Єдиний унікальний номер 235/6546/20
Номер провадження 22-ц/804/1944/21
Номер провадження 22-ц/804/1944/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2021 року Донецький апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В. , Хейло Я.В.

за участю секретаря Ротар Я.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 31 травня 2021 року (ухвалену під головуванням судді Хмельової С.М. у м. Покровськ Донецької області, повний текст складено31 травня 2021 року) у цивільній справі №235/6546/20 за скаргою ОСОБА_1 на рішення начальника Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) щодо відмови зняття арешту з заробітного рахунку, стягувач ОСОБА_2 , -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеною вище скаргою, в якій просив визнати неправомірними дії начальника Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) щодо відмови зняття арешту з заробітного рахунку.

В обґрунтування посилався на те, що постановою заступника начальника Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Хамідуліної Р.Р. від 06.04.2021 року було відкрито виконавче провадження №65041115 про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 в рахунок рівності часток в майні подружжя (частки ОСОБА_2 у праві спільної сумісної власності) 110 447,35 грн. та понесені судові витрати в розмірі 1704,48 грн.

В рамках цього виконавчого провадження заступником начальника Покровського міськрайонного відділу державної виконавче служби Хамідуліною Р.Р. були винесені постанови від 06.04.2021 року «Про арешт коштів боржника» та від 09.04.2021 року «Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника».

Постанова про арешт коштів боржника була, зокрема, направлена в АТ КБ «Приватбанк», в результаті чого банком був заблоковано картковий рахунок НОМЕР_1 на який скаржник отримує зарплаті виплати.

У зв`язку із цим 12.04.2021 року він звернувся до Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) із заявою щодо розблокування його зарплатної картки. Однак йому було відмовлено у знятті арешту з зарплатного рахунку.

Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду від 31 травня 2021 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії/бездіяльність державної виконавчої служби відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою визнати неправомірними дії начальника Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) щодо відмови зняти арешт із заробітного рахунку та зобов`язати ДВС зняти арешт.

Посилається на те, що накладення державним виконавцем арешту на його зарплатний рахунок порушує його конституційне право на заробітну плату та залишає його без засобів для існування та можливостей сплачувати комунальні послуги.

Вважає, помилковим висновок суду першої інстанції про те, що арешт на рахунок боржника не позбавляє його можливості отримання за бажанням заробітної плати через касу роботодавця або поштовими переказами, оскільки підприємство, на якому він працює, не має

можливості сплати заробітної плати готівкою через касу через встановлений ліміт у розмірі 3 288,00 грн., а також суми які потупають до каси підприємства від іншої реалізації не вистачає для покриття інших операційних витрат. Також на його думку, арешт зарплатного карткового рахунку, враховуючи що відрахування із зарплати, які робить підприємство з його заробітної плати складають 20 %, створюють ситуацію коли стягнення на заробітну плату перевищують передбачений законом розмір.

У відзиві на апеляційну скаргу начальник Покровського відділу ДВС у Покровському районі Донецької області просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду- без змін, як закону та обґрунтовану. Зазначає,що при накладенні арешту на картковий рахунок ОСОБА_1 від АТ КБ «Приват Банк» не надходило відповіді про неможливість такої дії у зв`язку із спеціальним режимом використання цього рахунку.

В судове засідання сторони не з`явилися, про час та дату розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.132-134). Від начальника Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків)надійшла заява про слухання справи у його відсутність (а.с.136).

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що державний виконавець діяв в межах повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», оскільки даних про те,що рахунок має спеціальний режим використання банком не надано і не повернуто постанову без виконання, що було б підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів.

Такий висновок відповідає встановленим обставинам та нормам матеріального та процесуального права.

Висновок суду першої інстанції підтверджується постановою заступника начальника Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби від 06.04.2021 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 235/6546/20 виданого 15.01.2021 року Красноармійським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок рівності часток в майні подружжя 110447,35 гривень та понесених судових витрат в розмірі 1704,48 гривень (а.с.3).

Постановою заступника начальника Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби від 06.04.2021 року накладено арешт на грошові кошти боржника ОСОБА_1 , що містяться на рахунках боржника.

За повідомленням АТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_1 станом на 09.04.2021 року має в АТ КБ «Приватбанк» картку, на яку отримує заробітні виплати, на вказану картку (рахунок) може бути зарахована будь-яка виплата (переказ).

Оскаржуючи дії державного виконавця, заявник посилався на те, що на банківський рахунок йому перераховуються заробітна плата, а тому накладений арешт і відмова у його знятті є неправомірними.

Однак із наданої довідки АТ КБ «ПриватБанк» вбачається що на ім`я ОСОБА_1 відкрито банківський рахунок , на який він отримує заробітні виплати. Крім того на вказаний рахунок може бути зарахована будь-яка виплата (переказ).

Доказів того, що зазначений рахунок відноситься до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, накладення арешту на кошти якого заборонено, матеріали справи не містять.

АТ КБ «Приват Банк», на яке покладений обов`язок визначати статус рахунку та можливість накладення арешту на кошти на ньому, постанову виконавця про накладення арешту на кошти боржника на рахунку виконало. Зазначене свідчить про те, що банк також не визнав цей рахунок та кошти на ньому такими, на які законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення.

За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що такі дії державного виконавця відповідають положенням статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», якою керувався державний виконавець та якою передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Банк приймаючи постанову до виконання, не визначив статус коштів та рахунку на якому вони знаходяться як рахунок із спеціальним режимом використання і не повідомляв виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та не повернув його постанову без виконання, що було б підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»,якою передбачено,що підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Таку правову позицію викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 905/361/19.

Таким чином, виносячи постанову про накладення арешту, заступник начальника Покровського міськрайонного ВДВС Східного МУ Міністерства юстиції (м. Харків) діяв в межах повноважень, передбачених Законом.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно виходив із того, що рахунок боржника не має спеціальний режим використання і документального підтвердження цих обставин державний виконавець не отримав, інших підстав для зняття арешту при невиконаному рішенні суду у державного виконавця не було,а тому його дії є правомірними.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правових висновків суду та не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що привело або могло привести до неправильного вирішення справи.

Оскільки апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, то підстав для задоволення скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи висновок про відмову у задоволенні апеляційної скарги та залишення оскаржуваної ухвали без змін підстав для відшкодування чи зміни розподілу судових витрат на підставі положень ст. 141 ЦПК України не має.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Красноармійського міськрайонного суду від 31 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: