Постанова

Іменем України

29 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 541/3665/13-ц

провадження № 61-17129св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Калараша А. А. (суддя-доповідач), Петрова Є. В.,

Ткачука О. С.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Метан»,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» на постанову Полтавського апеляційного суду від 19 жовтня 2020 року в складі колегії суддів: Пилипчук Л. І., Обідіна О. І., Прядкіна О. В., у справі за позовом публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Метан», про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2013 року публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, посилалося на те, що 25 травня 2007 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Метан» (далі - ТОВ «Метан») був укладений кредитний договір № 6-VIP, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 11 999 792,00 грн зі строком повернення до 25 травня 2016 року.

На забезпечення виконання зобов`язань за цим кредитним договором 06 жовтня 2008 року між ПАТ АБ «Укргазбанк», ОСОБА_1 та

ТОВ «Метан» укладений договір поруки, за умовами яким поручитель зобов`язався відповідати за виконання позичальником зобов`язань за вказаним кредитним договором.

Посилаючись на те, що позичальник порушив умови кредитного договору, внаслідок чого утворилася заборгованість, розмір якої в ході розгляду справи було уточнено, ПАТ АБ «Укргазбанк» остаточно просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 7 696 247,27 грн, яка складається із: 4 634 690,98 грн - заборгованості по поверненню отриманого кредиту, 1 536 804,95 грн - заборгованості по сплаті процентів, 884 572,14 грн - пені за несвоєчасне повернення кредиту та 640 179,20 грн - пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом (а. с. 205, т. 4).

Короткий зміст рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 19 лютого 2018 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Полтавської області від 14 червня 2018 року, в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, виходив із того, що на підставі ухвали Господарського суду м. Києва від 19 грудня 2016 року позичальник ТОВ «Метан» 05 січня 2017 року припинив свою діяльність,

а тому поруку ОСОБА_1 також слід вважати припиненою.

При цьому суд врахував, що на час звернення до суду з цим позовом між позичальником та кредитором відсутні правовідносини внаслідок повного погашення кредитної заборгованості позичальника в процесі банкрутства та ліквідації ТОВ «Метан» як юридичної особи.

Постановою Верховного Суду від 03 червня 2020 року постанову Апеляційного суду Полтавської області від 14 червня 2018 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Висновки суду касаційної інстанції мотивовано тим, що обмежившись встановленим судом першої інстанції фактом ліквідації юридичної особи-боржника, суд апеляційної інстанції не дослідив інші докази у справі, зокрема, не перевірив правильність розрахунку банком своїх грошових вимог; не встановив момент, із якого повинен був обраховуватися строк пред`явлення кредитором вимог до поручителів, чи пред`являв банк вимогу до поручителів у межах встановленого строку, та чи припинилась порука за окремими платежами або в цілому, зокрема з підстав, передбачених частиною четвертою статті 559 ЦК України. Дійшовши висновку про те, що зобов`язання ТОВ «Метан» перед ПАТ АБ «Укргазбанк» припинилося внаслідок погашення боргу за результатами розгляду Господарським судом м. Києва господарської справи № 910/22248/15 про банкрутство

ТОВ «Метан», апеляційний суд не встановив, чи було погашено у повному обсязі заборгованість за вказаним кредитним договором.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Полтавського апеляційного суду від 19 жовтня 2020 року апеляційну скаргу ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволено частково, рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 19 лютого 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором від 25 травня 2007 року № 6-VIP у розмірі

2 228 184,91 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що ліквідація юридичної особи не припиняє поруку якщо до внесення запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про припинення боржника-юридичної особи кредитор звернувся до суду з позовом до поручителя.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції врахував, що надісланою ТОВ «Метан» вимогою від 03 квітня 2013 року про дострокове виконання основного зобов`язання банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк дії кредитного договору від 25 травня 2007 року № 6-VIP з 25 травня 2016 року на 15 квітня 2013 року.

Встановивши, що розмір заборгованості за кредитом з огляду на його часткове погашення ТОВ «Метан» на підставі судових рішень, а також майновим поручителем - товариством з обмеженою відповідальністю «Земля К» (далі - ТОВ «Земля К») відповідно до виписки по кредитному рахунку становить 2 228 184,91 грн, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення вказаної заборгованості з поручителя ОСОБА_1 .

При цьому суд вважав, що позовні вимоги банку про стягнення пені та процентів не підлягають задоволенню, оскільки право ПАТ АБ «Укргазбанк» нараховувати неустойку та проценти припинилось у зв`язку з пред`явленням до ТОВ «Метан» вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У листопаді 2020 року ПАТ АБ «Укргазбанк» подало засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Полтавського апеляційного суду від 19 жовтня 2020 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 23 листопада 2020 року відкрито касаційне провадження, витребувано матеріали справи з Миргородського міськрайонного суду Полтавської області.

У грудні 2020 року справа № 541/3665/13-ц передана до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 16 вересня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Як на підставу касаційного оскарження ПАТ АБ «Укргазбанк» посилається на пункти 1, 2 частини другої статті 389 ЦПК України та зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права, а саме: статтю 82 ЦПК України, без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року в справі № 761/29966/16-ц. Крім того, заявник вказує на необхідність відступлення від висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, оскільки висновок зроблений у результаті неправильного тлумачення судом частини першої статті 1050 та статті 625 ЦК України.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не врахували, що право кредитора нараховувати та вимагати у боржника сплати обумовленої неустойки може бути припинено у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України виключно у випадку, якщо така підстава припинення відповідного зобов`язання передбачена умовами договору. Суди безпідставно не взяли до уваги обставини, встановлені рішенням Господарського суду м. Києва

від 16 вересня 2014 року в справі № 910/18165/13, а саме: право банку нараховувати проценти та пеню за кредитним договором від 25 травня

2007 року № 6-VIP по 28 травня 2014 року.

З аналізу доводів касаційної скарги та її вимог вбачається, що постанова Полтавського апеляційного суду від 19 жовтня 2020 року оскаржується в частині відмови в задоволенні позовних вимог ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення процентів та пені за кредитним договором, а тому в іншій частині судове рішення на предмет законності й обґрунтованості судом касаційної інстанції відповідно до вимог частини першої 400 ЦПК України не перевіряється.

Доводи інших учасників справи

Пояснення ОСОБА_1 мотивовані тим, що питання про повернення кредитного боргу різними поручителями - фізичними та юридичними особами, які одночасно поручилися за виконання одного і того ж самого основного зобов`язання боржника перед кредитором за різними договорами поруки/іпотеки/застави, в чинному ЦК України не врегульовано.

Зловживаючи процесуальними правами, позивач створив ситуацію, при якій у випадку одночасного задоволення судами господарської та цивільної юрисдикцій його позовних вимог до позичальника ТОВ «Метан», іпотекодавця ТОВ «Земля К» та поручителя ОСОБА_1 відбудеться фактичне подвоєння суми боргу.

У додаткових поясненнях ОСОБА_1 наводить розрахунок виконаних зобов`язань за кредитним договором від 25 травня 2007 року № 6-VIP та вказує, що залишок боргу становить 1 102 494, 68 грн.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 25 травня 2007 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та

ТОВ «Метан» укладений кредитний договір, за умовами якого

(з урахуванням договору про внесення змін та доповнень від 19 липня

2011 року) кредитодавець надав позичальнику кредит у розмірі

11 999 792,00 грн на строк до 25 травня 2016 року, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти в розмірі та на умовах, встановлених договором (а. с. 28-34, т. 1).

За змістом пункту 5.3.3 кредитного договору банк має право вимагати дострокового повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим кредитним договором, включаючи нараховані проценти за користування кредитом, комісії та штрафні санкції у разі, якщо позичальник не виконав у строк свої зобов`язання з повернення кредиту (його частини) та/або сплати за кредит та/або інші зобов`язання зі сплати грошових коштів, передбачені цим кредитним договором (а. с. 32, т. 1).

На забезпечення виконання зобов`язань за цим кредитним договором 06 жовтня 2008 року між ПАТ АБ «Укргазбанк», ОСОБА_1 та

ТОВ «Метан» укладений договір поруки зі змінами, внесеними додатковою угодою № 2, за умовами якого поручитель зобов`язався відповідати за виконання позичальником зобов`язань за вказаним кредитним договором (а. с. 36, т. 1).

Згідно з пунктом 5.2 цього договору порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк виконання зобов`язання не зазначений або визначений моментом пред`явлення вимоги, то відповідальність поручителя перед кредитодавцем припиняється після закінчення одного року з дня укладення цього договору.

07 липня 2009 року між ТОВ «Земля К» та ПАТ АБ «Укргазбанк» укладенийдоговір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук З. М., відповідно до пункту 1.1 якого

(з урахуванням змін, внесених договором про внесення змін до Договору іпотеки від 19 липня 2011 року) договір іпотеки забезпечує всі вимоги позивача, що випливають з кредитного договору від 25 травня 2007 року

№ 6-VIP.

03 квітня 2013 року ПАТ АБ «Укргазбанк» надіслало позичальнику ТОВ «Метан», майновому поручителю ТОВ «Земля К» та поручителю ОСОБА_1 претензію (вимогу) про повернення заборгованості за кредитним договором від 25 травня 2007 року № 6-VIP у строк до 15 квітня 2013 року, яка станом на 20 березня 2013 року становить 13 831 478,97 грн та складається із: 11 444 792,00 грн - основна сума заборгованості за кредитом;

100 000,00 грн - прострочена заборгованість по кредиту; 1 884 263,24 грн - строкова заборгованість по процентах; 287 633,60 грн - прострочена заборгованість по процентах; 107 814,50 грн - строкова заборгованість по процентах з 01 березня 2013 року по 20 березня 2013 року; 6 975,53 грн - заборгованість по пені (а. с. 40-41, т. 1).

04 квітня 2013 року ТОВ «Метан», засновником та поручителем якого є ОСОБА_1 , отримав вищевказану вимогу банку (а. с. 41, т. 1).

У вересні 2013 року ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом до ТОВ «Метан» та ТОВ «Земля К» про стягнення заборгованості, звернення стягнення на предмет застави та іпотеки.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 16 вересня 2019 року у справі № 910/18165/13 позов ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволено частково, стягнуто з ТОВ «Метан» заборгованість за кредитним договором від 25 травня

2007 року № 6-VIP у розмірі 7 821 049,55 грн. У рахунок погашення вказаної заборгованості звернуто стягнення на належне ТОВ «Земля К» майно (а. с. 196-207, т. 2).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19 грудня 2016 року у справі № 910/22248/15 про банкрутство ТОВ «Метан» встановлено, що за рахунок реалізації майнових активів банкрута, ліквідатором сформовано ліквідаційну масу, за рахунок якої погашено частково вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк» у розмірі 4 310 604,04 грн; вимоги кредитора ПАТ АБ «Укргазбанк» на суму 7 604 320,01 грн відповідно до положень частини п`ятої статті 45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» ухвалено вважати погашеними у зв`язку з недостатністю майнових активів боржника; ліквідовано банкрута - ТОВ «Метан» як юридичну особу в зв`язку із банкрутством (а. с.159-161, 162-164, т. 6).

На підставі досягнутої домовленості між позивачем та майновим поручителем ТОВ «Земля К», який забезпечував кредитний договір від 25 травня 2007 року № 6-VIP згідно з договором іпотеки, останнє сплатило стягувачу 2 406 506,07 грн на погашення заборгованості по кредиту (а. с. 215-223, т. 7).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Частиною першою статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам постанова апеляційного суду в оскаржуваній частині відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 553, частин першої та другої статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Частинами першою, третьою статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом статей 550, 551 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Неустойка за своєю правовою природою володіє акцесорним характером і, будучи цивільно-правовою санкцією, у всіх випадках є елементом самого забезпеченого зобов`язання.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Судами встановлено, що кінцевий строк повернення кредиту за кредитним договором від 25 травня 2007 року № 6-VIP - 25 травня 2016 року.

За змістом пункту 5.3.3 кредитного договору банк має право вимагати дострокового повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим кредитним договором, включаючи нараховані проценти за користування кредитом, комісії та штрафні санкції у разі, якщо позичальник не виконав у строк свої зобов`язання з повернення кредиту (його частини) та/або сплати за кредит та/або інші зобов`язання зі сплати грошових коштів, передбачені цим кредитним договором.

03 квітня 2013 року у зв`язку з невиконанням ТОВ «Метан» умов кредитного договору ПАТ АБ «Укргазбанк» згідно з пунктом 5.3.3. кредитного договору скористалося правом дострокового повернення кредиту, направивши позичальнику відповідну претензію (вимогу) про повернення заборгованості за кредитним договором від 25 травня 2007 року № 6-VIP у строк до 15 квітня 2013 року.

Тобто, 03 квітня 2013 року банк використав право дострокового погашення заборгованості, чим змінив строк виконання основного зобов`язання за договором кредиту з 25 травня 2016 року на 15 квітня 2013 року.

З наданого банком розрахунку вбачається, що неустойка (пеня) за несвоєчасну сплату процентів у розмірі 640 179, 20 грн нарахована за період з 28 жовтня 2014 року по 27 травня 2015 року; неустойка (пеня) за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі 884 572, 14 грн нарахована за період з 06 січня 2015 року по 27 жовтня 2015 року.

Таким чином, правильним є висновок апеляційного суду про те, що відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» пені за несвоєчасну сплату процентів у розмірі 640 179, 20 грн та пені за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі 884 572, 14 грн, а також процентів за користування кредитом, оскільки право позивача нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припинилось у зв`язку з пред`явлення до ТОВ «Метан» вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, тобто, з 15 квітня 2013 року.

Посилання в касаційній скарзі на те, що умовами кредитного договору не передбачено припинення права банку вимагати сплати процентів та неустойки у боржника у випадку пред`явлення до нього вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, а тому наявні підстави для відступу від висновку, викладеного Великою Палатою у постанові 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки тлумачення умов укладеного сторонами справи договору щодо наслідків порушення відповідачем строків повернення позичених коштів має здійснюватися у системному взаємозв`язку з положеннями чинного законодавства, які регулюють загальні засади та умови настання цивільно-правової відповідальності, в тому числі за порушення грошового зобов`язання, враховуючи, що за пунктом 22 частини першої статті 92 Конституції України засади цивільно-правової відповідальності визначаються виключно законами України (пункт 6.35. постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19)). З приводу стягнення процентів та неустойки після закінчення строку дії договору існує усталена практика Верховного Суду, підстав для відступу від якої колегія суддів не вбачає.

Правомірність нарахування процентів за кредитним договором від 25 травня 2007 року № 6-VIP у строк до 28 травня 2014 року, встановлена в рішенні Господарського районного суду м. Києва від 16 вересня 2014 року в справі № 910/18165/13, не є преюдиційною обставиною для розгляду цієї справи, оскільки поручитель ОСОБА_1 не брав участі у справі № 910/18165/13, а тому позбавлений був можливості висловлювати свої заперечення щодо строку, до якого підлягають нарахуванню проценти.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в постанові апеляційного суду, питання вичерпності висновків суду, Верховний Суд виходить із того, що у справі, що переглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних правовідносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованого та правильного висновку суду апеляційної інстанції в оскаржуваній частині.

Оскільки доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, висновків апеляційного суду в оскаржуваній частині не спростовують, на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення не впливають, судові процедури повинні бути справедливі для всіх учасників процесу, що відповідає положенням статті 6 Конвенції, а тому колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення процентів та пені за кредитним договором - без змін.

Висновки Верховного Суду за результатом розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувана постанова апеляційного суду в оскаржуваній частині прийнята без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову Полтавського апеляційного суду від 19 жовтня 2020 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення процентів та пені за кредитним договором - без змін.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» залишити без задоволення.

Постанову Полтавського апеляційного суду від 19 жовтня 2020 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення процентів та пені за кредитним договором залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. І. Грушицький

А. А. Калараш

Є. В. Петров

О. С. Ткачук