Єдиний унікальний номер 229/4266/21
Номер провадження 22-ц/804/2542/21
Єдиний унікальний номер 229/4266/21 Головуючий у 1 інстанції Грубник О.М.
Номер провадження 22-ц/804/2542/21 Доповідач Агєєв О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2021 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів Космачевської Т.В., Мальованого Ю.М.,

розглянувши у письмовому провадженні в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмут цивільну справу № 229/4266/21за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, з апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на ухвалу Дружківського міського суду Донецької області від 18 серпня 2021 року у складі судді Грубник О.М.,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 18 серпня 2021 року заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням повернуто заявниці разом із усіма доданими документами.

Із вказаною ухвалою не погодився позивач та подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Дружківського міського суду Донецької області від 18 серпня 2021 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В мотивування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

Зазначає, що кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 1 ст. 286 КК України, діяннями відповідача ОСОБА_2 , який керував автомобілем, також безпосередньо їй завдано значної майнової та моральної шкоди. Та обставина, що остаточне судове рішення у кримінальному провадженні судом ще не прийнято, не є перешкодою для її звернення до суду в порядку цивільного судочинства з позовною заявою. Вважає висновок суду про застосування в даному випадку положень п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України є безпідставним і порушенням норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи. А посилання суду на ч. 9 ст. 10 ЦПК України, згідно якої, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини, є взагалі нічим необґрунтованим.

Відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 353 ЦПК України, окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові).

Частиною 2 статті 369 ЦПК України передбачено розгляд апеляційних скарг на ухвалу суду, зокрема, про повернення позовної заяви, без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить проте, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axenv.Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalinocontrele Portugal», заява №64336/01). Так, у випадках,коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, оскарження процесуальної ухвали суду, які не вимагають проведення судового засідання з участю сторін, оскільки матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення питання щодо законності ухвали про повернення позову позивачу, то колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне розглядати справу у порядку письмового провадження без участі сторін, що передбачено вимогами цивільно - процесуального законодавства.

Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону ухвала суду першої інстанції не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись з позовом ОСОБА_1 зазначила, що в провадженні суду першої інстанції знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 за ч.1 ст.286 КК України, у якому до даного часу ще не ухвалено судового рішення.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 16.08.2018 року, ОСОБА_3 (батько позивача) були заподіяні численні тілесні ушкодження середньої тяжкості. Цього ж дня за фактом ДТП ст. слідчий Дружківського відділення поліції Краматорського відділу поліції ГУНП в Донецькій області Огуров Б.І. вніс відомості в ЄДРСР і відкрив кримінальне провадження №0000984 за ознаками ч.1 ст.286 КК України. У ході судового розслідування слідчим було повідомлено про підозру водію ОСОБА_2 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, складений обвинувальний акт і направлений до суду для розгляду по суті.

ІНФОРМАЦІЯ_1 батько позивача помер. У зв`язку з тим, що смерть настала не внаслідок кримінального правопорушення, в задоволенні клопотання позивача про залучення її у справі № 229/1826/19 в якості потерпілої та цивільного позивача у кримінальному провадженні замість потерпілого ОСОБА_3 судом 16.10.2021 р. було відмовлено. Вважає, що оскільки раніше не пред`являла у кримінальному провадженні цивільного позову до відповідача ОСОБА_2 , то наразі вона використовує своє право на позов і звертається до суду в порядку цивільного судочинства з даним позовом.

Вважає, що внаслідок зазначеного кримінального правопорушення діяннями відповідача їй завдано суттєвої майнової шкоди, яка складається із документально підтверджених понесених саме нею витрат на стаціонарне та амбулаторне лікування її батька, проведену йому в лікарні операцію, покупку нею пластини для операції, ліків, медичних і гігієнічних засобів, оплату за укладеним між нею та доглядальницею договором про надання послуг по догляду за хворим батьком. Крім того зазначає, що завдана їй моральна шкода, незалежно від вини відповідача повинна бути відшкодована ним на її користь, оскільки здоров`я її батька було ушкоджено внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Постановляючи ухвалу про повернення заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що згідно з кримінальним провадженням №1-кп/229/119/2021, №229/1826/19 про притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.286 КК України, позивачка не є стороною кримінального провадження, а тому ОСОБА_1 подала суду позов, не маючи права його підписувати.

Також суд першої інстанції зазначив, що станом на 16 серпня 2021 року остаточне судове рішення у кримінальному провадженні №1-кп/229/119/2021, №229/1826/19 судом не прийнято.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку про застосування в даному випадку положень, що викладені в п. 1 ч. 4ст. 185 ЦПК України, відповідно до яких позовна заява повертається у випадку, коли заяву подано особою, яка не має права її підписувати.

Проте з таким висновком апеляційного суду погодитися не можна, оскільки він є передчасним.

Згідно статті 129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права та застосовує засади судочинства, серед яких забезпечення права на апеляційний перегляд справи, розумні строки розгляду справи судом.

Відповідно до частини 1статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги, чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи, та підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що передбачено в ч.2 ст.77 ЦПК України.

За положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Статтею 55 Конституції України визначено право кожної особи на судовий захист. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді.

Згідно з частин 1, 3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Отже, приймаючи до уваги положення ст. ст.55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, а також постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» кожна особа має право, в порядку встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується із висновками суду першої інстанції, оскільки вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону, ухвала суду про повернення позовної заяви є передчасною, що є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Право на суд здійснюється у такий спосіб, який відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява № 48778/99).

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі Белле проти Франції від 04 грудня 1995 року). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (рішення у справах Белле проти Франції від 04 грудня 1995 року та Нун`єш Діаш проти Португалії від 10 квітня 2003 року).

Наведені норми свідчать про те, що ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередню участь у судовому процесі, або позбавлений такого права. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Як вбачається з тексту позовної заяви, ОСОБА_1 в обґрунтування позову посилається на статті 1177, 1187 ЦК України, але ставить питання про відшкодування майнової та моральної шкоди яка заподіяна саме їй, а не потерпілому по кримінальній справі від злочину ОСОБА_3 (батько позивача), і полягає у відшкодуванні понесених нею витрат на стаціонарне та амбулаторне лікування потерпілого, проведення йому операції, придбання ліків та медичних засобів, витрат за договором по догляду за хворим, укладеним саме нею (позивачем), перенесених душевних стражданнях у зв`язку з травмуванням у ДТП близької людини.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції припустився надмірного формалізму і прийняв рішення яке є передчасним.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За таких обставин, з метою недопущення порушення права на доступ до правосуддя, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для скасування ухвали суду першої інстанції про повернення позовної заяви з направленням справи до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направленню справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись статтями 367, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на ухвалу Дружківського міського суду Донецької області від 18 серпня 2021 року задовольнити.

Ухвалу Дружківського міського суду Донецької області від 18 серпня 2021 року про повернення заяви позивачеві скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 жовтня 2021 року.

Судді: