Номер провадження: 22-ц/813/2583/21
Номер справи місцевого суду: 521/9786/19
Головуючий у першій інстанції Гуревський В. К.
Доповідач Колесніков Г. Я.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2021 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи №521/9786/19

Апеляційне провадження № 22-ц/813/2583/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого-Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів-Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря Кузьмук А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Леванюк Тетяни Володимирівни в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Спецгруп» на рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 20 лютого 2020 року, постановлене під головуванням судді Гуревського В.К.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовної заяви та відзив на позов

У червні 2019 року адвокат Чумаченко О.М. в інтересах ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Спецгруп» (далі ТОВ «Компанія «Спецгруп», товариство) про стягнення заборгованості за договором оренди.

В обґрунтування позову представник послався на те, що 28 вересня 2017 року між ОСОБА_2 (орендодавець) та ТОВ «Компанія «Спецгруп» (орендар) укладено договір оренди №28-09/17 нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та належить орендодавцю на праві власності. Розмір орендної плати за один місяць визначений сторонами за домовленістю в сумі, яка складає еквівалент у гривні суми 2 500 доларів США. В той же день (28 вересня 2017 року) орендарем перераховано за умовами договору орендну плату за перший та останній місяці користування нежитловим приміщенням (жовтень 2017 року та останній місяць). Строк оренди обумовлено на 35 місяців з дня підписання акту приймання-передачі об`єкту оренди. 01 жовтня 2017 року об`єкт оренди передано орендарю в користування. Однак, ТОВ «Компанія «Спецгруп» не виконувало взяті на себе зобов`язання з оплати користування в повному обсязі та належним чином. Із невеликими затримками сплачено орендну плату за листопад - грудень 2017 року, січень - листопад 2018 року, із майже місячними затримками сплачено за грудень 2018 року, за січень 2019 року оплата здійснена із затримкою більше 3 місяців (10 квітня 2019 року). Надалі, жодної оплати орендної плати за договором оренди ТОВ «Компанія «Спецгруп» не здійснювало, внаслідок чого склалась заборгованість у розмірі суми орендної плати за лютий-травень 2019 року, що еквівалентно 10 000 доларів США (265 975,00 грн.).

Зазначав, що орендна плата ТОВ «Компанія «Спецгруп» не вносилася понад три місяці, тому порушення строку оплати платежу становить більше ніж 90 календарних днів. Згідно із п. 6.4 договору оренди, сторони домовились, що у випадку несвоєчасної оплати платежів, передбачених розділом 4 цього договору, ТОВ «Компанія «Спецгруп» сплачує орендодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення. З урахуванням суми заборгованості та кількості днів прострочення, загальна сума пені становить 27 323,63 грн.

Крім того, через невиконання зобов`язань по договору, орендодавець зазнав збитки від інфляції в розмірі 10 511,30 грн. та має право на отримання 3% річних за користування грошовими коштами в сумі 2 273 грн.

Позивач ОСОБА_2 намагався врегулювати спір в досудовому порядку та 20 травня 2019 року надіслав на адресу відповідача претензію щодо неналежного виконання умов договору та сплати заборгованості, яка залишена без відповіді, сума заборгованості з орендної плати станом на момент звернення із позовом не погашена.

В подальшому позивачем 27 листопада 2019 року надано заяву про зменшення позовних вимог, оскільки відповідач після подачі позову здійснив часткову оплату заборгованості за договором оренди. На підставі наведеного, позивач остаточно просила суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 231 411,96 грн., що складається з:

-суми основного боргу в розмірі 138 239,59 грн.,

-пені в розмірі 71 248,34 грн.,

-збитків від інфляції 15 718,79 грн.,

-3% річних за користування грошовими коштами в сумі 6 205,24 грн.(т.1а.с.1-20,94-122).

У відзиві на позов ТОВ «Компанія «Спецгруп» просила суд повернути заяву про збільшення позовних вимог та закрити провадження у справі. При цьому зазначало, що:

- 27 листопада 2019 року представником позивача було надано до суду заява про зменшення позовних вимог, якою фактично позовні вимоги збільшено на суму 138 239,59 грн., що не відповідає вимогам ст.175 ЦПК України та підлягає поверненню відповідно до п.7 ч.4 ст.185 ЦПК України, оскільки є новою позовною вимогою. Розрахунок заборгованості та нарахування штрафних санкцій надано суду без урахування сплачених сум заборгованості та штрафних санкцій, а саме з 11 січня 2018 року, які є предметом первісних позовних вимог;

- відповідно до п.6.1. договору оренди нежитлового приміщення №28-09/17 від 28 вересня 2017 року спори, що виникають при виконанні, зміні або припиненні договору або у зв`язку з ним вирішуються сторонами шляхом переговорів, а у разі відсутності домовленості відповідно до чинного законодавства України. Тому позивач не вжив заходів досудового врегулювання спору, оскільки надана до суду заява, є по суті новою позовною вимогою, яка підлягає поверненню;

- позивач під час нарахування штрафних санкцій незаконно нарахував індекс інфляції у сумі 10 511,30 грн., які не підлягають задоволенню. Відповідно до ч.6 ст.232 Господарського Кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня коли зобов`язання мало бути виконано. Договором оренди нежитлового приміщення не передбачено збільшення строків нарахування штрафних санкцій ніж ті, що вказані в ч.6 ст.232 ГК України, таким чином і нарахування неустойки у первісному позові не відповідає закону;

-позивач не вірно визначав суму заборгованості у гривні, оскільки датою сплати оренди визначено договором -10 число кожного місяця, тому заборгованість виникає з 11 числа, в зв`язку з чим сума заборгованості визначається станом на 10 число місяця, натомість позивач визначав суму заборгованості датою чергової оплати відповідачем оренди, що не відповідає закону, внаслідок чого позивачем помилково визначена сума заборгованості. Заборгованість відповідача за первісним позовом складала 265 965,50 грн., неустойка 24 438,70 грн., 3% річних 2 273 грн., загалом сума заборгованості за первісним позовом склала 292 677,20 грн., замість не вірно нарахованих позивачем 306 082,93 грн.;

- з жовтня 2019 року відповідачем звільнено орендоване приміщення, оскільки позивач перешкоджав доступу до орендованого приміщення на протязі 2 місяців 2019 року, тому позивачу направлено претензію про дострокове розірвання договору та акт прийому-передачі. Із вказаних підстав відповідач звернувся до суду про дострокове розірвання договору оренди (т.1а.с.127-129).

Ухвалою суду від 20 лютого 2020 року відмовлено у задоволенні заяви представника ОСОБА_3 в інтересах відповідача про повернення позовної заяви та закриття провадження у справі (т.1 а.с.168-172).

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 20 лютого 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Компанія «Спецгруп» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором оренди № 28-09/17 від 28 вересня 2017 року в сумі 215 693,17 грн., що складається з:

-суми основного боргу в розмірі 138 239,59 грн.,

- пені в розмірі 71 248,34 грн.,

- 3% річних за користування грошовими коштами 6 205,24 грн.

В частині позовних вимог щодо стягнення збитків від інфляції в розмірі 15 718,79 грн. відмовлено.

Вирішено питання щодо стягнення з ТОВ «Компанія «Спецгруп» на користь ОСОБА_1 судових витрат в розмірі 2 961,53 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходив з того, що ТОВ «Компанія «Спецгруп» не виконало умови договору оренди, тому на підставі ст.ст.525,612,625 ЦК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по орендній платі в сумі 215 693,17 грн.

В частині позовних вимог щодо стягнення збитків від інфляції в розмірі 15 718,79 грн. суд відмовив, оскільки сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях, але предметом грошового зобов`язання за вказаним договором є грошові кошти, визначені у доларах США (т.1 а.с.176-180).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі адвокат Леванюк Т.В. в інтересах ТОВ «Компанія «Спецгруп», посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 20 лютого 2020 року та ухвалу Малиновського районного суду м.Одеси від 20 лютого 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

На обґрунтування скарги апелянт зазначив, що судом не враховано, що:

-в порушення вимог ст.49 ЦПК України суд прийняв до розгляду нову позовну заяву, з одночасною зміною предмета та підстави позову, що вплинуло на розгляд справи в цілому та прийняття незаконного рішення, що є підставою для його скасування. Зміна підстав і предмету позову не допускається, якщо в процесі розгляду справи повністю змінюються підстави й предмет позову, то це слід розглядати як нові позовні вимоги, які мають бути оформлені письмовою заявою у відповідності з нормами ЦПК України і одночасною відмовою від раніше заявлених вимог;

-06 листопада 2019 року відповідач надав суду квитанції про сплату боргу в повному обсязі на суму 494 458,26 грн. та клопотання про закриття провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України за відсутністю предмету спору, оскільки заборгованість повністю погашена;

- заява про зменшення позовних вимог, надана позивачем 27 листопада 2019 року, фактично свідчить про одночасну зміну предмета і підстави позову, оскільки заявлено нову (іншу) позовну вимогу про стягнення боргу по орендних платежах та нарахованих штрафних санкцій, яких первісно не було заявлено в самій позовній заяві. Одночасна зміна і підстави і предмета позову не допускається з огляду на ст.49 ЦПК України. Позовна вимога обґрунтована позивачем іншими обставинами (підставами), а саме: зведеним розрахунком заборгованості, який не входив до підстави первісно заявленої позовної заяви;

- подання будь-яких заяв про зменшення або збільшення позовних вимог можливо у рамках заявленого первісного позову, якщо є спір. Однак після повного погашення первісних позовних вимог, за якими відкрито провадження у справі, відсутні правові підстави вважати подану позивачем заяву про зменшення позовних вимог процесуальною заявою у розумінні ст.182 ЦПК України, після повного погашення первісного позову 25 жовтня 2019 року. Подана заява є фактично новою позовною заявою, яка підлягає подачі до суду за загальними правилами;

- порушення судом першої інстанції норм ст.ст.49,255 ЦПК України та прийняття незаконного рішення призвело до порушення права апелянта на стягнення збитків від незаконного перешкоджання доступу до орендованого приміщення позивачем, внаслідок чого апелянтом понесені значні збитки, які за претензіями були сплачені контрагентам, та фактично зупинення виробництва на півтора місяця, внаслідок порушення позивачем вимог договору, посилаючись на не оплату оренди;

- 27 грудня 2019 року відповідач звернувся до Малиновського районного суду м.Одеси з позовом до ОСОБА_1 про дострокового розірвання договору оренди на підставі невиконання ним своїх обов`язків за договором оренди (справа № 521/21596/19);

- позивач проживає з дружиною ОСОБА_4 у Німеччині і є громадянином Німеччини. Апелянтом з вересня 2019 року по жовтень 2019 року включно направлялися претензії про дострокове розірвання договору оренди та направлявся акт прийому - передачі об`єкта оренди, однак позивач ухилявся від отримання зазначених листів, як за адресою у АДРЕСА_2 . так і за адресою вказаною у договорі оренди у Німеччини, які повернулися зі спливом часу;

- позивач вже у листопаді 2019 року здав в оренду приміщення, яке є об`єктом договору оренди, іншим орендарям, та отримував орендну плату за даним договором, зазначені факти підлягають доказу у справі № 521/21596/19 про дострокове розірвання договору оренди нежитлового приміщення;

-судом не взято до уваги доводи щодо невідповідності розрахунку наданого позивачем. Для розрахунку штрафних санкцій повинна визначатися сума боргу за курсом долара США в розмірі 2 500 доларів США станом на 10 число за кожний місяць заборгованості. Позивач провів розрахунок заборгованості та штрафних санкцій у гривневому еквіваленті 2 500 доларів США за курсом долара на час сплати, тим самим безпідставно збільшив заборгованість у гривневому еквіваленті, що стало підставою штучного і незаконного збільшення заборгованості та штрафних санкцій у доларах США;

- не відповідає дійсності нарахована позивачем основна сума заборгованості по орендній платі за первісним позовом у сумі 265 975 грн. станом на 15 травня 2019 року за курсом НБУ у розмірі 10 000 доларів США. Відповідачем був проведений розрахунок заборгованості та сума заборгованості складає 261 600 грн., що станом на 15 травня 2019 року (за курсом НБУ-26,1628) складає дійсну суму заборгованості 10 000 доларів США, яка на 4 975 грн. менше штучно збільшеного позивачем розрахунку. Відповідно штрафні санкції за первісні позовні вимоги складають: пеня-26 886,86 грн.; 3% річних 2 277,97 грн., загальна сума заборгованості за первісними позовними вимогами складає 290 021,87 грн., що на 16 061,06 грн. менше штучно збільшених позивачем вимог;

- за розрахунком за другий період, проведений апелянтом, загальна сума заборгованості складає 139 615,06 грн., що на 91 796,60 грн. менше штучно нарахованого позивачем та на 75 384,94 грн. менше незаконно стягнутого судом (т.2а.с.1-5).

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, представника Петрову А.М. в інтересах ОСОБА_1 , представника Леватюк Т.В. в інтересах ТОВ «Компанія «Спецгруп», дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судом та рух справи

28 вересня 2017року між ОСОБА_2 та ТОВ «Компанія «Спецгруп» укладено договір оренди №28-09/17 нежитлового приміщення (т.1 а.с.21-25).

За умовами договору орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування нежитлові будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 810,5 кв.м., що належать ОСОБА_5 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 21 грудня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Орзіх В.М. та зареєстрованого за реєстром №4568.

Розмір орендної плати за один місяць оренди, визначений сторонами за домовленістю в сумі, яка складає еквівалент у гривні суми 2 500 доларів США. Сума орендованої плати у гривні, яка підлягає сплаті, визначається за встановленим курсом долару США до гривні станом на дату оплати орендної плати орендарем. В день укладення договору орендар зобов`язаний сплатити орендодавцю орендну плату за перший та останній місяць оренди (п.4.1 договору).

Сума орендної плати сплачується в безготівковій формі на поточний рахунок представника орендодавця № НОМЕР_1 , відкритий у ПАТ «Банк Восток», щомісяця до 10-го числа поточного місяця (п.4.2 договору).

Строк оренди складає 35 місяців з дати підписання акту приймання-передачі об`єкту оренди орендарем від орендодавця (п.7.2. договору).

01 жовтня 2017 року об`єкт оренди було передано орендарю ТОВ «Компанія «Спецгруп» в користування, що підтверджено підписаним актом прийому-передачі нежитлового приміщення за №1(т.1а.с.26).

20 травня 2019 року на адресу ТОВ «Компанія «Спецгруп» направлена претензія, в якій повідомлено про несвоєчасне перерахування орендної плати та наявність заборгованості в загальному розміру 306 082,93грн. До претензії, крім іншого, додано розрахунок штрафних санкцій (т.1а.с.44-47).

На час звернення до суду з первісним позовом 11 червня 2019 року, представник позивача зазначав про наявність у ТОВ «Компанія «Спецгруп» перед позивачем заборгованості за орендною платою за період лютий-травень 2019 року у розмірі 306 082,93 грн., що складається з:

- суми основного боргу в розмірі 265 975 грн.,

- пені в розмірі 27 323,63 грн.,

- збитків від інфляції 10 511,30 грн.,

- 3% річних за користування грошовими коштами - 2 273 грн., на підтвердження чого надано відповідні розрахунки (т.1а.с.2-20).

Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 13 червня 2019 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання на 16 липня 2019 року (т.1а.с.36-37).

06 листопада 2019 року до суду надійшла заява ТОВ «Компанія «Спецгруп» про закриття провадження у справі, оскільки станом на 01 листопада 2019 року компанія виплатила на рахунок ФОП ОСОБА_4 на користь позивача кошти в сумі 494 458,26 грн., тим самим погасила всю заборгованість по основному боргу (265 975 грн.), всі штрафні санкції, пеню (27 323,63грн.), збитки по інфляції (10 511,30 грн.), відсотки за користування грошовими коштами (2 273грн.). Тому, сторона відповідача вважала, що відсутні підстави для судового розгляду, в зв`язку з чим на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України просила провадження у справі закрити (т.1а.с.76).

Факт оплати підтверджено копіями платіжних доручень та реєстром перерахованих коштів за період з червня по жовтень 2019 року на загальну суму 494 458,26грн.(т.1а.с.77-88).

27 листопада 2019 року від адвоката Петрової А.М. в інтересах ОСОБА_1 до суду надійшла заява про зменшення позовних вимог. Зазначала, що заборгованість в сумі 306 082,93грн. розраховано позивачем станом на дату подачі позову до 15 травня 2019 року. В процесі розгляду справи відповідач не повернув об`єкт оренди, а тому сума боргу збільшилась, як і штрафні санкції. Крім того, під час перебування справи у суді відповідач здійснив деякі оплати заборгованості. На підставі наведеного, позивач уточнив свої розрахунки позовних вимог, зменшивши розмір суми заборгованості, посилаючись на вимоги п.2 ч.2 ст.49 ЦПК України, та просив суд стягнути з відповідача борг в розмірі 231 411,96 грн., що складається з:

-основного боргу 138 239,59 грн.,

-пені 71 248,34 грн.,

-збитків від інфляції 15 718,79 грн.,

-3% річних за користування грошовими коштами в сумі 6 205,24 грн.(т.1а.с.94-95,99-122).

13 січня 2020 року представником відповідача подано відзив на позов із клопотанням про повернення заяви про збільшення позовних вимог та закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору. При цьому, представник розцінив заяву позивача про зменшення позовних вимог від 27 листопада 2019 року як заяву про збільшення позовних вимог (т.1 а.с.153-156).

Ухвалою суду від 22 січня 2020 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 13 лютого 2020 року (т.1а.с.134).

Ухвалою суду від 20 лютого 2020 року відмовлено у задоволенні заяви ТОВ «Компанія «Спецгруп» про повернення позовної заяви та закриття провадження по справі (т.1а.с.168-172). Судове рішення мотивовано тим, що об`єкт оренди продовжує перебувати у користуванні відповідача, доказів іншого до суду відповідачем не надано, сума заборгованості нарахована станом на 10 листопада 2019 року, що стало підставою для зменшення розміру позовних вимог у зв`язку з оплатою відповідачем частини боргу, тому суд дійшов висновку, що подана позивачем заява з процесуальних питань повністю відповідає вимогам ст.ст.182,183 ЦПК України (т.1 а.с.165-166).

20 лютого 2020 року по справі постановлене оскаржуване судове рішення (т.1 а.с.178-180).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 20 травня 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Леванюк Т.В. в інтересах відповідача на рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 20 лютого 2020 року. Апеляційна скарга в частині оскарження ухвали від 20 лютого 2020 року про відмову у задоволенні заяви відповідача про повернення позовної заяви та закриття провадження у справі, окремому оскарженню не підлягає, тому вважається як заперечення на вказану ухвалу (т.2 а.с.56-57).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ч.1 ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права (ч.1 ст.761 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

У частині 1 ст.530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з абз.1 ч.1, ч.2 ст.532 ЦК України місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі. Зобов`язання може бути виконане в іншому місці, якщо це встановлено актами цивільного законодавства або випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

У постанові Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 міститься висновок, що у ст.629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін;(2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом;(4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Умовами договору оренди від 28 вересня 2017 року визначені розмір і порядок обчислення орендної плати, місце та строки виконання цього обов`язку.

Судом не встановлено, а відповідачем не доведено вчинення ним дій для належного виконання обов`язку щодо сплати орендної плати у строки та розмірах, передбачених умовами договору.

Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України).

У випадку, коли предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст.551 ЦК України).

Відповідно до п.6.4. договору оренди, сторони домовились, що у випадку несвоєчасної оплати платежів, передбачених розділом 4 цього договору, орендар сплачує орендодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Згідно зі ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до розрахунку, наданого позивачем при зверненні до суду, борг ТОВ «Компанія «Спецгруп» за договором оренди станом на 15 травня 2019 року становить 306 082,93 грн., яка складається з:

- суми основного боргу 265 975 грн.,

- пені 27 323,63 грн.,

- збитків від інфляції 10 511,30 грн.,

- 3% річних за користування грошовими коштами - 2 273 грн. (т.1 а.с.2-20).

З виписки банку по рахунку ОСОБА_4 за період з 01 січня 2019 року до 26 листопада 2019 року вбачається надходження від ТОВ «Компанія «Спецгруп» грошових коштів в загальній сумі 633 840,50 грн., з яких:

?до звернення позивача до суду:

-21 січня 2019 року 69 952,08 грн. оплата за послуги за грудень 2018 року згідно рахунку №9 від 21 січня 2019 року;

-31 січня 2019 року 50 000 грн. часткова оплата за послуги згідно рахунку №12 від 30 січня 2019 року;

-20 квітня 2019 року -19 430,16 грн. оплата за послуги згідно рахунку №12 від 30 січня 2019 року;

?після звернення позивача до суду:

-24 червня 2019 року-10 000 грн. часткова оплата за оренду за лютий згідно рахунку від 24 червня 2019 року;

-26 червня 2019 року-50 000 грн. часткова оплата за оренду за лютий згідно рахунку від 24 червня 2019 року;

-26 червня 2019 року 4 767,81 грн. часткова оплата за оренду за лютий згідно рахунку від 24 червня 2019 року;

-27 червня 2019 року - 30 000 грн. часткова оплата за оренду за березень згідно рахунку від 24 червня 2019 року;

-18 липня 2019 року - 10 000 грн. часткова оплата за оренду за лютий згідно рахунку від 24 червня 2019 року;

-24 липня 2019 року 10 000 грн. повернення боргу згідно угоди від 19 липня 2019 року;

-01 серпня 2019 року - 15 000 грн. повернення боргу згідно угоди від 19 липня 2019 року;

-07 серпня 2019 року - 26 000 грн. часткова оплата за оренду за лютий згідно рахунку від 24 червня 2019 року;

-28 серпня 2019 року - 15 000 грн. часткова оплата за оренду за лютий згідно рахунку від 24 червня 2019 року;

-09 вересня 2019 року - 20 000 грн. часткова оплата за оренду за лютий згідно рахунку від 24 червня 2019 року;

-09 жовтня 2019 року - 1 420,41 грн. часткова оплата за оренду за квітень 2019 року згідно рахунку №28/1 від 09 жовтня 2019 року;

-09 жовтня 2019 року - 61 767,55 грн. оплата за оренду за травень 2019 року згідно рахунку №47 від 09 жовтня 2019 року;

-09 жовтня 2019 року - 61 767,55 грн. оплата за оренду за червень 2019 року згідно рахунку №48 від 09 жовтня 2019 року;

-09 жовтня 2019 року - 61 767,55 грн. оплата за оренду за липень 2019 року згідно рахунку №49 від 09 жовтня 2019 року;

-10 жовтня 2019 року - 30 000 грн. оплата за оренду за серпень 2019 року згідно рахунку №50 від 09 жовтня 2019 року;

-25 жовтня 2019 року - 32 283,44 грн. доплата за оренду за серпень 2019 року згідно рахунку №54 від 23 жовтня 2019 року;

-25 жовтня 2019 року - 54 683,95 грн. оплата за оренду за жовтень 2019 року згідно рахунку №55 від 23 жовтня 2019 року (т.1 а.с.96-98).

Відповідачем також надано суду копії платіжних доручень на підтвердження сплати в період з червня по жовтень 2019 року на рахунок ФОП ОСОБА_4 грошових коштів в загальному розмірі 494 458,26 грн. (т.1 а.с.77-87).

Отже, після звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом, відповідачем в період з червня по жовтень 2019 року здійснена оплата за договором оренди на загальну суму 494 458,26 грн. (т.1 а.с.77-86). При цьому, договір оренди у встановленому порядку розірваний не був.

З урахуванням внесених сум, позивачем здійснено перерахунок заборгованості станом на 26 листопада 2019 року, яка склала в загальному розмірі 231 411,96 грн., з яких:

- основний борг 138 239,59 грн.,

-пеня 71 248,34 грн.,

-збитки від інфляції 15 718,79 грн.,

-3% річних за користування грошовими коштами 6 205,24 грн. (т.1а.с.94-95, 99-122).

Ухвалюючи рішення в частині стягнення заборгованості зі сплати орендної плати, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про те, що, оскільки відповідач порушив умови договору оренди нежитлового приміщення та не сплатив позивачу орендну плату в розмірі та строки, обумовлені договором, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Оскільки нарахування пені за несвоєчасну сплату орендної плати передбачено п. 6.4. договору оренди, суд першої інстанції правомірно стягнув пеню, яка згідно розрахунку складає 71 248,34 грн., виходячи з подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який стягується пеня.

Відтак, суд першої інстанції правильно виходив з наявності правових підстав для стягнення з ТОВ «Компанія «Спецгруп» орендної плати, пені та 3% річних у загальній сумі 215 693,17 грн., згідно з наданим позивачем розрахунком.

Відповідно до ст.795 ЦК України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором. Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Тобто законодавець передбачив загальне правило, за яким визначається як початок, так і припинення договірних правовідносин з оренди будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини).

Фактом початку та відповідно припинення правовідносин є підписання акта приймання-передачі нерухомого майна як від орендаря до орендодавця, так і від орендодавця до орендаря. Сторони можуть установити й інший момент відліку строку, однак цю обставину вони повинні узгодити та викласти у договорі оренди.

Пунктом 8.1. договору оренди передбачено, що орендодавець або орендар мають право в односторонньому порядку достроково розірвати договір у випадку передбачених чинним законодавством або за рішенням суду.

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 25 серпня 2021 року у справі №521/21596/19 відмовлено у задоволенні позову ТОВ «Компанія «Спецгруп» до ОСОБА_1 про дострокове розірвання договору оренди нежитлового приміщення (за інформацією Єдиного державного реєстру судових рішень). З тексту судового рішення вбачається, що строк договору оренди від 28 вересня 2017 року закінчився 01 вересня 2020 року, що підтвердили сторони, тому зобов`язання припинились, що є підставою для відмови у задоволенні позову (т.2 а.с.225-232). Вказане судове рішення оскаржено до апеляційного суду, на час розгляду цієї справи не розглянуто судом апеляційної інстанції.

Надані відповідачем суду апеляційної інстанції таблиця взаєморозрахунків, витяг з журналу обліку видачі ключів та проходу на територію, письмова вимога та претензія про дострокове розірвання договору оренди, акт про звільнення нежитлового приміщення від 01 листопада 2019 року, додаткова угода про дострокове розірвання договору оренди від 28 вересня 2017 року (не підписана орендодавцем) не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції до уваги з огляду на вимоги ч.3 ст.367 ЦПК України. При цьому, апелянт не зазначив чому вказані документи не були подані до суду першої інстанції та не надав докази неможливості подання зазначених доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (т.2 а.с.7-45).

Позивачем доведено суду обґрунтованість позовних вимог, в той час як відповідачем не доведеного обґрунтованості своїх заперечень.

Колегією суддів враховано, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За положеннями ст.83 ЦПК України відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Подаючи докази разом з апеляційною скаргою, представник ТОВ «Компанія «Спецгруп» не дотримався вимог, встановлених процесуальним законом, тому надані доказ не можуть вважатись належними та допустимими.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції ТОВ «Компанія «Спецгруп» всупереч свого процесуального обов`язку, передбаченого ст.ст.12,81 ЦПК України, не надав до справи достатніх належних і допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень, не спростував розрахунки надані позивачем по справі. Отже, наявність заборгованості з орендної плати відповідач не спростував, іншого розрахунку суду першої інстанції не надав. Розрахунок заборгованості наданий до апеляційної скарги, не був предметом розгляду в суді першої інстанції. Крім того, у розрахунку не зазначено хто його виконав та відсутній підпис особи, що склала.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно дійшов до висновку про те, що заборгованість по договору оренди сплачена у період користування відповідачем орендованого нежитлового приміщення за договором оренди від 28 вересня 2017 року.

Товариством в суді першої інстанції не надано доказів на підтвердження виконання належним чином зобов?язань щодо своєчасного здійснення оплати за оренду нежитлового приміщення, а наданий позивачем розрахунок заборгованості орендар не спростував.

Відносно стягнення інфляційних збитків судом першої інстанції правомірно відмовлено, з огляду на вимоги ч.2 ст.625 ЦК України, тому доводи апеляційної скарги в частині неправомірного стягнення цих збитків є необґрунтованими та спростовуються текстом оскаржуваного судового рішення.

Доводи апелянта про те, що подана позивачем 27 листопада 2019 року заява про зменшення позовних вимог є фактично новою позовною заявою, яка підлягає подачі до суду за загальними правилам до уваги не приймається з наступних підстав.

За ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположними свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Предмет позову - це певна матеріально - правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондує зі способами захисту права, визначеними зокрема, ст.16 ЦК України. Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача.

Тобто, зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається (п.7.42 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15).

Реалізуючи передбачене ст.64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду. Відсутність порушеного права є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Відповідно до ч.2 ст.49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно ч.3 ст.49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Відповідно до ч.2 ст.189 ЦПК України підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання.

У п.3 ч.2 ст.200 ЦПК України зазначено, що за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Аналіз змісту ст.49 ЦПК України дає підстави для висновку, що доповнення позовних вимог новими відбувається шляхом зміни предмету позову, а не через збільшення розміру позовних вимог.

Зміна предмету цивільного позову можлива у такі способи: 1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких із позовних вимог; 4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.

З матеріалів справи вбачається, що предметом позову є стягнення заборгованості за договором оренди, підстава ж позову невиконання належним чином відповідачем своїх зобов`язань за договором.

11 червня 2019 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором оренди від 28 вересня 2017 року в загальному розмірі 306 082,93 грн. станом на 15 травня 2019 року (т.1 а.с.2-20).

27 листопада 2019 року позивач надав суду заяву про зменшення позовних вимог, а саме: стягнення заборгованості у розмірі 231 411,96 грн. станом на 26 листопада 2019 року (т.1 а.с.94-122).

Справа розглядалась за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 13 червня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання (т.1 а.с.90). Ухвалою суду від 22 січня 2020 року підготовче засідання у справі закрито, справа призначена для розгляду по суті (т.1 а.с.134).

Отже, позивач, користуючись своїм правом передбаченим ст.49 ЦПК України, зменшив розмір позовних вимог, змінивши період стягнення, до закінчення підготовчого засідання.

Суд першої інстанції, відмовляючи відповідачу у задоволенні клопотання про повернення позовної заяви та закриття провадження у справі, виходив з відсутності правових підстав для його задоволення, з огляду на те, що об`єкт оренди продовжував перебувати в користуванні відповідача, що стало підставою для зменшення розміру позовних вимог у зв`язку з оплатою частини боргу. Подана заява про зменшення позовних вимог є заявою з процесуальних питань і повністю відповідає вимогам ст.ст.182,183 ЦПК України. Слід звернути увагу на те, що первісна вимога і нова вимога ідентичні - стягнення заборгованості за одним і тим же договором оренди.

Відтак, не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції доводи апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме: вимог ст.49 ЦПК України прийняття нової позовної заяви, з одночасною зміною предмета та підстави позову.

З огляду на викладене, предмет спору на час винесення оскаржуваного судового рішення наявний, тому відсутні правові підстави для закриття провадження у справі.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Висновки суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст.13 ЦПК України за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, а тому доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не прийняті до уваги. Відтак, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст.368,374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Леванюк Тетяни Володимирівни в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Спецгруп» залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 20 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 жовтня 2021 року.

Головуючий:

Судді :