Справа № 199/1784/21
РІШЕННЯ

Іменем України

03.09.2021 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі головуючого - судді Авраменка А.М.,

при секретарі судового засідання - Куземі О.Г.,

за участю: позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», треті особи - приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа Олександр Володимирович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

10 березня 2021 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява представника позивача до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», третя особа - приватний нотаріус Івано-Франківського МНО Личук Т.В., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову представник позивача послався на те, що 21 серпня 2013 року між позивачем та ПАТ «Астра Банк» було укладено кредитний договір №26001, за умовами якого позивач отримав кредит в розмірі 170000 гривень, зобов`язавшись його повернути на умовах договору, сплативши 14,99% річних, до 21 серпня 2020 року. 09 вересня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського МНО Личуком Т.В. за заявою відповідача вчинено спірний виконавчий напис про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за вищевказаним кредитним договором. 01 березня 2021 року зазначений виконавчий напис пред`явлено до примусового виконання приватному виконавцю виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжі О.В. Спірний виконавчий напис позивача вважає таким, що не підлягає виконанню, оскільки позивача не повідомлено про зміну кредитора у зобов`язанні, позивач не отримував письмову вимогу від відповідача про усунення порушень за кредитним договором, не відповідність суми стягнення періоду, за який проводиться стягнення, що, в свою чергу, свідчить про недотримання трирічного строку звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, а отже спростовує безспірність розміру заборгованості. З викладених підстав позивач просив суд визнати спірний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, а також покласти на відповідача судові витрати по справі. (а.с.1-4)

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2021 року задоволено заяву сторони позивача та вижито заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі спірного виконавчого напису (а.с.38).

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, яку вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження із викликом сторін. Цією ж ухвалою до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжу О.В., а також витребувано у приватного нотаріуса Івано-Франківського МНО Личука Т.В. належним чином завірені копії документів, на підставі яких вчинено спірний виконавчий напис (а.с.40). Однак дотепер копії запитуваних документів до суду не надійшли, причини неможливості їх подання суду не повідомлені.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 травня 2021 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с.91).

В судовому засіданні позивач, його представник позовні вимог підтримали, наполягали на задоволенні позову в повному обсязі з викладених у ньому підстав.

Відповідач в судове засідання не з`явився, натомість надав суду відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з тих підстав, що у позивача наявна кредитна заборгованість перед відповідачем, як новим кредитором, який, реалізуючи своє право на її стягнення позасудовому порядку звернувся до приватного нотаріуса із належним та повним пакетом необхідних для цього документів. Приватним нотаріусом Івано-Франківського МНО Личуком Т.В. за результатами такого звернення відповідача із дотриманням всіх вимог законодавства було вчинено спірний виконавчий напис. Всі твердження позивача про протилежне є його суб`єктивною оцінкою, суперечать закону, а тому не є підставою для задоволення позову. (а.с.74-75)

Треті особи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

За таких обставин суд вважає за можливе на підставі ст.ст.211, 223, 240, 280 ЦПК України провести судове засідання та здійснити розгляд даної цивільної справи за відсутності відповідача та третіх осіб.

Вислухавши позивача, його представника та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав.

Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що 21 серпня 2013 року між ПАТ «Астра Банк», як кредитодавцем, та позивачем, як позичальником, було укладено кредитний договір №26001, за умовами якого кредитор зобов`язався надати позичальнику кредит в розмірі 170000 гривень, а позичальник повернути такий кредит до 20 серпня 2020 року щомісячними платежами згідно графіку повернення кредиту зі сплатою відсотків за користування кредитом. При цьому вказаний кредитний договір нотаріально не посвідчувався. Викладене підтверджується копією такого кредитного договору. (а.с.10-17)

09 вересня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В. за заявою відповідача вчинено виконавчий напис за реєстровим №3204, яким запропоновано стягнути з позивача на користь відповідача, як правонаступника ПАТ «Дельта Банк», яке, в свою чергу, є правонаступником ПАТ «Астра Банк», на підставі договору №2268/К від 23 червня 2020 року про відступлення прав вимоги, заборгованість за кредитним договором №26001 від 21 серпня 2013 року в розмірі 222836,95 гривень, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 155141,6 гривень, заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 67695,35 гривень. Загальний розмір стягуваної суми з урахуванням 300 гривень за вчинення виконавчого напису визначено 223136,95 гривень. У виконавчому написі зазначено, що заборгованість стягується за період з 23 червня 2020 року по 20 серпня 2020 року. (а.с.19, 77-81)

Також судом встановлено, що 01 березня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжою О.В. своєю постановою за заявою відповідача по справі було відкрито виконавче провадження №64670077 з примусового виконання оспорюваного позивачем в рамках даної цивільної справи виконавчого напису нотаріуса, а також вчинено низку виконавчих дій з цього приводу в подальшому. (а.с.9, 21-28)

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами ЦК України, Закону України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі - Порядок, в редакції, чинній на час вчинення спірного виконавчого напису), Переліком документів, за якими стягнення документів провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29 червня 1999 року №1172 (далі - Перелік, в редакції, чинній на час вчинення спірного виконавчого напису).

Так, відповідно до норм ст.ст.11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмові формі (ст.ст.1054, 1055 ЦК України).

За змістом ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.18 ЦК України, ст.34 Закону України «Про нотаріат», п.1 Глави 12 Розділу І Порядку нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису, який є різновидом нотаріальної дії, на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом ст.87 ч.1 Закону України «Про нотаріат», п.2 Глави 12 Розділу І, пп.1.1, 1.4 п.1, пп.2.1 п.2, пп.5.1, 5.2 п.5, пп.6.2 п.6 Глави 16 Розділу ІІ Порядку для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси на підставі заяв стягувачів (їх уповноважених представників) вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Виконавчий напис вчинюється нотаріусом незалежно від місця виконання вимоги, місцезнаходження боржника або стягувача. Виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. Якщо виконавчий напис не вміщується на документі, що встановлює заборгованість, то він має бути продовжений чи викладений повністю на прикріпленому до документа спеціальному бланку нотаріального документа. Неустойка (штраф, пеня) включається до виконавчого напису, якщо це передбачено умовами договору.

Підпунктом 2.3 п.2 Глави 16 Розділу ІІ Порядку передбачено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця.

Підпунктом 2.2 п.2 Глави 16 Розділу ІІ Порядку визначено, що у разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача.

Нормою ст.88 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Аналогічні положення містить п.3 Глави 16 Розділу ІІ Порядку.

Відповідно до пп.3.4 п.3 Глави 16 Розділу ІІ Порядку строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу.

Нормою ст.87 ч.2 Закону України «Про нотаріат» та аналогічним положенням пп.1.2 п.1, пп.3.2 п.3 Глави 16 Розділу ІІ Порядку визначено, що перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172.

Згідно пп.3.5 п.3 Глави 16 Розділу ІІ Порядку при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172.

Нормою ст.49 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо вчинення такої дії суперечить законодавству України, не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

За змістом норм ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.ст.34, 50 Закону України «Про нотаріат» кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Нотаріальна дія, різновидом якої є вчинення виконавчого напису, або відмова у її вчиненні, оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії.

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

Аналізуючи встановлені судом на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті викладених норм законодавства, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, ґрунтуючи своє рішення на наступному.

Так, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Таким чином, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Також на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна бути безспірною заборгованість боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника є обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.88 Закону України «Про нотаріат»). Разом з тим, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст.15, 16, 18 ЦК України, ст.ст.50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст.87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

При цьому наявність спору в суді за позовом кредитора до боржника про стягнення суми заборгованості за кредитним договором не спростовує висновок про безспірність заборгованості цього боржника та жодним чином не свідчить про неправомірність вчинення виконавчого напису. Спір про право, який унеможливлює вчинення виконавчого напису і, як наслідок, зумовлює певну правову реакцію нотаріуса, може вбачатися нотаріусом винятково із заяви боржника про зупинення виконавчого провадження, поданої відповідно до частини четвертої ст.42 Закону України «Про нотаріат» і обґрунтованої тим, що боржник звернувся до суду із відповідною позовною заявою про оспорювання заборгованості, а також на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження його позовної заяви. Але навіть такі обставини свідчать про існування спору про право, проте не змінюють правової характеристики цього виду заборгованості як безспірної.

Відтак, підсумовуючи вищевикладене, можна дійти висновку, що належними підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і необґрунтованість/неправомірність вимог до боржника. Останнє, як вже вказувалось вище, має на увазі: відсутність безспірності заборгованості боржника перед стягувачем, що встановлюється на підставі будь-яких фактичних обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості; сплив на момент звернення стягувача до нотаріуса і вчинення виконавчого напису строку давності за вимогою стягувача, перебіг якого (строку) починається з дня виникнення у стягувача відповідного права вимоги до боржника. Виконавчий напис має видаватись в межах такого строку давності, загальна тривалість якого становить три роки.

Наведений вище правовий висновок суду відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 27 березня 2019 року по справі №137/1666/16-ц, від 15 січня 2020 року по справі №305/2082/14-ц, від 23 червня 2020 року по справі №645/1979/15-ц, правовим позиціям Верховного Суду, викладеним у постановах від 29 січня 2019 року по справі №910/13233/17, від 13 лютого 2019 року по справі №644/2122/17, від 06 березня 2019 року по справі №330/1510/16-ц, від 13 березня 2019 року по справі №300/470/17, від 14 березня 2019 року по справі №201/13708/16-ц, від 25 березня 2019 року по справі №629/3881/16-ц, від 27 березня 2019 року по справі №361/9307/14, від 01 квітня 2020 року по справі №236/2511/17.

Стосовно спірних правовідносин сторін по даній цивільній справі, то судом в ході розгляду справи встановлено, що за оспорюваним виконавчим написом нотаріуса запропоновано стягнути кредитну заборгованість за кредитним договором №26001 від 21 серпня 2013 року з позивача на користь відповідача, як правонаступника ПАТ «Дельта Банк», яке, в свою чергу, є правонаступником ПАТ «Астра Банк». При цьому, строк кредитування за вказаним кредитним договором сплив 20 серпня 2020 року (останній день повернення кредиту), однак оскільки умовами кредитного договору визначено обов`язок повернення кредиту щомісячними платежами, то у відповідності до ст.1050 ЦК України в контексті положення ст.1054 ч.2 ЦК України право вимоги кредитора на повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом виникає з моменту настання строку погашення чергового платежу і відносно кожного такого чергового платежу окремо. Останнє, в свою чергу, дає підстави для висновку, що і передбачений ст.88 Закону України «Про нотаріат» трирічний строк на звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису про стягнення кредитної заборгованості має обчислюватись з моменту виникнення у кредитора права на стягнення заборгованості та окремого щодо кожного простроченого щомісячного платежу за кредитом, який кредитор просить стягнути. Такі висновки суду узгоджуються із правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 23 червня 2020 року по справі №536/1841/15-ц, а також у постановах Верховного Суду від 26 грудня 2018 року по справі №752/10681/16-ц, від 02 вересня 2020 року по справі №443/2084/15, від 25 листопада 2020 року по справі №635/6696/17, від 19 травня 2021 у справі №662/1375/18.

Як встановлено в ході розгляду справи, нотаріусом запропоновано стягнути кредитну заборгованість з позивача за період з 23 червня 2020 року по 20 серпня 2020 року в загаданому розмірі 222836,95 гривень (155141,6 гривень - тіло кредиту, 67695,35 гривень - проценти за користування кредитом). В той же час, зі змісту графіку погашення кредиту, який є невід`ємною частиною кредитного договору, а також розрахунку заборгованості слідує, що нотаріусом за заявою відповідача фактично запропоновано стягнути борг не за два місяці, як вказано у виконавчому написі (за період з 23 червня 2020 року по 20 серпня 2020 року), а взагалі всю заборгованість ще з другою половини 2013 року, тобто включаючи заборгованість за щомісячними платежами, право примусового стягнення яких у кредитора виникло значно раніше, ніж за три роки до моменту звернення відповідача до приватного нотаріуса за для вчинення спірного виконавчого напису. А отже вчинення спірного виконавчого напису про стягнення такого розміру заборгованості вочевидь здійснено з порушенням трирічного строку, встановленого ст.88 Закону «Про нотаріат». Даний трирічний строк є присічним (преклюзичним), а отже його недотримання зумовлює втрату права стягувача на звернення до нотаріуса задля вчинення виконавчого напису та неможливість вчинення нотаріусом такого виконавчого напису при зверненні до нього стягувача.

Таким чином, вищевикладене не дозволяє суду дійти висновку про безспірність вказаного в оспорюваному виконавчому написі розміру заборгованості, а також свідчить про вчинення оспорюваного виконавчого напису поза межами встановленого законом строку давності для його вчинення. Кожна із вказаних обставин є самостійною та достатньою підставою для задоволення позовних вимог і визнання оспорюваного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Доходячи висновку про можливість задоволення позовних вимог, суд також виходив з наступного. У нотаріальному процесі при стягненні боргу за кредитним договором на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення, надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджує безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису. Учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Такі правові висновки містяться в постановах Верховного Суду від 30 вересня 2019 року по справі №357/12818/17, від 27 серпня 2020 року по справі №554/6777/17, від 09 вересня 2020 року по справі №127/7932/17.

В той же час, суду учасниками справи не подано доказів надіслання позивачу та отримання ним письмової вимоги/претензії відповідача про усунення порушень та погашення заборгованості за кредитним договором.

Вирішуючи заявлені позовні вимоги в контексті наведених вище правових висновків щодо підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, враховуючи заперечення позивачем безспірності заборгованості, яка має доводитись стягувачем перед нотаріусом шляхом подання певних документів, зокрема передбачених Переліком, суд з огляду на принцип «Jura novit curia» ще однією самодостатньою підставою для задоволення позовних вимог вважає наступне.

Пунктом 1 Переліку передбачена можливість стягнення заборгованості на підставі виконавчого напису нотаріуса за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання такого виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

З тексту оспорюваного виконавчого напису вбачається, що нотаріус при визначенні можливості його вчинення та перевірці безспірності заявленої до стягнення кредитної заборгованості керувався п.2 Переліку, яким було встановлено, що для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Пункт 2 вказаного Переліку було доповнено Постановою КМУ від 26 листопада 2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Таким чином, вчинення нотаріусом спірного виконавчого напису відбулося за фактом формального подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком і мали слугувати підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Разом із тим, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, зокрема п.2 змін, що вносяться до Переліку.

Пунктом 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року №7 «Про судове рішення в адміністративній справі» роз`яснено, що визнання акту суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акту.

Згідно ч.5 ст.254 КАС України в редакції, що діяла на момент ухвалення вказаного судового рішення адміністративного апеляційного суду, постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Таким чином, постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 набрала законної сили того ж дня - 22 лютого 2017 року, а отже і п.2 постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» втратив чинність з того ж дня.

Відповідно до ст.124 Конституції України, ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі №826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року №23.

В подальшому ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року по справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін.

Велика Палата Верховного Суду постановою від 20 червня 2018 року по справі №826/20084/14 відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду.

Таким чином, оскільки на момент вчинення 09 вересня 2020 року оспорюваного виконавчого напису п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, втратив законну силу внаслідок визнання судовим рішенням нечинною та незаконною постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662, нотаріус мав право вчиняти виконавчий напис лише про стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами.

Поряд з цим, наявна в матеріалах цивільної справи копія кредитного договору №26001 від 21 серпня 2013 року, на підставі якого було вчинено 09 вересня 2020 року оспорюваний виконавчий напис, безумовно свідчать про те, що такий кредитний договір нотаріально не посвідчувався. Останнє, в свою чергу, вказує на вчинення такого виконавчого напису за відсутності передбачених для цього законних підстав, що полягає у недотриманні умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірності заборгованості боржника. Такий висновок суду узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 12 березня 2020 року по справі №757/24703/18-ц, від 15 квітня 2020 року по справі №158/2157/17, від 21 жовтня 2020 року по справі №172/1652/18.

В зв`язку із вищевикладеним суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність заявлених позовних вимог, а отже і про можливість задоволення позову.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, керуючись положеннями ст.ст.133, 141 ЦПК України, враховуючи результат розгляду справи, характер спірних правовідносин та предмет позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений останньою при зверненні до суду із позовом судовий збір в розмірі 908 гривень за подання позову, а також 454 гривні за подання заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.11, 15, 16, 18, 525, 610, 611, 629, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст.34, 49, 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», п.п.1, 2 Глави 12 Розділу І, пп.1.1, 1.4 п.1, пп.2.1, 2.2, 2.3 п.2, п.3, пп.5.1, 5.2 п.5, пп.6.2 п.6 Глави 16 Розділу ІІ Порядку, ст.ст.2, 5, 12, 13, 76-81, 89, 95, 133, 137, 141, 223, 240, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280, 289, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» (; адреса місцезнаходження: 03035, м. Київ, Солом`янська площа, 2), треті особи - приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович (адреса місцезнаходження: 76014, м. Івано-Франківськ, вул. Є. Коновальця, 433, кімн.28-29), приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа Олександр Володимирович (адреса місцезнаходження: 49044, м. Дніпро, вул. Якова Самарського, 6, прим.15, офіс 3), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, - задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 09 вересня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Тарасом Володимировичем за реєстровим №3204, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» заборгованість, що виникла за кредитним договором №26001 від 21 серпня 2013 року за період з 23 червня 2020 року по 20 серпня 2020 року в загальному розмірі, включаючи плату за вчинення виконавчого напису, 223136,95 гривень.

В порядку розподілу судових витрат по справі стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» (; адреса місцезнаходження: 03035, м. Київ, Солом`янська площа, 2) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) сплачений останнім судовий збір в загальному розмірі 1362 гривні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 13 вересня 2021 року.

Суддя А.М. Авраменко