ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1553/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №703/2189/18 Категорія: 301020000 Білопольська Н. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2021 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Єльцова В.О., Фетісової Т.Л.

за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 10 червня 2021 року у справі за позовом Смілянської міської ради Черкаської області до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Черкаській області, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про звільнення земельної ділянки шляхом знесення самочинно збудованих гаражів (боксів), -

в с т а н о в и в:

У липні 2018 року Смілянська міська рада Черкаської області звернулася до суду з вказаним позовом.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначав, що ОСОБА_1 на земельній ділянці по узбіччю АДРЕСА_1 , яка перебуває у комунальній власності, самовільно збудував гаражі (бокси) складної конструкції загальним розміром 14х16 м та здійснює там зварювальні роботи, ремонт легкових та вантажних автомобілів без дозвільних документів. Один гараж (бокс) має металеві конструкції огородження та покриття, встановлені на залізобетонний монолітний фундамент із залізобетонним заїздом розміром 4,95х4 м. Від домоволодіння АДРЕСА_2 до металевих гаражів (боксів) проведено по стовпах електроживлення потужністю 380 вольт.

На узбіччі АДРЕСА_1 відповідачем здійснюється складання у великій кількості відходів пиломатеріалів (тирса), дров та будівельних матеріалів.

Будівництво гаражів (боксів) здійснювалось на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, без відповідно розробленого та затвердженого проекту, без документів, що дають право на виконання будівельних робіт, а закінчені будівництвом об`єкти, що експлуатуються, не прийняті в експлуатацію.

Посилаючись на те, що збудовані гаражі (бокси) призвели до нераціональної забудови населеного пункту, невідповідності збудованих об`єктів нерухомості встановленим вимогам законодавства, створюють небезпеку під час експлуатації об`єкта, порушують права територіальної громади як власника та жителів АДРЕСА_1 , становлять екологічну та санітарно-епідеміологічну небезпеку для населення.

На підставі викладеного та з урахуванням заяви про зміну предмета позову, Смілянська міська рада просила суд зобов`язати ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення за рахунок власних коштів ним особисто або іншою особою самочинно збудованих металевих гаражів (боксів), що розташовані в АДРЕСА_1 , та стягнути з ОСОБА_1 на користь Смілянської міської ради судові витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 01 червня 2020 року залучено до участі у справі співвідповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Рішенням Кам`янського районного суду Черкаської області від 10 червня 2021 року позов задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення за рахунок власних коштів ними особисто або іншою особою самочинно збудованих металевих гаражів (боксів), що розташовані в АДРЕСА_1 .

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь Смілянської міської ради Черкаської області 1762 (одну тисячу сімсот шістдесят дві) грн. судових витрат зі сплати судового збору: по 881 (вісімсот вісімдесят одній) грн. з кожного.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідачі, не набувши у встановленому законом порядку права користування земельною ділянкою комунальної форми власності, неправомірно та без будь-яких правових підстав користуються вказаною земельною ділянкою шляхом самовільного розміщення металевих гаражів (боксів), у зв`язку з чим повинні її звільнити, шляхом їх знесення, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

Також, судом зазначено, що подана заява відповідачів ОСОБА_3 і ОСОБА_2 до Кам`янського районного суду Черкаської області від 27 квітня 2021 року про виключення їх зі складу відповідачів за відсутності доданих до заяви доказів суперечить заявленим ОСОБА_3 і ОСОБА_2 вимогам у позовній заяві до Смілянської міської ради у створенні відносно них незручностей щодо позбавлення змоги користуватися тимчасовими спорудами (металевими автогаражами) для власних чотирьох автомобілів, які вони мають у приватній власності, а саме у позивача ОСОБА_1 є власне авто Фіат днз НОМЕР_1 , у дочки позивача ОСОБА_2 є власне авто ВАЗ 2121 днз НОМЕР_2 , у сина позивача ОСОБА_3 є два власних авто: ВАЗ 21103 днз НОМЕР_3 та Опель-Астра днз НОМЕР_4 .

В частині судових витрат суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки відповідач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору, будучи інвалідом 2-ої групи пожиттєво (п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір"), відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів ОСОБА_3 і ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1762 грн., в солідарному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , вважаючи рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просили його скасувати та закрити провадження, залишивши без розгляду позовну заяву.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відвід судді розглянуто з порушенням норм частини 3 статті 40 ЦПК України.

Зазначає, що всупереч вимогам пункту 2 частини 1 статті 105 ЦПК України судом не було призначено психіатричну експертизу ОСОБА_1 , хоча той страждає на психічний розлад.

Крім того, судом безпідставно залучено співвідповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та визначено у справі третіх осіб ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Звертає увагу на те, що адреси побудованих гаражів різняться у даній справі та порушеному кримінальному провадженні №0000090 від 01.06.2018 року.

Також, вказує, що судом безпідставно не зупинено провадження у даній справі до вирішення вищезазначеної кримінальної справи.

Стягуючи судові витрати з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 судом не взято до уваги, що вони є особами із інвалідністю.

Зазначає, що судом не закрито провадження у справі, хоча є рішення апеляційного суду Черкаської області від 29 грудня 2009 року ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

На апеляційну скаргу третя особа у справі ОСОБА_5 подав відзив, однак колегія суддів його відхиляє з огляду на те, що у порушення вимог частини 4 статті 360 ЦПК України не надано доказів його надсилання іншим учасникам справи, а міститься розписка лише третьої особи ОСОБА_4 про його отримання.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Своїм правом на подання відзиву скористалась Смілянська міська рада, якою зазначено, що згідно частини 5 статті 40 ЦПК України якщо на час подання заяви про відвід судді у суді здійснюють правосуддя менше трьох суддів, вирішення питання про відвід здійснюється в нарадчій кімнаті суддею, який розглядає справу чи вчиняє іншу процесуальну дію, про що виноситься ухвала. У такому разі положення частин третьої та четвертої не застосовуються.

В матеріалах судової справи наявний звіт про автоматизований розподіл по справі з якого слідує, що станом на 12.03.2021 року у Кам`янському районному суді здійснюють правосуддя менше трьох суддів: суддя Шкреба Владлен знятий згідно табелю через навчання (наказ «Про участь у дистанційному навчання голови суду Шкреби В.В. від 01.03.2021 №2-а»), всього 2 суддів Ніколенко Оксана та Білопольська Наталія.

За таких обставин головуючий суддя у чіткій послідовності до вимог ч. 5 ст. 40 ЦПК України розглянула питання про відвід у нарадчій кімнаті з постановленням відповідної ухвали, при цьому положення частини 3 статті 40 ЦПК України, про яку зазначають апелянти, у даному випадку не можуть бути застосовані.

Вказує, що встановлення психічного стану відповідача про що просять скаржники у своєму клопотанні, ніяким чином не стосується предмету доказування у даній справі.

Також, звернуто увагу, що в позовній заяві Смілянською міською радою наводилось обґрунтування наявності підстав звернення до суду з питань порушення права комунальної власності щодо володіння, користування та розпорядження землями комунальної власності, при цьому ще в першій заяві по суті спору обґрунтовуються порушення прав інших осіб, внаслідок незаконного зайняття земельної ділянки комунальної власності загального користування.

Щодо ігнорування Кам`янським районним судом Черкаської області призначення Смілянським місцевим центром з надання безоплатної правової допомоги захисника адвоката Атопкіна С.В., то зауважує, що виходячи зі змісту поняття захисника, яке визначено у статті 45 КПК України, то слід дійти висновку, що призначення такого захисника відбулося саме у кримінальному провадження і даної справи не стосується.

Що стосується закриття провадження у справі у зв`язку із наявністю судового рішення, яке набрало законної сили, ухваленого з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, то звернуто увагу, що предметом спору у справі за апеляційним провадження №22-ц/2612/09 було звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки по АДРЕСА_3 шляхом знесення встановленого металевого гаража. Натомість предметом у даній справі є звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення металевих гаражів (боксів), що розташовані в АДРЕСА_1 , місце розташування яких підтверджується доданими до позовної заяви письмовими доказами, та актами управління державної архітектурно-будівельної інспекції України в Черкаській області №85 від 22.03.2018 та №167 від 05.06.2018 року.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги доходить наступних висновків.

Згідно до вимог частин 1 та 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам закону.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що в липні 2009 року Смілянська міська рада Черкаської області звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про знесення самочинно встановленого ним гаража, який розміщений на території загального користування вздовж АДРЕСА_3 та частково АДРЕСА_4 .

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 29 грудня 2009 року у справі за апеляційним провадженням № 22ц-2612/09, яке вступило у законну силу, зобов`язано ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку по АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 шляхом знесення встановленого металевого гаража та привести земельну ділянку в попередній стан (т. 3, а.с. 168-170).

ОСОБА_1 виконав рішення апеляційного суду Черкаської області, зніс встановлений ним металевий гараж, але після 2002 року, як свідчать в судовому засіданні учасники справи, на новому місці вздовж АДРЕСА_1 , самовільно збудував гаражі (бокси) складної конструкції загальним розміром 14х16 м та здійснює там зварювальні роботи, ремонт легкових та вантажних автомобілів без дозвільних документів на землю і споруди.

Смілянська міська рада Черкаської області, звертаючись до суду з позовом просила суд зобов`язати відповідачів звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення за рахунок власних коштів ними особисто або іншою особою самочинно збудованих металевих гаражів (боксів), що розташовані в АДРЕСА_1 .

Відповідачі на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , яка перебуває у комунальній власності, біля проїзної частини самовільно збудували гаражі (бокси) складної конструкції загальним розміром 14х16 м та здійснюють там зварювальні роботи, ремонт легкових та вантажних автомобілів без дозвільних документів. Три гаражі (бокси) виготовлені з металевих елементів огородження та покриття. За візуальним оглядом встановити наявність фундаменту неможливо. Один гараж (бокс) має металеві конструкції огородження та покриття, встановлені на залізобетонний монолітний фундамент (розмір 10х5 м), із залізобетонним заїздом розміром 4,95х4 м. Від домоволодіння АДРЕСА_2 до металевих гаражів (боксів) проведено по стовпах електроживлення потужністю 380В.

Будівництво гаражів (боксів) здійснювалось на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, без відповідно розробленого та затвердженого проекту, без документів, що дають право на виконання будівельних робіт, а закінчені будівництвом об`єкти, що експлуатуються, не прийняті в експлуатацію.

Невідповідність здійсненого будівництва гаражів (боксів) правовим нормам підтверджується актами № 85 від 22 березня 2018 року (т. 1, а.с. 47-51) та № 167 від 05 червня 2018 року (т. 1, а.с. 57-61), складеними Управлінням державної архітектурно-будівельної інспекції за результатами проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності; приписами № 31 від 22 березня 2018 року (т. 1, а.с. 52) та № 58 від 05 червня 2018 року (т. 1, а.с. 62) про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, а також протоколами № 30 від 22 березня 2018 року (т. 1, а.с. 53-54) та № 54 від 05 червня 2018 року (т. 1, а.с. 63-64) про вчинення адміністративних правопорушень тощо.

Згідно з протоколом № 12 виїзного засідання постійної комісії з питань земельних відносин та містобудування, екології та раціонального природокористування Смілянської міської ради VIII скликання від 08 квітня 2021 року відповідач по справі ОСОБА_1 відмовився надати доступ для огляду самовільно побудованих гаражів (боксів) (т. 3, а.с. 179).

Постановами адміністративної комісії при виконавчому комітеті Смілянської міської ради № 141 від 08 грудня 2017 року (т. 1, а.с. 10), № 3 від 02 лютого 2018 року (т. 1, а.с. 18) та № 38 від 27 квітня 2018 року (т. 1, а.с. 36) відповідач притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП за порушення правил благоустрою території міста (складування будівельного матеріалу, ґрунту, тирси тощо).

Рішенням Смілянської міської ради "Про відмову ОСОБА_1 в передачі земельної ділянки вздовж АДРЕСА_3 " ще від 25 жовтня 2018 року № 79-79/VII рекомендовано ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку (т. 1, а.с. 90).

Відповідно до статті 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Спірні гаражі (бокси) збудовані на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети та, без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, без належно затвердженого проекту.

Відповідно до частини другої статті 376 Цивільного кодексу України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно до частини третьої статті 376 Цивільного кодексу України, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Відповідно до частини четвертої статті 376 Цивільного кодексу України, якщо власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Отже, об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї із наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; відсутній належний дозвіл на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

За змістом частин четвертої та сьомої статті 376 Цивільного кодексу України залежно від ознак самочинного будівництва особи, зазначені у цих пунктах, можуть вимагати від особи, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об`єкта або проведення перебудови власними силами або за її рахунок; приведення земельної ділянки в попередній стан або відшкодування витрат.

З урахуванням змісту зазначеної норми у поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 Цивільного кодексу України, позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом.

Отже, за змістом статті 376 Цивільного кодексу України вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Такий висновок узгоджується з нормами статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України, статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, згідно з якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог необхідної містобудівельної документації, отриманої забудовником до початку виконання будівельних робіт, зокрема: вихідних даних, технічних умов, будівельного паспорта, розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; затвердження проектної документації; виконання підготовчих та будівельних робіт.

Разом з цим в статті 212 Земельного кодексу України вказано, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними.

Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Відповідно до пункту першого статті 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (пункт перший статті 391 Цивільного кодексу України).

Згідно до пункту першого статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

В пункту першому статті 319 Цивільного кодексу України вказано, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши всі фактичні обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку, що відповідачі зобов`язані знести спірні гаражі та звільнити самовільно захоплену спірну земельну ділянку.

Колегія суддів також враховує, що власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18)), а також вказувала на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

Задоволення вимоги про усунення перешкод в користуванні земельної ділянки шляхом знесення самочинно побудованих гаражів (боксів) за рахунок особи, яка здійснила таке самочинне будівництво є належним та ефективним способом захисту прав власника (користувача).

В частині доводів апеляційної скарги, що ОСОБА_1 страждає стійкими психічними розладами психіки, що виключає його змогу приймати участь у розгляді справи, то вказані доводи апеляційної скарги колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними.

Частиною 2 статті 30 ЦК України передбачено, що обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтями 36, 39, 40 ЦК України визначено підстави та порядок обмеження цивільної дієздатності фізичної особи та визнання фізичної особи недієздатною.

Особа вважається такою, що обмежена у цивільній дієздатності, або визнана недієздатною з моменту набрання законною сили рішення суду про це.

Судових рішень, які набрали законної сили, про обмеження дієздатності або визнання недієздатним ОСОБА_1 надано не було, а тому він є особою з повною цивільною дієздатністю, поки рішенням суду не буде встановлено протилежне.

Підстав для призначення психіатричної експертизи у порядку статті 105 ЦПК України у даній справ не встановлено, оскільки вказане не є предметом доказування та не впливає на вирішення справи по суті.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині того, що судом безпідставно не задоволено заяви відповідачів про зупинення провадження у справі, то колегія суддів враховує наступне.

Відповідачами 23 березня 2021 року було подано заяву про зупинення провадження у справі до ухвалення Верховним Судом рішення за наслідками касаційного перегляду постанови Черкаського апеляційного суду від 10 лютого 2021 року у даній справі.

Розглянувши подану заяву, судом першої інстанції постановлено ухвалу від 30 березня 2021 року, якою відмовляючи у її задоволенні з тих мотивів, що доказів щодо відкриття касаційного провадження у справі, заявниками не надано.

Натомість у апеляційній скарзі відповідачі вказують, що судом безпідставно не зупинено провадження у справі до вирішення по суті кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України.

Тобто відповідачі у поданій заяві від 23 березня 2021 року та у апеляційній скарзі зазначають різні підстави зупинення провадження.

Колегія суддів вважає, що жодних порушень процесуальних норм при вирішенні питання про зупинення провадження судом не здійснено, а тому такі аргументи апеляційної скарги є необґрунтованими.

В частині аргументів апеляційної скарги щодо закриття провадження у справі, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 29 грудня 2009 року у справі за апеляційним провадженням № 22ц-2612/09, яке набрало законної сили, зобов`язано ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку по АДРЕСА_4 шляхом знесення встановленого металевого гаража та привести земельну ділянку в попередній стан.

У даній справі, гаражі (бокси) знаходяться за адресою в АДРЕСА_1 , тобто мають інше місце розташування з значною віддаленістю від провулка Раскової, на якій був розташований металевий гараж, про який йшлося у справі за апеляційним провадженням № 22ц-2612/09.

Тому, слід дійти висновку, що у даній справі інший предмет позову, а тому підстави для застосування пункту 3 частини 1 статті 255 ЦПК України, відсутні.

В частині доводів апеляційної скарги щодо незалучення судом першої інстанції адвоката з регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, оскільки ОСОБА_1 страждає на стійкий хронічний розлад психіки, то колегія суддів звертає увагу на наступне.

Частиною 1 статті 18 Законом України «Про безоплатну правову допомогу» передбачено, що звернення про надання одного з видів правових послуг, передбачених частиною другою статті 13 цього Закону, подаються особами, які досягли повноліття, до Центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги або до територіального органу юстиції за місцем фактичного проживання таких осіб незалежно від реєстрації місця проживання чи місця перебування особи.

Отже, законом передбачено самостійне звернення особи за наданням безоплатної правової допомоги.

Призначення або заміна представника судом можлива лише у випадках передбачених статтею 63 ЦПК України і вказане стосується лише законних представників.

Отже, зважаючи на те, що відповідач ОСОБА_1 є дієздатною особою, він має право, за наявності передбачених законом підстав, для самостійного звернення за безоплатною правовою допомогою.

До того ж, у довіреності від 08 червня 2021 року, ОСОБА_1 , уповноважуючи адвоката Атопкіна С.В. на представлення його інтересів, зокрема і у судових органах, вказував на повне усвідомлення ним значення своїх дій.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині процесуальних порушень суду під час вирішення питання заявленого відводу.

У частині першій статті 36 ЦПК України визначено, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), зокрема якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

З підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 ЦПК України, судді, секретарю судового засідання, експерту, спеціалісту, перекладачу може бути заявлено відвід учасниками справи (частина друга статті 39 ЦПК України).

З матеріалів справи видно, що ухвалою районного суду від 23 лютого 2021 року призначено підготовче засідання у справі на 17 березня 2021 року (т. 3 а.с. 80).

Відповідачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 було подано заяву про відвід судді Білопольської Н.А., яка зареєстрована Кам`янським районним судом 12 березня 2021 року (т. 3 а.с. 89-104).

17 березня 2021 року ухвалою Кам`янського районного суду Черкаської області у задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відвід головуючого у справі судді Білопольської Н.А. відмовлено.

Відповідно до частини 3 статті 40 ЦПК України якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

За результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу (ч. 11 ст. 40 цього Кодексу).

Як встановлено судом апеляційної інстанції заява про відвід головуючому судді подана заявниками за три робочі дні до призначеного судового засідання, однак дійшовши висновку про його необґрунтованість, головуючим суддею не передано вирішення питання про відвід іншому судді, який не входить до складу суду.

При цьому, колегія суддів зауважує, що обставини для вирішення даного питання без передання справи іншому судді, як це передбачено частиною 5 статті 40 ЦПК України, у даній справі відсутні, оскільки такими доводами не мотивована судом постановлена ним ухвала та, крім того, в матеріалах справи відсутній протокол автоматизованого розподілу справи між суддями, який би підтверджував правомірність вирішення питання про відвід суддею, який розглядає справу, без подальшої передачі даного питання на розгляд іншому судді.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини безсторонність (неупередженість) суду в сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має визначатися згідно з (i) суб`єктивним критерієм, враховуючи особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (i) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом установлення того, чи забезпечував сам суд та серед інших аспектів його склад достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria), «Веттштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland).

Проте між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (див. рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру» (Kyprianou v. Cyprus).

У деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» (Pullar v. the United Kingdom). У цьому сенсі навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється», адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії» (De Cubber v. Belgium).

За таких обставин доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки суд до вирішення заяви про відвід у порядку встановленому законом не відповідає вимогам «незалежного та неупередженого суду, встановленого законом» й, відповідно, не може вирішувати жодне процесуальне питання, оскільки є неповноважним складом суду.

Колегія суддів не погоджується із судом першої інстанції в частині стягнення із відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_2 судового збору.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю І та ІІ груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є особами з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується довідками МСЕК за № 466170 та №458761 (т. 4 а.с. 62, 63), тобто вони звільнені від сплати судового збору, а тому витрати, понесені Смілянською міською радою в розмірі 1762 грн за подання позовної заяви, підлягають компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, судом допущено неправильне застосування норм ЦПК України щодо розподілу судових витрат між сторонами.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Інші доводи апеляційної скарги були предметом перевірки судом апеляційної інстанції, однак не дають підстав для ствердження про порушення судом норм процесуального права в цій частині. Судом першої інстанції надано вичерпні відповіді на доводи з приводу залучення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 співвідповідачами, а матеріали справи містять достатні дані з яких вбачається необхідність залучення третіх осіб, а тому такі аргументи скаржників є необґрунтованими.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 376 ЦПК порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду.

Колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, а тому судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог Смілянської міської ради.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 10 червня 2021 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Смілянської міської ради Черкаської області до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Черкаській області, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про звільнення земельної ділянки шляхом знесення самочинно збудованих гаражів (боксів) - задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення за рахунок власних коштів ними особисто або іншою особою самочинно збудованих металевих гаражів (боксів), що розташовані в АДРЕСА_1 .

Судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1762 грн компенсувати Смілянській міській раді Черкаської області за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 жовтня 2021 року.

Судді: