ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 жовтня 2021 року

м. Харків

справа № 644/6918/20

провадження № 22-ц/818/5127/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.

за участю секретаря Проневича Д.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 15 червня 2021 року, постановлене під головуванням судді Зябрової О.Г. в залі суду в місті Харкові (повний текст судового рішення складено 17 червня 2021 року), -

в с т а н о в и в:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 15 червня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; позивачка зазначає, що реєстрація її шлюбу з відповідачем була фіктивною, оскільки сторони не мали наміру створити сім`ю, набути прав та обов`язків подружжя, ніколи спільно не проживали, не були пов`язані спільним побутом. Укладення шлюбу було спрямовано на те, що полегшити відповідачу режим відбування покарання у місцях позбавлення волі, а також для обставин, що можуть вплинути на його умовно-дострокове звільнення, полегшення процесу передачі речей, одягу, тощо. ОСОБА_1 вважає позовні вимоги доведеними та обгрунтованими. При цьому вказує, що судом першої інстанції порушені як норми національного права, так і норми Загальної декларації прав людини, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не доведено наявності підстав для визнання шлюбу недійсним з підстав його фіктивності.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що 21 листопада 1990 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстрований Вільнянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) актовий запис №227 (а.с.9).

Згідно відповіді Державної установи «Софіївська виправна колонія №55» від 31.08.2020 року вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибув до Державної установи «Софіївська виправна колонія №55» 26.01.1990 року з державної установи «Харківський слідчий ізолятор» м.Харкова. Засуджений перебував в установі з 26.01.1990 року по 15.12.1992 року. Був звільнений 15.12.1992 року по відбуттю строку покарання та вибув за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.6).

Копія картки прописки форми «А» свідчить про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , станом на 19.10.1977 року була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.13).

22 грудня 2013 року за договором купівлі-продажу ОСОБА_1 продала належну їй квартиру АДРЕСА_3 (а.с.14-15).

Того ж дня, 22 грудня 2013 року, позивачка за договором купівлі-продажу придбала квартиру АДРЕСА_4 (а.с.16-17). У вказаному договорі зазначено, що покупець у шлюбі не перебуває (зворотній бік а.с.16).

Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилалася на те, що шлюб, який укладений 21.11.1990 року між нею та відповідачем є недійсним, оскільки укладення шлюбу було спрямоване на те, щоб полегшити режим відбування покарання відповідачу, існування обставин, що можуть вплинути на його умовно-дострокове звільнення. Перший раз вона побачила ОСОБА_2 в день укладення шлюбу. Після реєстрації шлюбу тричі приїздила до нього до місця відбування покарання. А після звільнення з місць позбавлення волі вона його не бачила та зв`язків не підтримувала. Реєстрація шлюбу була фіктивною, оскільки вони не мали наміру створити сім`ю. Крім того позивачка зазначає, що з 2006 року вона мешкає разом з цивільним чоловіком ОСОБА_3 . У зв`язку з цим ОСОБА_1 просила суд визнати недійсним з моменту його реєстрації шлюб, який зареєстрований 21.11.1990 року Вільнянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану між нею та відповідачем, актовий запис №227; а також позивачка просила анулювати актовий запис №227, складений Вільнянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану про укладення шлюбу, реєстраційний номер актового запису: 6, скасувати актовий запис у Книзі реєстрації актів про шлюб.

У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Згідно рішення Конституційного Суду України № 1-рп/99 від 09 лютого 1999 року у справі № 1-7/99 в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності.

Пунктами 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року.

Враховуючи те, що шлюб між сторонами укладено 21 листопада 1990 року, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Кодексу про шлюб та сім`ю України в редакції, яка діяла станом на час виникнення спірних правовідносин.

Порядок та умови укладені шлюбу врегульовані Главою 4 Розділу ІІ КпШС України.

Згідно зі ст.15 КпШС України для укладення шлюбу необхідна взаємна згода осіб, які одружуються, і досягнення ними шлюбного віку.

Підстави недійсності шлюбу визначені главою 8 КпШС України.

Згідно зі ст. 45 КпШС України шлюб може бути визнаний недійсним в разі порушення умов, встановлених статтями 15-17 цього Кодексу, а також в разі реєстрації шлюбу без наміру створити сім`ю (фіктивний шлюб).

Як роз`яснено у п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» від 12.06.1998 № 16, при розгляді справ про визнання шлюбу недійсним слід мати на увазі, що на підставі ст. 45 КпШС України відповідний позов може бути задоволено незалежно від часу реєстрації шлюбу, якщо буде встановлено, якщо ці особи (або одна з них) не мали наміру створити сім`ю (укладали фіктивний шлюб).

Визнання шлюбу недійсним провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ст. 48 КпШС України шлюб, визнаний судом недійсним, вважається таким з часу його укладення.

У пункті 13 постанови Пленум Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що при розгляді судом справ про визнання шлюбу недійсним слід мати на увазі, що за наявності одних підстав суд зобов`язаний, а за наявності інших суд може визнати шлюб недійсним. За рішенням суду шлюб визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності.

Для визнання шлюбу недійсним на тій підставі, що шлюб є фіктивним (якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя) необхідно встановити докази, які б свідчили про наявність чи відсутність бажання створити сім`ю, спільне проживання подружжя, у разі тимчасового або роздільного проживання, його причини, ведення спільного господарства подружжям та інше. Відсутність мети щодо створення сім`ї може стосуватися, як бажань однієї особи, що реєструє шлюб за ситуації існування мети створення сім`ї у іншої особи, так і двох осіб одночасно за їх взаємною згодою та обізнаністю.

Причини реєстрації фіктивного шлюбу можуть бути різними, як правило вони пояснюються та обумовлюються бажанням отримати певні права, підставою виникнення яких самостійно чи у складі інших юридичних фактів є шлюб, наприклад, отримання спадщини, житлової площі, пенсії чи страхової суми тощо, при цьому наведене повинно підтверджуватися документально, поясненнями свідків, довідками медично-лікувальних установ, висновками експертів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріали справи свідчать про те, що 21 листопада 1990 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстрований Вільнянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) актовий запис №227 (а.с.9).

При реєстрації шлюбу, 21 листопада 1990 року, ОСОБА_1 змінила прізвище на « ОСОБА_4 » (а.с.9).

На час реєстрації шлюбу ОСОБА_2 знаходився в місцях позбавлення волі; ОСОБА_1 не заперечує, що їздила до нього.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що шлюб, укладений між сторонами 21 листопада 1990 року, є фіктивним.

Факт проживання позивачки з іншим чоловіком з 2006 року не свідчить про відсутність наміру створити сім`ю з відповідачем у 1990 році (при реєстрації шлюбу).

Висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання шлюбу недійсним, - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду в частині стягнення витрат на правничу допомогу ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 15 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення виготовлено 07.10.2021 року.