СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

ун. № 759/7514/21

пр. № 2/759/4251/21

08 вересня 2021 року Святошинський районний суд м. Києва у складі: головуючого судді Коваль О.А.

при секретарі Волошин А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з останнього на його користь заборгованість за договором позики від 06.04.2018 року у розмірі 378 308,46 грн., інфляційні втрати 25 227,88 грн., 3% річних 20 397,55 грн. та судові витрати. На підтвердження своїх вимог вказав, що 06.04.2018 року відповідач отримав від позивача грошові кошти в сумі 367 640,00 грн., які зобов`язався повернути до 06.04.2019 року, про що був укладений нотаріально посвідчений договір позики. Однак у строк, обумовлений в договорі, кошти не повернув. Тому позивач вимушений звернутися до суду з вказаним позовом.

Позивач у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, направив на електронну адресу суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги просить задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про що свідчить роздруківка трекінгу АТ «Укрпошта». Відзиву до суду не направив.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши докази в справі у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Так, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 06.04.2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали між собою нотаріально посвідчений договір позики, згідно якого ОСОБА_1 надала ОСОБА_2 безпроцентну позику в сумі 367 640,00 грн., що в еквіваленті на день укладення договору складає 14 000,00 доларів США, яку ОСОБА_2 зобов`язується повернути до 06.04.2019 року.

Згідно п. 5.2. Договору позики від 06.04.2018 року у випадку порушення термінів виконання зобов`язань за Договором сума прострочення має бути сплачена з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦПК України).

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України від 18.09.2013 року по справі № 6-63цс13 розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, і підтверджує як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами у відповідності до ст. 629 ЦК України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно з ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В силу ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Ст. 524 ЦК України встановлено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 533 ЦПК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно наданих суду документів вбачається, що відповідач грошові кошти отримані у позивача згідно Договору позики від 06.04.2018 року у визначені цим договором строки не повернув, а тому такі підлягають стягненню в судовому порядку.

Згідно п. 4.3 Договору позики від 06.04.2018 року позичальник зобов"язується повернути суму позики, отриману за Договором з урахуванням офіційного курсу долара США за даними НБУ на день повернення суми позики або часткового повернення суми позики.

Станом на кінцеву дату виконання зобов`язання за договором позики 05.04.2019 року офіційний курс становив: 100 доларів США - 2 702,2033 грн., отже сума позики, яка підлягає стягненню згідно викладених норм ЦК України та умов укладеного між сторонами Договору позики від 06.04.2018 року становить 378 308,46 грн.

Крім того, згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв`язку з вищевикладеним, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог, а саме стягнення заборгованості за договором позики від 06.04.2018 року у розмірі 378 308,46 грн., інфляційних втрат в сумі 25 227,88 грн., 3% річних в сумі 20 397,55 грн.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 4 239,35 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 525, 526, 530, 533, 539, 612, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст. 10, 12, 13, 76-81, 83, 89, 141, 258, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення заборгованості за договором позики, задовольнити

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) суму боргу в розмірі 378 308 (триста сімдесят вісім тисяч триста вісім) грн. 46 (сорок шість) коп., 25 227 (двадцять п"ять тисяч двісті двадцять сім) грн.88 (вісімдесят вісім) коп. інфляційних втрат та 3% річних у розмірі 20 397 (двадцять тисяч триста дев"яносто сім) грн. 55 (п"ятдесят п"ять) коп. та 4239 (чотири тисячі двісті тридцять дев"ять) грн. 35 (тридцять п"ять) коп. судових витрат.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Коваль О.А.