Справа № 357/9921/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Бебешко М. М. ,

при секретарі - Ковальчук Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у приміщенні суду м. Біла Церква позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Омега» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 через свого представника адвоката Ієговської А.О. звернулися до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому просять суд: 1) стягнути з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Омега» на користь ОСОБА_1 22 3838, 00 грн. страхового відшкодування за спричинену моральну шкоду, що належить сину загиблого; 2) стягнути з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Омега» на користь ОСОБА_2 22 3838, 00 грн. страхового відшкодування за спричинену моральну шкоду, що належить сину загиблого.

Позовні вимоги обґрунтовують тим, що ІНФОРМАЦІЯ_4 біля будинку № 7 по вулиці Січневого Прориву в місті Біла Церква Київської області відбулася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої водій автомобіля «ЗАЗ-DAEWOO» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 вчинив наїзд на велосипедиста ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер від отриманих травм. Позивачі є рідними синами загиблого і їм спричинено моральну шкоду через смерть батька. На момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність водія автомобіля «ЗАЗ-DAEWOO» реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована у відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ 2291390. Відомості за фактом вчинення дорожньо-транспортної пригоди було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000323 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. 20 березня 2019 року слідчим в ОВС СУ ГУСБ України в м. Києві та Київській області Воронко Т.М. винесено постанову про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу злочину. Позивачами вживалися заходи досудового врегулювання спору із відповідачем, однак вони не призвели до поновлення порушених прав позивачів. Оскільки цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу ОСОБА_3 була застрахована у встановленому порядку в АСК «Омега», то обов`язок відшкодувати шкоду, завдану позивачам через смерть ОСОБА_1 в межах встановленого ліміту відповідальності, передбаченого п.27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладається на відповідача як страхувальника. За таких обставин позивачі звернулися до суду за захистом порушених прав та інтересів. До позовної заяви долучено клопотання представника позивачів про розгляд справи за відсутності позивача та його представника. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Не заперечують проти винесення заочного рішення.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 25 серпня 2021 року, вказану справу передано на розгляд судді Бебешко М.М.

Ухвалою суду від 26 серпня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 07 жовтня 2021 року.

21 вересня 2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, відповдіно до якого представник відповідача просить суд відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі; зменшити витрати на правничу допомогу; розглянути справу без участі представника відповідача.

В обґрунтування відзиву зазначено, що відсутність у водія ОСОБА_3 технічної можливості уникнути даної дорожньо-транспортної пригоди є непереборною силою, оскільки в даному випадку зіткнення його автомобіля з велосипедистом не залежало від нього, при усій обачливості його дій та/або поведінки. Останній не міг передбачити таку подію або передбачив, проте не міг її відвернути. Отже, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, в даному випадку виключається, оскільки вона поширюється до межі непереборної сили. За таких обставин, відповідачем було правомірно відмовлено у виплаті страхового відшкодування по заявленому випадку. Зазначена правова позиція відповідача узгоджується із постановою Верховного Суду у справі № 532/1374/18 від 10.04.2020, яку представником відповідача долучено до відзиву на позовну заяву. Щодо розміру правничої допомоги, заявленої позивачем, то він є завищеним та таким, що не підтверджується відповідними доказами.

06 жовтня 2021 року на адресу суду надійшло клопотання від представника позивачів - адвоката Ієговської А.О. про розгляд справи за відсутності позивача та його представника. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Не заперечують проти винесення заочного рішення.

Відповідно до вимог частини другою статі 247 ЦПК України фіксування судового процесу засобами технічної фіксації за відсутності учасників справи не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне:

Відповідно до змісту постанови про закриття кримінального провадження від 20 березня 2019 року, винесеної слідчим в ОВС слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області, ІНФОРМАЦІЯ_4 приблизно о 11 год. 00 хв. слідчий СВ Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області Фоменко Сергій Олександрович, керуючи автомобілем марки «ЗАЗ-DAEWOO» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись в напрямку Сквирського шосе по вул. Січневого Прориву, поблизу будинку № 7 в м. Біла Церква Київської області, здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_4 , який рухався в попутному напрямку та раптово почав маневр повороту в ліву сторону. Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 404 від 17.09.2018 причиною смерті ОСОБА_4 є дифузна травма головного мозку; перелом кісток склепіння та основи черепа; відкрита черепно-мозкова травма; велосипедист, травмований при зіткненні з легковим автомобілем. Відповідно до п.3 висновку експерта (10.1. «Дослідження обставин дорожньо-транспортної пригоди № 12-2/77 від 11.03.2019 - в даній дорожньо-транспортній ситуації, при заданих характеристиках дорожньої обстановки та представлених на дослідження вихідних даних, з технічної точки зору водій автомобіля «ЗАЗ-DAEWOO» реєстраційний номер НОМЕР_1 не мав технічної можливості попередити зіткнення з велосипедистом шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування, як при русі з максимально дозволеною в населеному пункті швидкістю руху 50 км/год, так і при русі з обраною 51…53 км/год швидкості руху. Згідно з п.8 даного висновку експерта - в заданій дорожній ситуації, при заданих характеристиках дорожньої обстановки та представлених на дослідження вихідних даних, з технічної точки зору в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди знаходяться дії велосипедиста, які не відповідають вимогам п.10.1 Правил дорожнього руху України. За результатами досудового розслідування, постановою слідчого від 20 березня 2019 року, кримінальне провадження № 0000323 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу злочину.

Водій автомобіля «ЗАЗ-DAEWOO» реєстраційний номер НОМЕР_1 станом на 13.08.2018 застрахував цивільно-правову відповідальність в АСАК «Омега».

17 вересня 2018 року видано довідку про причину смерті ОСОБА_4 від відкритої черепно-мозкової травми. Лікарським свідоцтвом про смерть № 404 від 17 вересня 2018 року, виданим комунальним закладом Київської обласної ради «Київське обласне бюро судово-медичної експертизи Білоцерківське районне відділення» встановлено, що причиною смерті ОСОБА_4 є дифузна травма головного мозку; перелом кісток склепіння та основи черепа; відкрита черепно-мозкова травма. Основною причиною смерті, згідно даного лікарського свідоцтва є травма велосипедиста при зіткненні з легковим автомобілем.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно до свідоцтв про їх народження, є синами ОСОБА_4 .

Представник адвокатського об`єднання «Автопоміч» 14.09.2020 та 21.10.2020 звертався до АСК «Омега» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявами від ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про виплату страхового відшкодування, пов`язаного з моральною шкодою, на що листом ПАТ «АСК «ОМЕГА» від 03.02.2021 отримав письмову відмову.

Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами.

При вирішенні справи суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 979 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) - за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з вимогами статі 999 ЦК України - законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Моральна шкода, відповідно до статті 1167 ЦК України, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Джерелом підвищеної небезпеки, згідно зі статтею 1187 ЦК України є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах. Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, відповідно до статті 1194 ЦК України, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі Закон № 1961-IV).

Страховим випадком, відповдіно до статті 6 Закону № 1961-IV, є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Страхове відшкодування (регламентна виплата), згідно з вимогами статті 27 Закону № 1961-IV, виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Відповідно до статті 32 Закону № 1961-IV, страховик або МТСБУ не відшкодовує: 32.1. шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону. 32.2. шкоду, заподіяну забезпеченому транспортному засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду; 32.3. шкоду, заподіяну життю та здоров`ю пасажирів, які знаходилися у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, та які є застрахованими відповідно до пункту 6 статті 7 Закону України "Про страхування"; 32.4. шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду; 32.5. шкоду, заподіяну при використанні забезпеченого транспортного засобу під час тренувальної поїздки чи для участі в офіційних змаганнях; 32.6. шкоду, яка прямо чи опосередковано викликана чи якій сприяли іонізуюча радіація, викликане довільним ядерним паливом радіоактивне отруєння, радіоактивна, токсична, вибухова чи в іншому відношенні небезпечна властивість довільної вибухової ядерної сполуки чи її ядерного компонента; 32.7. шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу; 32.8. шкоду, заподіяну пошкодженням або знищенням внаслідок дорожньо-транспортної пригоди антикварних речей, виробів з коштовних металів, коштовного та напівкоштовного каміння, біжутерії, предметів релігійного культу, картин, рукописів, грошових знаків, цінних паперів, різного роду документів, філателістичних, нумізматичних та інших колекцій; 32.9. шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди, якщо вона відбулася внаслідок масових заворушень і групових порушень громадського порядку, військових конфліктів, терористичних актів, стихійного лиха, вибуху боєприпасів, пожежі транспортного засобу, не пов`язаної з цією пригодою; 32.10. шкоду, заподіяну життю та здоров`ю водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду.

Підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати), відповідно до статті 37 Закону № 1961-IV, є: 37.1.1. навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; 37.1.2. вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного кримінального правопорушення, що призвело до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону); 37.1.3. невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; 37.1.4. неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди; Рішення страховика про відмову у здійсненні страхової виплати повідомляється страхувальнику у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови. Незадовільне фінансове становище страховика (МТСБУ) не є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

У пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що, відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та вина зазначеної особи. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі закриття кримінального провадження за правилами КПК України не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова про закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі в порядку, передбаченому ЦПК України.

Висновком експерта № 12-2/77 від 11.03.2019, здійсненим в межах кримінального провадження № 0000323, зазначено, що з технічної точки зору, водій автомобіля «ЗАЗ-DAEWOO» реєстраційний номер НОМЕР_1 не мав технічної можливості попередити зіткнення з велосипедистом шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування, а дії велосипедиста не відповідали п. 10.1 Правил дорожнього руху України та знаходяться в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди.

Пунктом 10.1 Правил дорожнього руху України встановлено, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Відсутність у водія автомобіля «ЗАЗ-DAEWOO» реєстраційний номер НОМЕР_1 технічної можливості уникнути дорожньо-транспортної пригоди є непереборною силою, оскільки в даному випадку зіткнення його автомобіля з велосипедистом не залежало від нього, при усій обачливості його дій та/або поведінки. Останній не міг передбачити таку подію або передбачив проте не міг її відвернути.

Подібна правова позиція висловлена в Постанові Верховного Суду у справі № 532/1374/18 від 10 квітня 2020 року.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України - при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Кожна сторона, відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд, згідно з вимогами частини першої-третьої статті 89 ЦПК України, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, відповідно до статті 137 ЦПК України, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Витрати фізичних осіб, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги при розгляді судом справ про оголошення померлою фізичної особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку, або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, несуть юридичні особи, на території яких мав місце нещасний випадок внаслідок таких надзвичайних ситуацій.

Згідно з вимогами частини першої-другої статті 141 ЦПК України - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з ухваленням рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, судові витрати у справі покладаються на позивачів.

На підставі викладеного, керуючись ст. 4, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд ,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Омега» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи - відмовити.

Судові витрати у справі покласти на позивачів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 . РНОКПП: НОМЕР_2 .

Позивач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 . РНОКПП: НОМЕР_3 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «Омега». Місце знаходження: 01054, місто Київ, вулиця Дмитрівська, будинок 48-Г, літера А. Код .

СуддяМ. М. Бебешко