Провадження №22-ц/824/9203/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2021 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Сас Ю.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 21 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення грошової суми,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до АТ «Державний ощадний банк України» про стягнення грошової суми. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що між ним та ПАТ «Фінанси та кредит» протягом багатьох років були укладені договори депозитних рахунків, якими він користувався до середини 2015 року. Станом на кінець 2015 року на його рахунку обліковувалась сума понад 200 000 грн. Разом із тим з 18 грудня 2015 року у ПАТ «Фінанси та кредит» Національним банком України введено тимчасову адміністрацію, згодом розпочато процедуру ліквідації, у зв`язку із чим Фондом гарантування вкладів фізичних осіб було повідомлено про виплату вкладникам, у тому числі і йому, гарантованої суми у розмірі 200 000 грн., видача яких повинна була здійснюватись через відділення ПАТ «Державний ощадний банк України». В січні 2016 року він звернувся до ПАТ «Державний ощадний банк України» із заявою про виплату коштів в межах гарантованої суми, але гарантовану суму він не отримав. Після неодноразових звернень йому було повідомлено, що належні позивачу кошти відсутні.

У лютому 2016 року Головним слідчим управління МВС України йому було повідомлено, що належні ОСОБА_1 кошти у сумі 200 000 грн. викрадені, за фактом чого здійснюється досудове розслідування. Так, слідством встановлено, що належні йому кошти були переведені викрадачами на інший рахунок по підробленому паспорту.

В подальшому, 27.10.2017 року позивач звернувся до голови ПАТ «Державний ощадний банк України» з заявою, на яку отримав відповідь (лист № 100.14-07/259 від 14.11.2017) про те, що банківська установа прийняла позитивне рішення про виплату йому гарантованої суми відшкодування в розмірі 200 000 грн., необхідно лише повідомити реквізити для зарахування коштів. 04.01.2018 року на виконання вказаного вище листа позивач направив необхідні реквізити. Оскільки кошти перераховані не були, 10.05.2018 року позивачем була подана відповідна заява № 2563/2018-26/к. Листами від 08.06.2018 №100.10/2-07/1562 та 21.06.2018 №100.10/2-07/1562 його було повідомлено про те, що заява щодо перерахунку належних йому коштів знаходиться на ретельному розгляді.

Оскільки відповідач у добровільному порядку йому кошти не видає, то позивач звернувся із указаним позовом до суду та просив стягнути 200 000 грн., а також інфляційні втрати відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі 66 060 грн. 00 коп. та 3% річних в розмірі 16 504 грн. 11 коп. за період з 01 січня 2016 року по 01 жовтня 2018 року. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача на його користь 35 000 грн. моральної шкоди та 3 175 грн. 64 коп. судових витрат.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 21 січня 2021 року в задоволенні позову вищевказаного позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

27 вересня 2021 року до Київського апеляційного суду від АТ «Ощадбанк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому банк, не погоджуючись із викладеними у апеляційній скарзі доводами, просить оскаржувану рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне:

В ході розгляду справи судом було встановлено, що між ОСОБА_1 та ПАТ «Фінанси та кредит» були укладені договори депозитних рахунків. якими він користувався до середини 2015 року. Станом на кінець 2015 року на його рахунку обліковувалась сума понад 200 000 грн.

Постановою Правління Національного банку України від 17 грудня 2015 року № 898 «Про відкликання банківської ліцензії» та ПАТ «Фінанси та кредит» віднесено до категорії неплатоспроможних, а рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18 грудня 2015 року в ПАТ «Фінанси та кредит» запроваджено тимчасову адміністрацію.

На сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було розміщено інформацію про порядок звернення вкладників ПАТ «Фінанси та кредит» щодо виплати гарантованої суми відшкодування через відділення ПАТ «Державний ощадний банк України», виплата яких розпочиналась з січня 2016 року.

09 січня 2016 року позивач звернувся із заявою до ПАТ «Державний ощадний банк України» про виплату гарантованої суми коштів.

Як убачається з матеріалів справи, саме гарантована сума 200 000 грн. була видана представником банка та отримана на ім`я ОСОБА_1 в системі термінових переказів «Швидка копійка» на підставі наданого підробленого паспорту в системі термінових переказів. Паспортні дані (серія, номер, ким та коли видано паспорт) (серія НОМЕР_1 , виданий 26.12.1996 року Івано-Франківським МУВС МВС в Івано-Франківській області, має право здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта згідно відмітки в паспорті), які зазначені в наданому невідомими особами для отримання коштів паспорті, повністю співпадають з даними позивача та даними, які містяться в реєстрі вкладників ПАТ «Фінанси та кредит», що надавався Фондом гарантування вкладів фізичних осіб для здійснення виплати в межах гарантованої суми.

Головним слідчим Управління Національної поліції України розслідувалось кримінальне провадження № 0001216 (виділене в окреме провадження з матеріалів досудового розслідування №0002060 від 05.02.2013) за фактом отримання невстановленою особою з використанням підроблених документів грошових коштів з Фонду ПАТ «Фінанси та кредит».

Згідно постанови про зміну процесуального статусу учасника кримінального провадження Головного слідчого Управління Національної поліції України від 06.06.2017 року досудовим розслідуванням установлено, що кошти в сумі 200 000 грн. за вкладами ОСОБА_1 , 09.01.2016 року отримав не ОСОБА_1 , а інша особа, використовуючи на ім`я останнього підроблений паспорт громадянина України та довідку про присвоєння ідентифікаційного номера.

Згідно з висновком судової економічної експертизи від 19.04.2017 року № 19/13-2/47-СЕ/17 внаслідок видачі гарантованої суми відшкодування, яка підлягала виплаті вкладнику АТ «Фінанси та кредит» ОСОБА_1 , та була фактично виплачена 09.01.2016 року по підробленому паспорту, ПАТ «Ощадбанк» спричинено збиток у розмірі 200 000грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем вже було виконано своє неотримані кошти він може стягнути з особи, яка отримала їх від імені позивача.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне:

Відповідно до статті 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником, є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 ЦК України). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесено вклад, застосовується положення про договір банківського рахунка (глава 72ЦК України), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Положеннями частин першої, другої статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням, умов, визначених змістом, зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом, на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 грн. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Відповідно до статті 28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх представникам та спадкоємцям у національній валюті України в готівковій або безготівковій формі не пізніше семи днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Фонд здійснює виплату гарантованих сум відшкодування через банки-агенти, що здійснюють такі виплати в готівковій або безготівковій формі (за виробом вкладника).

Фонд не пізніше наступного дня після закінчення визначеного цим Законом строку ліквідації банку розміщує на офіційному веб-сайті Фонду оголошення про завершення Фондом виплат гарантованої суми відшкодування.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Постановою Правління Національного банку України від 17 грудня 2015 року № 898 «Про відкликання банківської ліцензії» та ПАТ «Фінанси та кредит» віднесено до категорії неплатоспроможних, а рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18 грудня 2015 року в ПАТ «Фінанси та кредит» запроваджено тимчасову адміністрацію.

На сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було розміщено інформацію про порядок звернення вкладників ПАТ «Фінанси та кредит» щодо виплати гарантованої суми відшкодування через відділення ПАТ «Державний ощадний банк України», виплата яких розпочиналась з січня 2016 року.

Статтею 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено гарантії на відшкодування коштів вкладникам банку та зазначено, що сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень.

Відповідно до частини другої статті 28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» фонд здійснює виплату гарантованих сум відшкодування через банки-агенти, що здійснюють такі виплати в готівковій або безготівковій формі (за вибором вкладника).

Оскільки ПАТ «Ощадбанк» був визначений банком-агентом, який зобов`язаний був здійснювати виплати вкладникам, відповідальність у зв`язку із невиконанням покладених на нього обов`язків або виконання їх у неналежний спосіб, покладається саме на ПАТ «Ощадбанк».

Згідно положень ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, гарантована сума відшкодування у розмірі 200 000 грн. була виплачена не позивачу, а іншій особі по підробленому паспорту, що не може вважатися належним виконанням зобов`язання перед позивачем.

Оскільки відповідачем не було виплачено суму грошового відшкодування ОСОБА_1 , колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на його користь 200000 грн.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) та в постанові Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі №552/4874/17-ц.

При зверненні до суду із даним позовом, позивачем було надано детальний розрахунок заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на його користь у відповідності до ст. 625 ЦК України.

Апеляційний суд перевірив наданий позивачем розрахунок та вважає його обґрунтованим. Зокрема, за період з січня 2016 року по червень 2018 року сукупний індекс інфляції склав 133.03, відтак інфляційній збитки за вказаний період з суми заборгованості у 200000 складають 66 060, 00 грн.

Окрім того, за період з 01.01.2016 року по 01.10.2018 року розмір 3% річних від суми боргу у розмірі 200 000 складає 16 504, 11 грн.

Зважаючи на викладене, вказані вимоги позивача колегія суддів апеляційного суду вважає обґрунтованими.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 також просив стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду у розмірі 35 000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Зважаючи на тривалість порушення прав позивача, неможливість ефективного вирішення ним даного питання, стан здоров`я позивача, колегія суддів апеляційного суду вважає, що заявлений розмір моральної шкоди є обґрунтованим. Відтак, позов в цій частині також підлягає задоволенню.

За таких умов апелянтом було належним чином доведено свої апеляційній вимоги, відтак апеляційний суд вбачає наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення серед іншого є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 21 січня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Стягнути з акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» ( 01001, м. Київ, вул. Госпітальна, 12-Г, ) на корить ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) грошові кошти в сумі 200 000 (двісті тисяч) гривень 00 коп. - гарантованої суми відшкодування, інфляційні витрати у розмірі 66 060 (шістдесят шість тисяч шістдесят) гривень 00 коп., 3% річних в сумі 16 504 (шістнадцять тисяч п`ятсот чотири гривні) 11 коп., а разом 282 564 (двісті вісімдесят дві тисячі п`ятсот шістдесят чотири гривні) 11 коп.

Стягнути з акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» ( 01001, м. Київ, вул. Госпітальна, 12-Г, ) на корить ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) моральну шкоду у сумі 35 000 (тридцять п`ять тисяч) гривень 00 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько