті Жирівської сільської ради 04.08.2003 року за реєстровим №61 було посвідчено заповіт в користь ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . На момент смерті заповідачки заповіт не змінено і не скасовано. Позивач стверджує, що ОСОБА_4 хворіла і потребувала постійного догляду, тому позивач забрав матір проживати до себе у м. Львів, де вона фактично проживала аж до своєї смерті. Окрім позивача, іншим спадкоємцем за заповітом, була його сестра та відповідно дочка покійної - ОСОБА_3 , однак вона спадщину не прийняла, оскільки не проживала із матір`ю на час відкриття спадщини та не зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а тому оскільки позивач постійно проживав із матір`ю у м. Львові на час відкриття спадщини, не заявляв про відмову від спадщини, то на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, вважається таким, що її прийняв, проте юридично не оформив. Враховуючи, що спадкоємець за заповітом - ОСОБА_3 свою частину спадщини не прийняла, то позивач як спадкоємець першої черги успадкував цю частку спадкового майна за законом.

16.11.2017 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Жидачівського нотаріального округу для видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері - ОСОБА_4 , однак нотаріус відмовив у його видачі, у зв`язку з тим, що пропущено строк для прийняття спадщини та відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно.

Відтак позивач змушений звертатися до суду із вимогою про встановлення факту постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини та вимогою про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 04.12.2017 року відкрито провадження у справі.

На підстав розпорядження керівника апарату Жидачівського районного суду Львівської області Особи В.М. №388 від 06 серпня 2020 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.08.2020 року головуючим у справі призначено суддю Жидачівського районного суду Львівської області Сливку С.І.

Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської обалсті Сливки С.І. від 11.08.2020 року справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

05.04.2021 року представником позивача - адвокатом Яременко І.О. подано уточнену позовну заяву.

Ухвалою від 27.05.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її розгляд по суті, крім того в порядку витребування доказів зобов`язано Жидачівську державну нотаріальну контору в особі завідувача в строк до 24 червня 2021 року надати до Жидачівського районного суду Львівської області інформацію про те, чи заводилась спадкова справа після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , і якщо так, то надати спадкову справу для огляду в судовому засіданні.

11.06.2021 року завідувачем Жидачівською ДНК Матусеком В.В. листом-відповіддю №206/02-14 повідомлено, що після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в Жидачвській державній нотаріальній конторі спадкова справа не заводилася.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, з мотивів наведених в уточненій позовній заяві, просили позов задоволити.

Представник відповідача у судовому засіданні уточнені позовні вимоги визнала, просила позов задоволити.

Заслухавши вступне слово сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Львові померла матір позивача ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 , виданим Виконавчим комітетом Ходорівської міської ради Жидачівського району Львівської області від 28.04.2017 року (а.с. 5).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина до складу якої увійшов цілий житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 , що належав померлій на підставі Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 15.12.1989 року, виданого Жидачівською районною радою народних депутатів (а.с.7) та земельні ділянки для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та для ведення особистого підсобного господарства на території Жирівської сільської ради, загальною площею 0,3428 га, що належали померлій, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія IV-ЛВ №039780 від 19.02.2001 року (а.с.12).

Згідно довідки виконавчого комітету Ходорівської міської ради №981 від 15.11.2017 року, від імені ОСОБА_4 у виконавчому комітеті Жирівської сільської ради 04.08.2003 року за реєстровим №61 було посвідчено заповіт в користь ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . На момент смерті заповідачки заповіт не змінено і не скасовано (а.с.14).

За життя ОСОБА_4 було складено заповіт, який посвідчений секретарем виконкому Жирівської сільської ради та зареєстрований в реєстрі за № 61, згідно якого остання заповіла усе своє майно ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в рівних частина (а.с. 8).

Окрім позивача, іншим спадкоємцем за заповітом, була його сестра та відповідно дочка покійної - ОСОБА_3 , однак вона спадщину не прийняла, оскільки не проживала із матір`ю на час відкриття спадщини та не зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, що підтверджується витягом зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №49895627, де відсутня інформація про заведені спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.11).

Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батьками є ОСОБА_6 та ОСОБА_4 (а.с.84).

Позивач звернувся до приватного нотаріуса Жидачівського нотаріального округу Посацької А.О. для видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері - ОСОБА_4 , однак нотаріус листом-відповіддю №95/02-31 від 16.11.2017 року відмовив ОСОБА_1 у його видачі у зв`язку із тим, що він пропустив піврічний термін з дня смерті спадкодавця, із заявою про прийняття спадщини вчасно не звернулася, а також відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно (а.с.10).

Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в судовому засіданні дали покази про те, що ОСОБА_1 постійно проживав із своєю матір`ю ОСОБА_4 у м.Львові з 2015 року, доглядав її до дня смерті.

Відповідно до положень ст. ст.1216-1218ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У п.п. 2,23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008 року роз`яснено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно з вимогами ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 3ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно із ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Метою встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки. Чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.

Суд зауважує, що метою встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем до часу відкриття спадщини є необхідність реалізації позивачем права на оформлення спадкового майна, отже, такий факт породжує юридичні наслідки.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що здобутими в судовому засіданні доказами, достатньо стверджується той факт, що ОСОБА_1 постійно проживав разом із ОСОБА_4 у м.Львові на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останньої, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому позов у цій частині є підставним та підлягає до задоволення.

Крім того, згідно із ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Водночас, згідно з роз`ясненнями, викладеними Міністерством юстиції України у своєму листі № 19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна», зазначено, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно роз`яснень, викладених у п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом щодо нерухомого майна - житловий будинок АДРЕСА_1 , який належалав на праві власності ОСОБА_9 , що підтверджено наявними у справі доказами, які перелічені вище.

Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.

Позивач стверджує, що оригінали правовстановлюючих документів на вищевказане нерухоме майно втрачено.

Доказом того, що покійній ОСОБА_4 належав на праві приватної власності житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 та земельні ділянки для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та для ведення особистого підсобного господарства на території Жирівської сільської ради, загальною площею 0,3428 га є ксерокопія Державного акту на право приватної власності на землю та Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок (а.с.7, 12).

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом положень ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку та в інший спосіб такі перешкоди не можуть бути усунуті.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження

Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину у тому числі, за відсутності у нього правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

Відсутність у позивача оригіналу правовстановлюючого документу на вказане вище нерухоме майно, що належало померлій ОСОБА_4 (спадкове майно), перешкоджає йому в реалізації спадкових прав, зокрема оформленню спадщини нотаріусом.

Оскільки, позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину у нотаріуса, вимога позивача про визнання за ним права власності на спадкове майно в порядку спадкування підлягає до задоволення.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що вимога про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 на житловий будинок та господарські споруд, що розташовані у селі в АДРЕСА_1 та на земельні ділянки для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства на території с.Заліски Жирівської сільської ради, загальною площею 0,3428 га. також підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 315, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із ОСОБА_4 у м.Львові на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останньої, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 :

-право власності на цілий житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в АДРЕСА_1 ;

-право власності на земельні ділянки для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства на території с.Заліски Жирівської сільської ради, загальною площею 0,3428 га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія IV-ЛВ №039780 від 19.02.2001 року, виданого на підставі рішень Жирівської сільської ради від 17.04.1995 року та 19.05.2000 року, та зареєстрованого в книзі реєстрації Державних актів за №119.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 08 жовтня 2021 року.

Головуючий суддя С.І Сливка