П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2021року м. Київ

Справа № 753/5423/21

Провадження № 22-ц/824/12015/2021

Резолютивна частина постанови оголошена 06 жовтня 2021 року

Повний текст постанови складено 11 жовтня 2021 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Журавльова Д.Д.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Закрите акціонерне товариство «Українська будівельна компанія»

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 31 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Закритого акціонерного товариства «Українська будівельна компанія» про захист прав споживача, розірвання договору купівлі-продажу майнових прав та стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Закритого акціонерного товариства «Українська будівельна компанія» (далі - ЗАТ «УБК») про захист прав споживача, розірвання договору купівлі-продажу майнових прав та стягнення коштів.

Позов мотивовано тим, що 08 травня 2019 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «УБК» укладено договір купівлі-продажу майнових прав № 6-7-128, відповідно до умов пункту 1.1. якого, продавець зобов`язався за плату передати покупцю у приватну власність майнові права на отримання у власність квартири у багатоквартирному будинку по

АДРЕСА_1 , а покупець зобов`язався сплатити продавцю ціну продажу майнових прав та прийняти квартиру.

Згідно положень пункту 1.3 договору, майнові права передбачають право покупця після прийняття будинку в експлуатацію, проведення його технічної інвентаризації, сплати остаточної ціни продажу майнових прав та передачі будинку під заселення набути у власність квартиру.

Запланований термін прийняття будинку в експлуатацію був встановлений пунктом 1.5 договору та визначений як - 1 квартал 2020 року.

Відповідно до пункту 3.1 договору, базова ціна продажу майнових прав складає

544 112,00 грн.

На виконання пункту 3.1 договору позивачем було внесено грошові кошти на розрахунковий рахунок продавця у загальному розмірі 442 139,81 грн.

Позивачка вказувала, що станом на час звернення з позовом до суду ЗАТ «УБК» не виконало умови договору, будинок в експлуатацію не зданий, що підтверджується листом Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області, в якому була надана відповідь про те, що в реєстрі відсутня інформація стосовно прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, що розташований за адресою: в

АДРЕСА_1 (5-а та 6-а черги будівництва).

Таким чином, позивач вважала, що в діях відповідача вбачається істотне порушення умов договору, виражене в порушенні терміну виконання зобов`язання.

У зв`язку з чим, позивачка вважала, що згідно зі статтею 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Оскільки згідно частини другої статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною.

ЗАТ «УБК» не виконало зобов`язань по передачі майнового права, що свідчить про порушення договору з боку ЗАТ «УБК», яке є істотним порушенням у відповідності до вимог чинного законодавства.

На підставі наведеного ОСОБА_1 просила розірвати договір купівлі-продажу майнових прав № 6-7-128, укладений 08 травня 2019 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «УБК» та стягнути з ЗАТ «УБК» на користь ОСОБА_1 сплачені кошти за договором купівлі-продажу майнових прав № 6-7-128 від 08 травня 2019 року в повному обсязі у загальному розмірі 442139,81 грн.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 19 березня 2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено провести за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін для розгляду справи по суті.

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 31 травня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ЗАТ «УБК» про захист прав споживача, розірвання договору купівлі-продажу майнових прав та стягнення коштів залишено без задоволення.

Рішення суду мотивовано тим, що сторони при укладенні спірного договору купівлі-продажу майнових прав, погодили всі істотні умови договору, зокрема погодили термін введення будинку в експлуатацію, який згідно умов договору може бути змінений та вказаний строк не є істотною умовою, а відтак суд зробив висновок про відсутність підстав для розірвання спірного правочину.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

25 червня 2021 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв?язку подала до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд міста Києва апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 31 травня 2021 року та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було взято до уваги те, що строк виконання зобов?язань відповідачем пропущено на значний термін, оскільки термін прийняття будинку в експлуатацію встановлений пунктом 1.5 договору та визначений як - 1 квартал 2020 року. Застереження в договорі про те, що строк введення будинку в експлуатацію не є істотною умовою договору є нікчемним.

Рух апеляційної скарги та матеріалів справи

20 липня 2021 року матеріали цивільної справи № 753/5423/21 разом із апеляційною скаргою надійшли до Київського апеляційного суду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 20 липня 2021 року апеляційну скаргу разом із матеріалами справи передано судді-доповідачу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 23липня 2021 року відкрито апеляційне провадження у цій справі.

Копію ухвали про відкриття провадження разом з копіями апеляційної скарги та доданими до неї матеріалами надіслано учасникам справи і встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу тривалістю десять днів з моменту отримання копії цієї ухвали.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 17серпня 2021 року справу призначено до розгляду з викликом учасників справи.

Доводи інших учасників справи

16 серпня 2021 року ЗАТ «УБК» через засоби поштового зв?язку подало до Київського апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому ЗАТ «УБК» просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дарницького районного суду міста Києва від 31 травня 2021 року залишити без змін.

Відзив мотивовано тим, що твердження позивачки про те, що роботи на об?єкті не ведуться і про здачу його в експлуатацію мова не йде, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки нею не надано жодних доказі вона підтвердження вказаних тверджень. ЗАТ «УБК» вказує, що вказаний у договорі плановий термін прийняття.

Позиція Київського апеляційного суду

За правилами частини першої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Належним чином повідомлена про дачу, час та місце розгляду справи ОСОБА_1 (а.с.103) в судове засідання не з?явилась, про причини своєї неявки суд не повідомила.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

За викладених обставин, Київський апеляційний суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи № 753/5423/21за відсутності ОСОБА_1 , яка про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Фактичні обставини справи

Встановлено, що 08 травня 2019 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «УБК» укладено договір купівлі-продажу майнових прав № 6-7-128.

Відповідно до умов пункту 1.1. Договору продавець зобов`язався за плату передати покупцю у приватну власність майнові права на отримання у власність квартири у багатоквартирному будинку по АДРЕСА_1 , а покупець зобов`язався сплатити продавцю ціну продажу майнових прав та прийняти квартиру.

Згідно пункту 1.3 Договору, майнові права передбачають право покупця після прийняття будинку в експлуатацію, проведення його технічної інвентаризації, сплати остаточної ціни продажу майнових прав та передачі будинку під заселення набути у власність квартиру.

Запланований термін прийняття будинку в експлуатацію був встановлений пунктом 1.5 Договору та визначений як - 1 квартал 2020 року.

Відповідно до пункту 3.1 Договору, базова ціна продажу майнових прав складає 544112,00 грн.

На виконання пункту 3.1 Договору, позивачем було внесено грошові кошти на розрахунковий рахунок продавця у загальному розмірі 442139,81 грн.

Згідно умов Договору сторонами погоджено графік сплати за майнові права. Останньою датою платежу визначено 25 травня 2022 року.

Відповідно до пункту 6.2. Договору,сторони погодились з тим, що вказаний в цьому Договорі плановий термін прийняття будинку в експлуатацію може змінюватися з незалежних від сторін причин, що не буде вважатись істотною зміною обставин.

Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми матеріального права

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Надаючи оцінку аргументам, наведеним в апеляційній скарзі, апеляційний суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Звертаючись до суду з позовними вимогами про розірвання спірного правочину, ОСОБА_1 , як на підставу своїх заявлених позовних вимог посилалася на те, що у порушення умов договору купівлі-продажу майнових прав № 6-7-128 від 08 травня

2019 року, відповідачем не введено будинок в експлуатацію, що є підставою для розірвання спірного правочину у зв?язку із невиконанням його умов відповідачем.

Згідно змісту статей 177,190 ЦК України, майнові права є об`єктами цивільних прав та вони визнаються речовими правами.

Згідно частин першої, другої статті 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений, (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав.

Згідно ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, з договорів.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: розірвання договору; відшкодування збитків.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша стаття 612 ЦК України).

З матеріалів справи відомо, що пунктом 1.5 Договору, сторони визначили запланований термін прийняття будинку в експлуатацію - 1 квартал 2020 року.

Поряд з цим, сторони у пункті 6.2 Договору погоджують, що вказаний в цьому Договорі плановий термін прийняття будинку в експлуатацію може змінюватися з незалежних від сторін причин, що не буде вважатися істотною зміною обставин.

Згідно частини другої статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Частинами першою та другою статті 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Згідно з ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Стаття 3 ЦК України презюмує свободу договорів разом із рівністю учасників цивільних відносин, а також справедливість, добросовісність та розумність як загальні засади цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Підсумовуючи вищенаведене, Київський апеляційний суд констатує, що під час апеляційного перегляду справи встановлено, що при укладені спірного правочину сторони погодили всі істотні умови договору, зокрема такі як: термін прийняття будинку в експлуатацію - 1 квартал 2020 року (пункт 1.5 Договору) та те що вказаний в цьому Договорі плановий термін прийняття будинку в експлуатацію може змінюватися з незалежних від сторін причин, що не буде вважатися істотною зміною обставин (пункт 6.2 Договору). А тому вістутні підстави вважати про невиконання відповідачем умов договору, що в свою чергу виключає наявність істотності порушення відповідачем умов договору, та давало б право на його розірвання.

Оскільки відсутні підстави для розірвання договору, збитки у вигляді фактично сплачених позивачем коштів - попередня оплата за договором та щомісячні платежі у розмірі 442139,81 грн. також не підлягають стягненню з відповідача, оскільки такі вимоги є похідними від вирішення питання про розірвання договору купівлі-продажу майнових прав де суд зробив висновок про відсутність підстав для їх задоволення.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції установивши, що при укладені договори сторони погодили всі істотні умови договору та діють до повного виконання зобов`язань за договором купівлі-продажу майнових прав, зробив правильний висновок про відмову у задоволенні позову,оскільки сторони вільні під час укладання договору та досягли згоди щодо всіх істотних мов, одностороння відмова від виконання договору не допускається.

Аргументи апеляційної скарги не спростовують висновок суду першої інстанції, а зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до незгоди з висновком суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати мотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, серед іншого, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях з огляду на приписи законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок, що випливає зі статті 6 Конвенції, з мотивування може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

У § 30 рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» ЄСПЛ зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належно зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дав відповідь на всі аргументи і доводи учасників справи, які мають важливе юридичне значення для правильного вирішення справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, Київський апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних по суті висновків суду першої інстанції.

Висновки за результатом розгляду апеляційної скарги

Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Дарницького районного суду міста Києва від 31 травня 2021 року - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.

Щодо судових витрат

Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій немає.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 31 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна