Справа № 133/1750/20
Провадження № 22-ц/801/2068/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кучерук І. М.
Доповідач:Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2021 рокуСправа № 133/1750/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Берегового О.Ю. (суддя-доповідач),

суддів: Панасюка О.С., Шемети Т.М.,

учасники справи:

позивач-відповідач: ОСОБА_1 ,

відповідач:-позивач: ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 11 серпня 2021 року, постановлену місцевим судом під головуванням судді Кучерука І.М., в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ в натурі спільного сумісного майна подружжя та встановлення порядку користування земельною ділянкою та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл спільного майна подружжя,

встановив:

Короткий зміст заявлених вимог та їх обґрунтування.

В липні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ в натурі спільного сумісного майна подружжя та встановлення порядку користування земельною ділянкою.

Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 09 липня 2020 року в цивільній справі № 133/1750/20 відкрито провадження та надано відповідачу строк, 15 днів з дня отримання вказаної ухвали, на подання відзиву на позовну заяву разом із відповідними доказами.

В жовтні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про розподіл спільного майна подружжя.

Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 16 жовтня 2020 року в цивільній справі № 133/2856/20 відкрито провадження та надано відповідачу строк, 15 днів з дня отримання вказаної ухвали, на подання відзиву на позовну заяву разом із відповідними доказами.

Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 11 серпня 2021 року об`єднано в одне провадження цивільну справу № 133/1750/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ в натурі спільного сумісного майна подружжя та встановлення порядку користування земельною ділянкою з цивільною справою № 133/2856/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл спільного майна подружжя, присвоївши об`єднаній цивільній справі № 133/1750/20, провадження 2/133/204/21.

11 серпня 2021 року ОСОБА_2 подане клопотання про поновлення строків на подання клопотання про витребування доказів, яке мотивоване тим, що строк ним пропущений у зв`язку з неналежним виконанням своїх обов`язків попереднім захисником, який приймав участь у справі. В свою чергу, клопотання про витребування доказів обґрунтоване необхідністю витребувати докази для правильного вирішення справи та неможливістю їх надати самостійно.

Рішення суду першої інстанції і мотиви його ухвалення.

Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 11 серпня 2021 року в задоволенні клопотання відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 про поновлення процесуального строку на подання клопотання про витребування доказів відмовлено.

Клопотання відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 про витребування доказів залишено без задоволення.

Ухвала суду мотивована тим, що некомпетентність захисників не є поважною причиною пропуску строку й відповідачем не наведено жодних обґрунтованих та поважних причин його пропуску з належними та допустимими доказами.

Провадження в суді апеляційної інстанції.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив суд скасувати ухвалу Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 11 серпня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким поновити йому строк на подання клопотання про витребування доказів судом.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що на переконання заявника суд попередньої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що некомпетентність захисників не є поважною причиною пропуску строку, чим порушив право сторони на змагальність. Разом з тим, звертає увагу на те, що в оскаржуваній ухвалі, місцевий суд вказав на некомпетентність захисника, натомість в цивільному-процесуальному законі відсутнє поняття «захисник», а в інтересах сторони виступає «представник».

Позивач-відповідач ОСОБА_1 не скористалась своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не направила, що за положеннями ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Позиція суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Згідно з ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до положень статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За частинами 2, 4, 5, 8 ст. 83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно з ч.1 ст.84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Отже, єдиний винятковий випадок, коли є можливим прийняття судом доказів з порушенням встановленого процесуальним законом строку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких також покладений на учасника справи, у цьому випадку на відповідача-позивача.

Вказані положення цивільного процесуального закону було роз`яснено учасникам справи при відкритті провадження у справі.

Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Отже, з метою виконання процесуального обов`язку дотримання процесуального строку особа, яка має намір подати заяву, зокрема про долучення нових доказів у справі, повинна, проявляючи розумну обачність щодо наслідків не вчинення цієї процесуальної дії протягом визначеного строку, вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для цього.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Як вбачається з матеріалів справи 11 серпня 2021 року від ОСОБА_2 на адресу суду надійшло клопотання про поновлення строків на подання клопотання про витребування доказів, в обґрунтування якого зазначено, що строк ним пропущений у зв`язку з неналежним виконанням своїх обов`язків попереднім захисником, який приймав участь у справі. (т. 3 а.с. 135-136).

Проте, суд попередньої інстанції, з яким погоджується колегія суддів апеляційної інстанції вірно вказав, що некомпетентність захисників не є поважною причиною пропуску строку.

Разом з тим, ОСОБА_2 не наведено жодних обґрунтованих та поважних причин пропуску вказаного строку.

Матеріали справи не містять належних і допустимих доказів, зокрема заяв, клопотань тощо, щодо відмови ОСОБА_2 від попередніх представників, як і не додано таких до суду першої та або апеляційної інстанції.

Факт укладення договору про надання правничої допомоги з іншим адвокатом, зокрема ОСОБА_3 не виключає можливість представництва відповідача-позивача попередніми представниками, за відсутності відмови від надання ними відповідних послуг, що спростовує доводи ОСОБА_2 щодо припинення співпраці з останніми.

Покликання в апеляційній скарзі на те, що в оскаржуваній ухвалі, місцевий суд вказав на некомпетентність захисника, натомість в цивільному-процесуальному законі відсутнє поняття «захисник», а в інтересах сторони виступає «представник», не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на законність та обґрунтованість прийнятого судом рішення.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступні положення, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Суд, зазначає, сторони мають не тільки процесуальні права, але й процесуальні обов`язки.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що доступ до правосуддя в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню та обмеженню. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема, й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений Цивільним процесуальним кодексом України. Тому, учасники провадження мають розуміти, що встановлені судом строки будуть застосовані.

Так, згідно матеріалів справи, відповідач-позивач ОСОБА_2 отримав копію ухвали про відкриття провадження у справі 27 липня 2020 року (т. 1 а.с.167), в якій зокрема роз`яснено відповідачу-позивачу право на подання протягом 15 днів з дня отримання вказаної ухвали, відзиву на позовну заяву разом із відповідними доказами, проте, лише 11 серпня 2021 року, тобто через більш ніж 1 рік, ОСОБА_2 подав до суду першої інстанції клопотання про поновлення строків для подання клопотання про витребування доказів.

Процесуальна бездіяльність за наведених обставин, подальша поведінка ОСОБА_2 і спосіб реалізації прав як учасника процесу не свідчить про дотримання оптимального співвідношення активності сторін і активності суду для реалізації завдання цивільного судочинства, принципу змагальності, забезпечення справедливого провадження, на які сторона, зокрема посилається в апеляційній скарзі.

З огляду на наведену необхідність неухильного дотримання норм процесуального права усіма учасниками судового процесу і визначений у законі строк для вчинення процесуальної дії, що є предметом оскарження, підлягають відхиленню доводи апеляційної скарги про можливість формування судом критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи як підставу для скасування ухвали суду.

Оскільки закон не передбачає обов`язку суду вважати доведеними та встановленими обставини, на які посилаються учасники справи як на підставу своїх вимог і заперечень при зверненні до суду з позовною заявою, підлягають відхиленню доводи апеляційної скарги про порушення судом завдання цивільного судочинства в контексті справедливого і неупередженого вирішення спору з метою ефективного захисту порушеного права позивача.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про порушення судом права на справедливий суд.

Реалізуючи завдання цивільного судочинства з дотриманням принципу верховенства права, суд першої інстанції постановив ухвалу з додержанням норм процесуального права, а тому відсутні підстави для її скасування.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України").

Інші доводи скарги, щодо необґрунтованого висновку суду першої інстанції, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною та обґрунтованою і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 11 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О.Ю. Береговий

Судді: О.С. Панасюк

Т.М. Шемета