У х в а л а

Іменем України

11 жовтня 2021 року

м. Київ

справа № 2-6771/11

провадження № 61-16030 ск 21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Луспеника Д. Д., розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 травня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 10 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа - Одеська міська рада, про визначення порядку користування земельною ділянкою та встановлення сервітуту на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Одеська міська рада, про визначення порядку користування земельною ділянкою та встановлення сервітуту на земельну ділянку.

Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 25 вересня 2014 року, з урахуванням ухвали Київського районного суду міста Одеси від 02 жовтня

2014 року про виправлення описки, позов ОСОБА_3 задоволено.

Визначено порядок користування земельною ділянкою, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до висновку

№ 2779 судової будівельно-технічної експертизи від 27 лютого 2014 року,

а саме: ОСОБА_1 виділено земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 296 кв. м, у тому числі 263 кв. м по загальній площі та 33 кв. м по залишкам.

Земельну ділянку шириною 1,0 м, розташованої уздовж зовнішньої стіни пом. «2-3, 2-4, 2-8», виділено у постійне користування ОСОБА_1 , при забезпеченні безперешкодного доступу ОСОБА_3 до зовнішньої стіни вищезазначених приміщень на період обслуговування та ремонту.

Вхід на ділянку, яка виділяється, збережено існуючий зі сторони АДРЕСА_2 . ОСОБА_3 виділено земельну ділянку № НОМЕР_2 площею 236 кв. м. Вхід на ділянку, яка виділяється, збережено існуючий зі сторони АДРЕСА_1 . Встановлено наступну межу поділу : від розділового паркану зі сторони АДРЕСА_1 на відстані 11,18 м від правої бокової межі

(з ділянкою НОМЕР_3 ) вглиб ділянки по існуючому огородженню довжиною 8,43 м; поворот наліво по існуючому огородженню довжиною 1,12 м; поворот направо по існуючому огородженню до зовнішньої стіни жилого будинку літ. «А» довжиною 2,25 м:, по міжквартирним перегородкам, які поділяють квартири власників; поворот направо вздовж зовнішньої стіни приміщень «2-3, 2-4, 2-8» та лінії її продовження до кордону з ділянкою НОМЕР_3 .

Встановлено ОСОБА_3 для обслуговування та ремонту зовнішньої стіни приміщень «2-3, 2-4, 2-8» двоповерхової будови, літ. «А1», зведеної

ОСОБА_3 , на АДРЕСА_1 , безстроковий, безоплатний сервітут на земельну ділянку, шириною 1,0 м, розташовану вздовж зовнішньої стіни приміщень «2-3, 2-4, 2-8», та на земельну ділянку шириною

3,42 м, розташовану вздовж стіни сараю літ. «В», де експертизою пропонується влаштувати дверний проріз розмірами 0,8 х 2,0 м (h) з установкою дверного блоку, навпроти існуючого, на кордоні з земельною ділянкою за адресою:

АДРЕСА_1 , які знаходяться у користуванні ОСОБА_1 шляхом влаштування в стіні сараю літ. «В», належного ОСОБА_1 , дверного прорізу розмірами 0,8 х 2,0 м (h) з установкою дверного блоку, напроти існуючого для організації проходу до зовнішньої стіни приміщень «2-3, 2-4, 2-8».

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 19 листопада 2014 року,

з урахуванням ухвали апеляційного суду Одеської області від 15 квітня

2015 року про виправлення описки, апеляційну скаргу представника

ОСОБА_1 - ОСОБА_4 залишено без задоволення. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2014 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Київського районного суду міста Одеси від 25 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 19 листопада 2014 року залишено без змін.

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із заявою про перегляд рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 вересня

2014 року за нововиявленими обставинами, посилаючись на те, що зовнішня стіна «2-3, 2-4, 2-8» двоповерхової будови, літ. «А1», зведеної ОСОБА_3 по АДРЕСА_3 , побудована на місці самочинних прибудов, які ніколи не були частиною житлового будинку по АДРЕСА_3 . Рішення Київського районного виконавчого комітету від 06 вересня 1985 року № 904 «Щодо самочинного будівництва гр. ОСОБА_5 , гр. ОСОБА_6 » відомостей щодо збереження самочинних прибудов з правом користування без права власності за будь-якими іншими особами, зокрема ОСОБА_3

не містить. Повний текст зазначеного рішення виконавчого комітету до суду

не надавався, ОСОБА_1 отримав його копію з архіву 07 вересня 2016 року. Здійснюючи реконструкцію своєї частини будинку (11/25), позивач вийшов за межі розпорядження № 796 від 12 червня 2003 року, яким йому було дозволено будівництво 2-х поверхового будинку, загальною площею 176,2 кв. м, житловий 46,2 кв. м, і гаража, у частині домоволодіння по АДРЕСА_3 , яка йому належить. Крім цього, дозвіл Державної архітектурно-будівельної інспекції при управлінні Архітектури та містобудування Одеської міської ради на будівництво житлового будинку по АДРЕСА_3 від 08 грудня 2003 року

№ 829/03, виданий ОСОБА_3 закінчився 01 грудня 2004 року. Позивач дозвіл не продовжив та не здійснив будь-яких інших дій з введення до експлуатації будови, тому під час розгляду справи № 2-6771/11 двоповерхова будова, літ. «А1» мала статус самочинно збудованої. Вважає ці обставини нововиявленими, про які на час розгляду справи він не знав і не міг знати.

Заявник посилався на пункт 1 частини другої статті 423 ЦПК України.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23 травня 2018 року заяву ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами задоволено частково. Рішення Київського районного суду м. Одеси 25 вересня 2014 року у частині задоволення позову ОСОБА_3 про встановлення сервітуту на земельну ділянку змінено. У задоволенні позову ОСОБА_3 про встановлення сервітуту на земельну ділянку відмовлено. У іншій частині рішення суду залишено без змін.

Постановою Одеського апеляційного суду від 28 травня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Київського районного суду міста Одеси від 23 травня 2018 року у частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_3 про встановлення сервітуту на земельну ділянку скасовано та ухвалено у цій частині нове судове рішення. Позов ОСОБА_3 про встановлення сервітуту на земельну ділянку задоволено.

Встановлено ОСОБА_3 для обслуговування та ремонту зовнішньої стіни приміщень «2-3, 2-4, 2-8» двоповерхової будови, літ. «А1», зведеної

ОСОБА_3 , по АДРЕСА_3 , безстроковий, безоплатний сервітут на земельну ділянку, шириною 1,0 м, розташовану вздовж зовнішньої стіни приміщень «2-3, 2-4, 2-8», та на земельну ділянку шириною

3,42 м, розташовану вздовж стіни сараю літ. «В», де експертизою пропонується влаштувати дверний проріз розмірами 0,8 х 2,0 м (h) з установкою дверного блоку, навпроти існуючого, на кордоні з земельною ділянкою за адресою:

АДРЕСА_1 , які знаходяться у користуванні ОСОБА_1 шляхом влаштування в стіні сараю літ. «В», належного ОСОБА_1 , дверного прорізу розмірами 0,8 х 2,0 м (h) з установкою дверного блоку, напроти існуючого для організації проходу до зовнішньої стіни приміщень «2-3, 2-4, 2-8». Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 березня 2021 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задоволено частково. Постанову Одеського апеляційного суду від 28 травня 2019 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції (провадження № 61-14058св19).

Постановою Одеського апеляційного суду від 10 серпня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Київського районного суду

м. Одеси від 23 травня 2018 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

27 вересня 2021 року до Верховного Суду через засоби поштового зв`язку представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подано касаційну скаргу,

у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження

у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Із оскаржуваного судового рішення, доданих до скарги матеріалів убачається,

що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо його незаконності.

Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно із частиною другою статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені

в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні,

що переглядається.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини,

що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими учасникам справи, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду за нововиявленими обставинами судового рішення.

За змістом частини першої статті 425 ЦПК України заява про перегляд судового рішення суду першої інстанції з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1, 3 частини третьої статті 423 цього Кодексу, подається до суду, який ухвалив судове рішення.

Відповідно до частин другої та третьої статті 429 ЦПК України справа розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом для провадження, у суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд.

Суд апеляційної інстанції, вірно застосувавши положення статей 423, 429 ЦПК України, встановив, що наведені заявником підстави та обставини

у розумінні положень ЦПК України не є нововиявленими, а тому вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення не могли. Також суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про скасування рішення суду першої інстанції та направлення справ до суду першої інстанції для продовження розгляду, так як нормами ЦПК не передбачено права суду апеляційної інстанції ухвалювати судове рішення про задоволення такої заяви чи відмови

у її задоволенні.

Посилання представника заявника у касаційній скарзі про те, що про рішення Київського районного виконавчого комітету від 06 вересня 1985 року № 904 «Щодо самочинного будівництва гр. ОСОБА_5 , гр. ОСОБА_6 »

він дізнався у 2016 році, не є підставою для скасування судового рішення, оскільки такі обставини входять до предмету доказування у справі

і підлягають встановленню при розгляді справи по суті згідно з принципом змагальності та є процесуальним обов`язком сторін.

По суті доводи касаційної скарги ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм процесуального права й висновків суду апеляційної інстанцій

не спростовують, на законність судового рішення не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Також із змісту касаційної скарги та оскарженої постанови суду апеляційної інстанції вбачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку зокрема у постановах Верховного Суду від:

19 вересня 2018 року у справі № 2-190/2011 (провадження № 61-35193св18),

06 березня 2019 року у справі № 755/21917/14-ц (провадження № 61-24916св18), 19 вересня 2018 року у справі № 200/9663/16-ц (провадження № 61-18061св19), від 15 липня 2020 року у справі № 466/543/14-ц (провадження № 61-7223св20) та 15 липня 2020 року у справі № 2-215/11 (провадження № 61-46492св18).

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити

у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись частинами першою, другою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 травня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 10 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа - Одеська міська рада, про визначення порядку користування земельною ділянкою та встановлення сервітуту на земельну ділянку відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць

Д. Д. Луспеник