Провадження № 2/641/19/2021 Справа № 641/2513/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2021 року Комінтернівський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді- Колодяжної І.М.

за участю секретарів Гішян А.В. ,Ігнатовій О.Є.

справа №641/2513/17

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Комінтернівського районного суду м. Харкова в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним правочину ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача , з урахуванням її уточнень, про стягнення боргу за договором позики від 13.03.2016 року у розмірі 6300,00 дол. США ., що за курсом НБУ на 13.04.2021 року складає 175981,05 грн., пені 24762,75 грн., проценти річних 26848,38 грн інфляційні витрати 103114,26 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 13.03.2016 року між сторонами укладено в простій письмовій формі договір позики терміном до 13 травня 2016 року .Предметом договори є грошові кошти у розмірі 6300,00 дол. США , по курсу НБУ є 170 000,00 грн. ,які були передані в момент укладання договору . На теперішній час позивачу борг не повернутий, у зв,язку з чим позивач просить позов задовольнити.

Ухвалою судді Комінтернівського районного суду м. Харкова Богдан М.В. від 03 травня 2017 року відкрито провадження у справі .

21 червня 2017 року ухвалою судді Комінтернівського районного суду м. Харкова Колодяжної І.М. цивільну справу прийнято до провадження.

20 липня 2017 року ухвалою суду в задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову відмовлено.

05 жовтня 2018 року ухвалою суду в задоволенні заяви позивача про забезпеченні позову відмовлено.

19 грудня 2018 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , в якій останній просив визнати договір позики від 13.03.2016 року укладений між сторонами у вигляді розписки недійсним внаслідок його вчинення під впливом насильства посилаючись на те, що в момент укладання договору купівлі- продажу квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 не був знятий з реєстрації у даній квартирі . Сторони домовилися , що ОСОБА_1 після укладання договору купівлі- продажу та отримання коштів зніметься з реєстрації до 15.01.2016 року . Однак ні у вказаний строк, ні пізніше ОСОБА_1 не знявся з реєстрації . ОСОБА_2 вимагав , щоб позивач виписався з квартири , однак останній почав його шантажувати , погрожувати та вимагав з нього кошти за зняття з реєстрації , відмовлявся від зняття з реєстрації без грошей , тобто порушував умови договору купівлі- продажу. Коли ОСОБА_3 запропонував ОСОБА_2 розписку про , нібито , борг ,якого насправді не було , та пообіцяв , що після у нього він зніметься з реєстрації . ОСОБА_2 знаходячись під моральним , психологічним тиском , сподіваючись , що таким чином зможе вирішити питання про зняття з реєстрації ОСОБА_2 , написав розписку про отримання боргу, але коштів він не брав .

05 березня 2019 року ухвалою суду прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним .Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним об,єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

27 березня 2019 року представником ОСОБА_1 ОСОБА_4 до суду подано відзив, в якому представник просила відмовити у задоволенні зустрічного позову, посилаючись на те, що під час складання та підписання розписки від 13.03.2016 року в цей день ОСОБА_2 не звертався ні до правоохоронних органів , ні до інших органів та установ з підстав , що зазначені у зустрічному позові про нібито якесь насилля , тиск та примус з боку ОСОБА_1

08 квітня 2019 року ухвалою суду клопотання представника відповідача про призначення експертизи та витребування доказів задоволено . Призначено у справі судово-психологічну експертизу та провадження у справі зупинено.

16 травня 2019 року ухвалою суду провадження у справі поновлено.

18 червня 2018 року ухвалою суду призначено у справі судово-психологічну експертизу та провадження у справі зупинено.

04 лютого 2021 року ухвалою суду провадження у справі поновлено.

19 травня 2021 року заяву позивача про забезпечення позову задоволено частково.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, проти задоволення зустрічного позову заперечувала. В подальшому в судове засідання не з,явилася , надала заяву про розгляд справи за її відсутності .

Представник відповідача в судовому засіданні проти основного позову заперечувала, зустрічний позов просила задовільнити . В подальшому в судове засідання не з`явилася, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності .

Суд, вислухавши вступне слово учасників процесу, допитавши свідків , дослідивши матеріали справи, та докази, надані в їх обґрунтування, прийшов до наступного .

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які данні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі: письмових, речових і електронних доказів; висновків експертів; показаннями свідків.

Судом встановлено, що 03.10.2015 року між сторонами укладено договір купівлі- продажу посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Трощій І.В. за р. №1613, відповідно до якого ОСОБА_1 продав , а ОСОБА_2 прийняв у власність квартиру АДРЕСА_2 .

Відповідно до п. 9 даного договору продавець зобов,язується знятися з реєстраційного обліку терміном до 15 січня 2016 року .

13.03.2016 року відповідачем написано розписку , що останній зобов,язується погасити борг ОСОБА_1 у розмірі 1300 дол. США протягом двох місяців . Частину, яка залишилася зобов.язується вложити у сільське господарство протягом двох місяців в розмірі 5000 дол. США по курсу НБУ рівними частками.

На підтвердження чого представником позивача, суду було надані письмові докази - оригінал розписки від 13.03.2016 року , складеної відповідачем ОСОБА_2 .

Як вбачається з відповіді Слобідського ВП ГУНП в Харківській області від 19.02.2019 року ОСОБА_2 на його заяву повідомлено,що в ході розгляду матеріалу встановлено, що в даному випадку , щодо зняття з реєстрації ОСОБА_1 з квартири по АДРЕСА_3 , вбачаються цивільно- правові відносини .

Станом на день подачі позову до суду відповідач грошові кошти не повернув.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

У той же час Верховний Суд України в постанові від 02 липні 2014 року у справі N 6-79 цс14 вказував на те, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей і може не співпадати з датою складення розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складенню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

З урахуванням наведених положень закону, суд проаналізувавши зміст договору, дійшов обґрунтованого висновку про те, що між сторонами виникли відносини позики і ОСОБА_2 свої зобов`язання за вказаною розпискою від 13 березня 2016 року належним чином не виконав, а тому суму боргу за договором позики 6300 дол. США , що за курсом НБУ станом на 13.04.2021 року становить 175 981,05 грн.

Відповідно до статей 526, 530, 610, 611 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 99 Конституції України передбачено, що грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України).

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-ХІІ Про зовнішньоекономічну діяльність , Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 Про систему валютного регулювання і валютного контролю , Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті .

Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці Україні - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня, як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-ХІІ Про індексацію грошових доходів населення індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України , тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Разом із тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Таких висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17.

Також, аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц (провадження № 14-727цс19).

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню загальна сума позики у розмірі 175981,05 грн. ,пеня у розмірі 24762,75 грн, 3% річних від простроченої суми 26848,38 грн., що загалом складає 227592,18 грн.

Ухвалою суду від 18 червня 2018 року у справі судово-психологічну експертизу на вирішення експертизи поставлені наступні питання:

1.Яка особистісна значимість для ОСОБА_2 обставин , за яких була укладена угода?

2.Чи здатен був ОСОБА_2 з урахуванням визначених обставин повною мірою вільно та усвідомлено приймати рішення та реалізовувати його своїми діями?

3. Чи здатен був ОСОБА_2 , з урахуванням визначених обставин , усвідомлювати - і якою мірою- фактичний зміст власних дій та їх наслідки ?

4. Чи здатен був ОСОБА_2 повною мірою прогнозувати наслідки власних дій?

5.Чи здатен був ОСОБА_2 повною мірою усвідомлено приймати рішення , адекватне ситуації, та повною мірою усвідомлено реалізувати його ?

6.Чи виконано рукописний текст у розписці від 13.04.2016 року , складеною ОСОБА_2 під впливом збиваючих факторів?

7.Чи перебував ОСОБА_2 ,який виконував рукописний текст документа, у незвичайному стані?

Згідно висновку судово почеркознавчої експертизи №14308 від 29.08.2019 року ХНДІСЕ ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса рукописний текст розписки від 13.03.2016 року він імені Черенкова - виконаний ОСОБА_2 . Зазначений рукописний текс виконаний без впливу штучних збиваючих факторів.

Згідно висновку судово психологічної експертизи №14298 від 22.12.2020 року ННЦ «Інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса» :

Для ОСОБА_2 особистісна значемість обставин , за яких укладена угода , була суб,єктивно пов.язаною із вирішенням важливого питання (зняття з реєстраційного обліку колишнього власника квартири ОСОБА_1 ) .

ОСОБА_2 з урахуванням визначених обставин , був здатен повною мірою вільно та усвідомлено приймати рішення та реалізувати його своїми діями .

ОСОБА_2 з урахуванням визначених обставин , здатен був усвідомлювати фактичний зміст власних дій , але не в повній мірі міг передбачити наслідки вчинених ним дій .

ОСОБА_2 був здатен прогнозувати , але не в повній мірі , наслідки власних дій.

ОСОБА_2 був здатен повною мірою усвідомлено приймати рішення , адекватне ситуації , та повною мірою усвідомлено реалізувати його .

Згідно висновку експертного психофізіологічного дослідження із застосуванням поліграфа №18609 ННЦ «Інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса» :

-В ході психофізіологічного дослідження із застосуванням поліграфа у ОСОБА_2 психофізіологічні реакції ,які свідчать про те , що він отримував від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 6300 дол. США не виявляються.

-В ході психофізіологічного дослідження із застосуванням поліграфа у ОСОБА_2 психофізіологічні реакції ,які свідчать про те , що 13.03.2016 року він отримував від ОСОБА_1 грошові кошти готівкою в сумі 6300 дол. США не виявляються.

-В ході психофізіологічного дослідження із застосуванням поліграфа у ОСОБА_2 психофізіологічні реакції ,які свідчать про те , що він отримував від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 6300 дол. США за розпискою від 13.03.2016 року не виявляються.

-Вербальні твердження ОСОБА_2 відносно того , що грошові кошти за розпискою від 13.03.2016 року йому не передавалися , узгоджуються з його фізіологічними реакціями на перевірочні питання ,які були зареєстровані в ході експертного дослідження.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів встановлені статтями 215, 216 ЦК України.

Згідно із статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямованими на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини (стаття 1051 ЦК України).

Згідно зі статтею 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Суд зазначає, що для визнання правочину недійсним через вчинення його під впливом насильства або погрози, необхідна наявність фізичного або психічного впливу на особу з метою спонукання до укладення правочину, тобто насильство розуміється як заподіяння учасникові правочину фізичних або душевних страждань з метою примусити укласти правочин. Воно повинне виражатися в незаконних, не обов`язково злочинних, діях. На відміну від насильства, погроза полягає у здійсненні тільки психічного, але не фізичного впливу, і має місце за наявності як неправомірних, так і правомірних дій. Вона може бути підставою для визнання правочину недійсним, коли через обставини, які мали місце на момент його вчинення, були підстави вважати, що відмова учасника правочину від його вчинення могла спричинити шкоду його законним інтересам.

Допитаний в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 ,як свідок пояснив, що 16.03.2021 року до нього приїхав його приятель - відповідач по справі , попросив зайняти грошові кошти у розмірі 6300 дол. США ,які були у ОСОБА_1 від продажу квартири . ОСОБА_1 запропонував відповідачу написати розписку , на що останній погодився. У присутності свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . ОСОБА_2 написав розписку та отримав грошові кошти . 1300 дол. США він брав на два місяці, а 5000 дол. США обіцяв повернути протягом двох років . На даний час грошові кошти свідку не провернуті.

Відповідач ОСОБА_2 допитаний в судовому засіданні, в якості свідка зазначив, що він не визнає боргу, оскільки гроші від ОСОБА_1 він не отримував . Розписка ним була написана під моральним тиском , з метою зняття з реєстрації ОСОБА_1 з квартири , так як останній до договору купівлі- продажу зобов,язався знятися з реєстраційного обліку в квартири . У борг у ОСОБА_1 6300 дол. США ОСОБА_2 не брав, оскільки грошових коштів не потребував. ОСОБА_2 написав розписку , отримав обіцянку від ОСОБА_1 виписатися з квартири . При написанні розписки свідки присутні не були. За продаж квартири ОСОБА_2 грошові кошти за винятком суми за борги по комунальним платежам передав ОСОБА_1 . З квартири ОСОБА_1 - ОСОБА_2 виписав через Центр надання адміністративних послуг .

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила , що вона у гарних відносинах з позивачем та відповідачем. Вона бачила грошові кошти на столі , і бачила як ОСОБА_2 у березні 2016 року писав розписку , але факт передачі грошових коштів не бачила.При написанні розписки крім неї був ще присутній ОСОБА_6 .

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснив , що ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 6300 дол. США , про що ОСОБА_2 написав розписку у присутності свідка ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_5 . Грошові кошти у ОСОБА_1 були від продажу квартири.

З`ясувавши всі обставини справи та дослідивши всі докази, надані на підтвердження своїх вимог, й надавши оцінку висновкам судових психологічних експертиз, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог про визнання недійсним правочину .

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року).

Питання про судові витрати суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4,5,13,76-83,141,265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором позики у розмірі 175 981 (сто сімдесят п,ять тисяч дев,ятсот вісімдесят одна ) грн. 05 коп., пеню у розмірі 24 762 (двадцять чотири сімсот шістдесят дві) грн. 75 коп., 3 % річних у розмірі 26 848 (двадцять шість тисяч вісімсот сорок вісім) грн. 38 коп., всього на суму 227 592 (двісті двадцять сім тисяч п,ятсот дев,яносто дві) грн. 18 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 4119 (чотири тисячі сто дев,ятнадцять) грн. 09 коп.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат - відмовити.

В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним правочину- відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Комінтернівський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 .

Відповідач:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 . фактично мешкає: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складено 07 жовтня 2021 року .

Суддя: І. М. Колодяжна