ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7417/21 Справа № 204/43/21 Суддя у 1-й інстанції - Дубіжанська Т. О. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О ВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2021 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

за участю секретаря Піменової М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент», товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», третя особа ОСОБА_3 про визнання недійсним договору відступлення права вимоги

за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент»

на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

12 січня 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ТОВ «Брайт Інвестмент», ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп», третя особа ОСОБА_3 про визнання недійсним договору відступлення права вимоги. Просили, суд визнати недійсним Договір відступлення прав вимоги №GL48N718070_blank_01 від 30 вересня 2020 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» в частині відступлення прав вимоги по договору іпотеки №24/1 від 15 березня 2006 року, що укладений між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та ОСОБА_2 та договором поруки від 15 березня 2006 року, укладеним між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та ОСОБА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 15 березня 2006 р ВАТ КБ «НАДРА», з однієї сторони, та ОСОБА_3 , з другої сторони, уклали кредитний договір №8/2006/840-мк14/24 (надалі за текстом «Кредитний договір») згідно якого ВАТ КБ «НАДРА»" відкривав ОСОБА_3 кредитну лінію в сумі 23 000,00 доларів США, терміном на 36 місяців з 15 березня 2006 року по 26 березня 2009 року. Кредит надавався зі сплатою 15 % річних, котрі могли були змінені додатковими угодами до даного Договору, що є його невід`ємною частиною. Також, 15 березня 2006 року між ВАТ КБ «НАДРА» та ОСОБА_1 (Позивачем-1) було укладено договір поруки. Згідно п.1.1. Договору поруки від 15.03.2006 року ОСОБА_1 поручивсяя перед ВАТ КБ «НАДРА» за належне виконання ОСОБА_3 взятих на себе зобов`язань. Крім того між ВАТ КБ «НАДРА» та ОСОБА_2 (Позивачем-2) було укладено Договір іпотеки № 24/1 від 15 березня 2006 року, і за цим договором ОСОБА_2 з метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_3 , передає в іпотеки, а ВАТ КБ «НАДРА» приймає в іпотеку предмет іпотеки будинок, загальною площею 47,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . В свою чергу, 23.06.2011 року ВАТ КБ «НАДРА» звернувся до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, однак ухвалою суду від 01.12.2012 року позовну заяву було залишено без розгляду. В 2016 році ВАТ КБ «НАДРА» знову звернувся вже до Самарського районного суду м.Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за яким, рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська у справі №206/4864/15-ц в задоволенні позову було відмовлено. В якості підстави відмови в задоволенні позову судом зазначено, що трирічний строк з того часу звернення до моменту пред`явлення дійсного позову 28.08.2015 року також вже сплив, до того ж, кредитором вже тоді станом на 23.06.2011 року був пропущений, передбачений ч.4 ст.559 ЦК України, шестимісячний строк звернення з вимогою до поручителя ОСОБА_1 . Також, Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 вересня 2017 року у справі 202/1560/17 Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ПАТ "КБ "НАДРА", ОСОБА_2 про визнання припиненим договору поруки задоволено повністю та визнано припиненою поруку, яка виникла з договору поруки від 15 березня 2006 року, між ВАТ КБ «НАДРА» та ОСОБА_1 .. Також позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ПАТ «КБ "НАДРА", ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про припинення дії договору іпотеки та зняття заборони відчуження предмета іпотеки задоволено повністю та визнано припиненим договір іпотеки від 15 березня 2006 року, що укладений між ВАТ «КБ «НАДРА» та ОСОБА_2 та скасовано відповідні записи в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Однак, як стало відомо позивачам, між ТОВ ФК "ДНІПРОФІНАНСГРУП" та ТОВ "БРАЙТ НВЕСТМЕНТ" 30 вересня 2020 року був укладений Договір №GL48N718070_blank_01 про відступлення прав вимоги. За умовами даного Договору, ТОВ "БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ" набуло право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів зокрема за Кредитним договором №8/2006/840-мк14/24 від 15 березня 2006 р. укладеним між ОСОБА_3 та ВАТ КБ «НАДРА», договором іпотеки 24/1 від 15 березня 2006 року, що укладений між ВАТ «КБ «НАДРА» та ОСОБА_2 та договором поруки від 15 березня 2006 року, укладеним між ВАТ КБ «НАДРА» та ОСОБА_1 .

Вказаний договір відступлення права вимоги від 30 вересня 2020 року в частині відступлення права вимоги по договору поруки порушує права та охоронювані законом права та інтереси ОСОБА_1 , оскільки

ТОВ "ФК "ДНІПРОФІНАНСГРУП" не мало права в період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в земній валюті» на укладання Договору відступлення прав вимоги з ТОВ "БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ" в частині відступлення прав вимоги по договору іпотеки 24/1 від 15 березня 2006 року та договором поруки від 15 березня 2006 року, оскільки вказаним Законом було заборонено відступати (відчужити) на користь (у власність) іншої особи свої права вимоги до позичальників за кредитами, забезпеченням за якими виступає нерухоме житлове майно, наданими громадянам в іноземній валюті.

Окрім того, позивачі зазначили, що Договір відступлення прав вимоги є недійсним в оскаржуваній частині, оскільки не був нотаріально посвідчений та не був зареєстрований у встановленому законодавством порядку, у Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Окрім того, за відсутності даних про оплату з боку ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» на користь ПАТ «КБ «НАДРА» вартості договору відступлення слід вважати, що ТОВ «ФК ДНІПРОФІНАНСГРУП» не набуло усіх прав кредитора за Основними договорами і відповідно свідчить про подальшу недійсність оскаржуваного договору відступлення прав вимоги від 30 вересня 2020 року.

Також, позивачі зазначили, що рішення суду, що набрали законної сили було встановлено, що зобов`язання по договору іпотеки 24/1 від 15 березня 2006 року та договором поруки від 15 березня 2006 року, припинено, внаслідок чого, укладання Договору відступлення прав вимоги щодо правочинів, які за рішенням суду вже припинені є незаконним та безпідставним, таким, що суперечить інтересам суспільства та його моральним засадам, що в свою чергу є підставою згідно ст. 203 ЦК України для визнання його недійсним. У зв`язку з вищевикладеним, позивачі вимушені звернутися до суду за захистом свої прав (а.с.1-20).

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ТОВ «Брайт Інвестмент», ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп», третя особа ОСОБА_3 про визнання недійсним договору відступлення права вимоги задоволено.

Визнано недійсним Договір відступлення прав вимоги №GL48N718070_blank_01 від 30 вересня 2020 року, укладений між ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» та ТОВ «Брайт Інвестмент» в частині відступлення прав вимоги по договору іпотеки №24/1 від 15 березня 2006 року, що укладений між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 та договором поруки від 15 березня 2006 року, укладеним між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 .

Стягнуто з ТОВ «Брайт Інвестмент», ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» по 840 грн. 80 коп. з кожного на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рахунок відшкодування судових витрат (а.с.202-211).

Не погодившись із рішенням суду, ТОВ Брайт Інвестмент, звернулося з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просило скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог (а.с.221-224).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судом 1 інстанції встановлено, що 15.03.2006 року між ВАТ КБ «Надра» (назву змінено на ПАТ КБ «Надра») та ОСОБА_3 був укладений договір кредитної лінії №8/2006/840-МК14/24 (надалі кредитний договір). За умовами цього кредитного договору банк відкрив позичальнику кредитну лінію в сумі 23000 доларів США, терміном на 36 місяців з «15 березня 2006 року» по «26 березня 2009 року». Кредит надається зі сплатою 15% річних, котрі можуть бути змінені додатковими угодами до даного договору, що є його невід`ємною частиною.

Також, для забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, 15.03.2006 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки. Згідно п.1.1. Договору поруки від 15.03.2006 року ОСОБА_1 поручається перед ВАТ КБ «НАДРА» за належне виконання ОСОБА_3 взятих на себе зобов`язань, що витікають з Договору кредитної лінії № 8/2005/840- МК14/24 від 15 березня 2006 року та додаткових угод до нього, в тому числі: повернути до 26 березня 2009 року кредит у сумі 23000,00 доларів США за користування кредитними коштами із розрахунку 15 % річних, сплатити можливі штрафні санкції.

Крім того між ВАТ КБ «НАДРА» та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки № 24/1 від 15 березня 2006 року, і за цим договором ОСОБА_2 з метою забезпечення виконання зобов`язання ОСОБА_3 , що витікає із Договору кредитної лінії № 8/2005/840- МК14/24 від 15 березня 2006 року та додаткових угод до нього, передала в іпотеку, а ВАТ КБ «НАДРА» прийняло в іпотеку предмет іпотеки (літ.А- будинок, житловою площею 28,4 кв.м., загальна площа 47,6 кв.м., літ. Б-літня кухня, літ. В-гараж, літ. Г сарай, літ. Д-сарай, літ. к, к-колодязі, 1-3 орогожа, літ. Е-вбиральня, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ).

Відповідно до Постанови Правління НБУ від 04.06.2015 року №356 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ НАДРА» та відповідного рішення, прийнятого виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Надра».

Рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 20 грудня 2016 року у цивільній справі № 206/4864/15-ц за позовом ПАТ КБ "Надра" до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором було встановлено, що ОСОБА_3 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, тому виникла заборгованість зі сплати кредиту, яка станом на 06.04.2015 року складає 34616,54 доларів США, що в гривневому еквіваленті складало 806731,48 грн., а саме: заборгованість за сумою кредиту 16059,31 дол. США , що складає 374258,99 грн., заборгованість за відсотками 11189,39 дол. США, що складає 260626,63 грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості 7373,84 дол. США, що складає 171845,86 грн. Однак, судом було відмовлено у задоволенні позовних вимог Банку до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з підстав спливу строків позовної давності, окрім того, суд встановив, що кредитором вже станом на 23.06.2011 року був пропущений, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України, шестимісячний строк звернення з вимогою до поручителя ОСОБА_1 .

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 вересня 2017 року у цивільній справі №202/1560/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ПАТ «КБ «Надра», ОСОБА_2 , про визнання припиненим договору поруки та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ПАТ "КБ "Надра", ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання договору іпотеки припиненим та зняття обтяжень з майна, позовні вимоги ОСОБА_1 та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені в повному обсязі, визнано припиненою поруку, яка виникла з договору поруки від 15.03.2006 року, між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 , визнано припиненим договір іпотеки № 24/1 від 15 березня 2006 року, що укладений між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 , скасовано запис в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про заборону відчуження на нерухоме майно будинок за адресою: АДРЕСА_1 , виключено з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про реєстрацію обтяження на вказане майно, скасовано запис в Державному реєстрі іпотек про іпотеку на вказане нерухоме майно, виключено з Державного реєстру іпотек запис про обтяження вказаного нерухомого майна, вирішено питання про розподіл судових витрат.

Також, 5 серпня 2020 року між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» був укладений договір № GL48N718070_blank, про відступлення прав вимоги, предметом якого було відступлення ПАТ КБ «Надра» на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» прав вимоги, зокрема до ОСОБА_3 за кредитним договором № 8/2006/840-МК14/24 від 15.03.2006 року, укладеним між останньою та ВАТ КБ «Надра».

Відповідно до п.1 Договору № GL48N718070_blank від 05.08.2020року, за цим Договором в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Банк відступає Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває права вимоги Банку до позичальників за кредитними договорами, та всіма іншими похідними договорами, права з якими виникають у Нового кредитора у зв`язку із набуттям прав на умовах цього Договору, зазначених у Додатку № 1 до цього Договору, надалі за текстом - Боржники, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)), договорами про відкриття карткових рахунків, договорами поруки, договорами застави та всіма іншими похідними договорами з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них згідно реєстру у Додатку № 1 до цього Договору, надалі за текстом - «Основні договори», надалі за текстом «Права вимоги». Новий кредитор сплачує Банку за права вимоги грошові кошти у сумі тау порядку, визначених цим Договором.

Як вбачається з п. 2 Договору, Новий кредитор набуває усі права кредитора за Основними договорами, включаючи серед іншого: право вимагати належного виконання Боржниками зобов`язань за Основними договорами, сплати Боржниками грошових коштів, сплати процентів у розмірах, вказаних у Додатку № 1 до цього Договору, право вимагати сплати неустойок, пеней, штрафів, передбачених Основними договорами, право вимагати сплати сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, право вимагати передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань за Основними договорами, право отримання коштів від реалізації заставного та іншого майна Боржників.

Судом також встановлено, що 30.09.2020 року між ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» та ТОВ «Брайт Інвестмент» був укладений договір про відступлення прав вимоги № GL48N718070_blank_01, предметом якого було відступлення ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» на користь ТОВ «Брайт Інвестмент» прав вимоги, зокрема до ОСОБА_3 за кредитним договором № 8/2006/840-МК14/24 від 15.03.2006 року, укладеним між останньою та ВАТ КБ «Надра».

Відповідно до п.1 Договору № GL48N718070_blank_01 від 30.09.2020 року, за цим Договором в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Первинний кредитор відступає Новому кредитору належні Первинному кредитору, а Новий кредитор набуває права вимоги Первинного кредитора до позичальників за кредитними договорами та всіма іншими похідними договорами, права на які виникають у Нового кредитора у зв`язку із набуттям прав на умовах цього Договору, зазначених у Додатку № 1 до цього Договору, надалі за текстом - Боржники, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)), договорами про відкриття карткових рахунків, договорами поруки, договорами застави та всіма іншими похідними договорами з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них згідно реєстру у Додатку № 1 до цього Договору, надалі за текстом - «Основні договори», надалі за текстом - Права вимоги. Новий кредитор сплачує Первинному кредитору за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим Договором.

Також, укладених договір між відповідачами, у п.2 містить положення, згідно яких, Новий кредитор набуває усі права кредитора за Основними договорами, включаючи серед іншого: право вимагати належного виконання Боржниками зобов`язань за Основними договорами, сплати Боржниками грошових коштів, сплати процентів у розмірах, вказаних у Додатку №1 до цього Договору, право вимагати сплати неустойок, пеней, штрафів, передбачених Основними договорами, право вимагати сплати сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, право вимагати передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань за Основними договорами, право отримання коштів від реалізації заставного та іншого майна Боржників.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що порушення відповідачами під час укладення спірного Договору Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", є безумовною підставою для визнання такого Договору, в оскаржуваній частині, недійсним, відповідно до ст.203, 215 ЦК України.

Проте погодитися з таким висновком суду, колегія суддів не може.

Звертаючись до суду з позовом, позивачі зазначали, що оспорюваний договір укладено відповідачами всупереч підпункту 3 пункту 1 цього Закону «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Щодо застосування вимог положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», то колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом його дії не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Відповідно до пункту 3 ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи.

За своїм змістом Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться.

Вказаний висновок викладений у правовій позиції ВСУ 6-58цс15 від 27 травня 2015 року.

Проаналізувавши вказані норми закону та дослідивши договори відступлення права вимоги за кредитним та іпотечними договорами, колегія суддів приходить до висновку, що в даному спорі предметом розгляду є питання визнання недійсними правочинів, а не звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому до даних правовідносин не підлягає застосуванню вказаний закон, оскільки він не регулює питання відступлення прав вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно положень ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 р. роз`яснено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

З матеріалів справи вбачається, що всі передбачені чинним законодавством вимоги для укладення договору № GL48N718070_blank 01 про відступлення прав вимоги від 30 вересня 2020 року були дотримані, договір містить всі передбачені чинним законодавством відомості, дотримано всіх вимог щодо змісту та форми його укладення, а тому не вбачається підстав стверджувати про невідповідність його вимогам законодавства.

Щодо відсутності нотаріального посвідчення Договору № GL48N718070_blank_01 про відступлення прав вимоги від 30.09.2020 року, колегія суддів враховує, що кредитний договір №8/2006/840-МК14/24 від 15 березня 2006 року укладеним між ОСОБА_3 та ВАТ КБ Надра, укладений в простій письмовій формі, то й відступлення права вимоги за кредитним договором відбулось у простій письмовій формі відповідно до ст. 513 ЦК України.

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З огляду на наведене можна дійти висновку, що обов`язковою умовою для судового захисту будь-якого права, є наявність достовірних даних про те, що право особи порушено, не визнане, або оспорене іншими.

З огляду на те, що відповідно до ст. 4 ЦПК України в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, суд повинен установити чи дійсно було порушено право позивача.

Згідно ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Отже, банк, як сторона договору та кредитор, має право відступити право вимоги за кредитним договором.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України, зміна кредитора у зобов`язані здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

З аналізу положень ст.ст. 512, 514, 516 ЦК України вбачається, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки це не впливає на обсяг, характер і порядок виконання боржником своїх зобов`язань, не порушує інтересів боржника та не погіршує його становище.

Під час розгляду справи судом не було встановлено, яке суб`єктивне цивільне право (інтерес) позивачів було порушене, не визнане чи оспорене, самим лише фактом укладення оспорюваного ним договору, для того, щоб застосувати такий спосіб захисту, як визнання правочину недійсним.

Припущення позивачів про можливість порушення відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» прав позивачів у майбутньому не може бути підставою для судового захисту прав позивача та визнання договору недійсним.

Отже, з викладеного вбачається, що на теперішній час факту порушення відповідачами прав позивачів судом не встановлено, а тому підстав для здійснення судового захисту та поновлення таких прав не має, оскільки не можливо поновити права, якщо їх не було кимось порушено.

За таких обставин суд не вбачає підстав для визнання оспорюваного позивачем договору недійсними, оскільки на теперішній час не відбулося порушення прав та інтересів позивачів, а суд здійснює захист лише тих прав та інтересів, які були порушені іншою особою.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а в задоволені позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 259, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» - задовольнити.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2021 року - скасувати.

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент», товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», третя особа ОСОБА_3 про визнання недійсним договору відступлення права вимоги - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент», понесені судові витрати в розмірі по 1261, 20 грн. з кожного.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді: