Справа № 723/2157/21
Провадження № 2/723/2844/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

12 жовтня 2021 року м.Сторожинець

Сторожинецький районний суд

Чернівецької області

в складі головуючого Пташник А.М.

за участю секретаря Полішенко С.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сторожинець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності.

Позовні вимоги обгрунтовує слідуючими обставинами.

06.11.1997 року ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 , і рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 04.03.2021 року цей шлюб було розірвано. За час шлюбу колишнім подружжям набуто у спільну сумісну власність нежиле приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . Сторони не домовились про порядок поділу спільного майна.

Позивач просить визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку нежилого приміщення загальною площею 70,60 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , іншу 1/2 частку цього приміщення залишити у власності ОСОБА_2 .

Позивач в судове засідання не з`явився, його представник ОСОБА_3 подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи належним чином був повідомлений.

Відповідно до ст. 247 ч. 2 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наданих позивачем матеріалів та розглянути її без фіксації судового процесу.

Судом встановлено, що 06.11.1997 року ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 , про що виконкомом Ропчанської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 06.11.1997 року зроблено запис за № 14.

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 04.03.2021 року по справі № 723/4399/20 шлюб між сторонами було розірвано.

Під час шлюбу, 29.03.2010 року на підставі договору купівлі-продажу нежилого приміщення, посвідченого приватним нотаріусом Сторожинецького районного нотаріального округу Сирбу Л.Б. і зареєстрованого в реєстрі за № 412, ОСОБА_2 купив нежиле приміщення загальною площею 70,60 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

29.03.2010 року право власності на зазначене приміщення зареєстровано за ОСОБА_2 в Реєстрі прав власності на нерухоме майно.

Як вбачається зі звіту про оцінку майна від 18.05.2021 року ринкова вартість нежилого приміщення складає 1 520 870 грн.

Згідно з частиною третьою статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

При цьому конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю (див. постанову Верховного Суду від 27.01.2020 року по справі № 442/8047/16-ц).

Отже, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 набули право спільної сумісної власності на вказане нежиле приміщення.

Верховний Суд в постановах від 27.01.2020 року по справі № 442/8047/16-ц та від 29.01.2021 року по справі № 161/14048/19 зробив правовий висновок, що якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

В постанові від 01.04.2020 року по справі № 462/518/18 Верховний Суд зробив подібний висновок про те, що факт реєстрації спірного нерухомого майна на ім`я одного з подружжя не означає, що воно належить лише цій особі. Майно в цьому разі є спільною сумісною власністю подружжя та належить чоловікові та дружині в рівних частках з моменту його придбання.

Спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об`єктом права приватної власності. При цьому не мають значення підстави, на яких майно придбане. Не має значення також і те, на чиє ім`я виданий правовстановлюючий документ на майно (див. постанову Верховного Суду від 06.06.2019 року по справі № 524/9737/14-ц).

Таким чином, оформлення та реєстрація права власності на вказане нежиле приміщення лише за ОСОБА_2 не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Розірвання шлюбу не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя. Таке майно залишається їх спільною сумісною власністю. Тобто лише після вирішення питання про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю, виділення конкретних часток кожному зі співвласників, таке майно набуває статусу спільної часткової власності чи особистої приватної власності (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року по справі № 372/504/17).

Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з частинами першою, другою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Частина перша статті 69 СК України встановлює, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Виходячи з презумпції рівності часток співвласників у праві спільної сумісної власності, кожен зі сторін набув право на 1/2 частину нежилого приміщення.

Згідно частини першої статті 71 СК України якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

З наведених вище підстав суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 60, 63, 69, 70, 71 СК України, ст.ст. 4, 247 ч. 2, ст. 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України суд,-

Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку нежилого приміщення загальною площею 70,60 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , іншу 1/2 частку цього приміщення залишити у власності ОСОБА_2 .

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: