Справа № 369/6870/21
Провадження №2/369/4216/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2021 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Фінагеєвої І.О.

при секретарі Юзюк С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Акціонерного товариства «ТАСКОБАНК» про забезпечення позову у цивільній справі №369/6870/21 за позовом Акціонерного товариства «ТАСКОБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

09 червня 2021 року позивачем подано до Києво-Святошинського районного суду Київської області заяву про забезпечення позову, якою просить забезпечити позов шляхом накладення арешту в межах позовних вимог, на рухоме майно, яке належить на праві власності ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , а саме: Volkswagen kombi 2016 року випуску, Volvo FH 12 2014 року випуску.

Вимоги заяви мотивовано тим, що Позивачем - Акціонерним товариством «ТАСКОБАНК», було подано позовну заяву до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості.

Предметом спору по даній справі є стягнення заборгованість за кредитним договором від 26 лютого 2008 року на загальну суму 55 726 доларів США 59 центів.

АТ «ТАСКОБАНК» у поданій заяві відзначає, що ОСОБА_1 порушено умови Кредитного договору №KF47363 від 26 лютого 2008 року, укладеного між Відкритим акціонерним товариством «ЕЛЕКТРОН БАНК», правонаступником якого є АТ «ТАСКОБАНК» та ОСОБА_1 , згідно якого Позичальнику було надано кредитні кошти із 200 000 доларів США, з кінцевим строком погашення до 25 лютого 2023 року.

В якості забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між Банком та ОСОБА_2 , був укладений Договір поруки №РО92773 від 26 лютого 2008 року, відповіно до умов якого Поручитель зобов`язався відповідати перед Кредитором, на засадах солідарного боржника, за виконання в повному обсязі ОСОБА_1 зобов`язань, що виникли або можуть виникнути в майбутньому на підставі Кредитного договору.

Вказує, що станом на 25 січня 2021 року загальна заборгованість позичальника перед позивачем складає 55 726 доларів США 59 центів. У зв`язку із тим, що ОСОБА_1 повністю уникає виконання своїх обов`язків з повернення кредиту, заборгованість постійно збільшується.

Тому на думку заявника існує обґрунтована ймовірність неможливості виконання рішення суду про стягнення коштів із боржника, у зв`язку з значною заборгованістю та недостатністю майна для її погашення.

АТ «ТАСКОБАНК» у поданій заяві вказує, що йому відомо, що у приватній власності ОСОБА_1 є рухоме майно, а саме: Volkswagen kombi 2016 року випуску, Volvo FH 12 2014 року випуску.

Заява про забезпечення позову розглянута без повідомлення учасників справи.

Вивчивши матеріали цивільної справи та заяву про забезпечення позову, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.150 Цивільного процесуального кодексу України, позов забезпечується в тому числі накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Виходячи з зазначених норм чинного законодавства України, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до п.6 вказаної Постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких може бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вживати негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Як вбачається з поданої заяви, підставою для звернення до суду з заявою про забезпечення позову є стягнення заборгованості за кредитним договором №KF47363 від 26 лютого 2008 року на загальну суму 55 726 доларів США 59 центів.

Судом встановлено також, що Інформація з реєстру МВС щодо ОСОБА_1 надана суду за 05 березня 2021 року, а заява про забезпечення позову АТ «ТАСКОБАНК» шляхом накладення арешту на автомобілі відповідача Volkswagen kombi 2016 року випуску, Volvo FH 12 2014 року випуску, подано 09 червня 2021 року.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Відповідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Крім того судом враховується, що у відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Єропейський суд з прав людини у рішення від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Поняття «законність» у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачає дотримання відповідних положень національного законодавства та принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справах «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав конкретної особи. Про необхідність досягнення такого балансу йдеться в ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Баланс не буде забезпечений якщо на особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Інакше кажучи, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти (див. рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Таким чином, з матеріалів справи не вбачається підстав для задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення даного позову, оскільки позивачем належним чином не наведено належних доказів на підтвердження того, що вказані вище автомобілі дійсно на момент звернення до суду перебувають у власності відповідача ОСОБА_3 , а не у власності іншої особи.

На підставі викладеного та керуючись вимогами ст. ст.149-154,157,353 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИЛА:

У задоволенні заяви Акціонерного товариства «ТАСКОБАНК» про забезпечення позову у цивільній справі №369/6870/21 за позовом Акціонерного товариства «ТАСКОБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: І.О. Фінагеєва