ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9168/21 Справа № 171/776/20 Суддя у 1-й інстанції - Семенова Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2021 року м.Кривий Ріг

справа № 171/776/20

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Акціонерне товариство «ДТЕК Дніпроенерго»

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2021 року, яке ухвалено суддею Семеновою Н.М. у м. Апостолове Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 16 серпня 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

В червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» про стягнення заробітної плати за період вимушеного простою.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що він працює у відокремленому підрозділі Криворізька ТЕС АТ «ДТЕК Дніпроенерго» машиністом енергоблоку котлотурбінного цеху.

Згідно наказу директора ВП Криворізька ТЕС Дегтяренка С.М. № 1593 від 24.12.2019 року, позивача періодично виводили у простій на період з 17 січня по теперішній час. При цьому в преамбулі наказу вказано, що даний наказ виданий на виконання наказу АТ «ДТЕК Дніпроенерго» № 87 від 24.12.2019 року, з метою запобігання повного припинення діяльності АТ «ДТЕК Дніпроенерго».

Позивач зазначає, що зупинки виробництва та діяльності АТ «ДТЕК Дніпроенерго» не було. Відповідач примусово, без згоди позивача, позбавив його можливості отримувати належну заробітну плату, натомість нараховував йому лише заробітну плату в розмірі 2/3 окладу, в той час як його колеги працювали без виходу у простій.

Крім того позивач зазначив, що він не надавав своєї згоди на переведення до простою, на зміну істотних умов праці та зниження заробітної плати. АТ «ДТЕК Дніпроенерго» належним чином не зафіксувало факту простою, оскільки не було оформлено акту, де фіксуються причини, які зумовили припинення роботи. Було видано тільки загальний наказ по підприємству № 1593 від 24.12.2019 року про продовження простою, з яким позивача спробували ознайомити тільки 20.02.2020 року в усній формі, але оскільки позивач вважав ці дії не законними, він відмовився від ознайомлення з вказаним наказом. Крім того, в порушення вимог ст.34 КЗпП України, позивачу не було запропоновано іншу роботу на підприємстві.

Також позивач вказував на те, що посилання відповідача на такі причини для виведення частини персоналу у простій як велике імпортування електроенергії з Росії та Білорусії, аномально теплу зиму, наявність дебіторської заборгованості в сумі 6,9 млрд. грн. є необґрунтованим, оскільки за даними офіційного сайту ДТЕК, станом на 27.09.2019 року, чистий прибуток ДТЕК Енерго за 6 місяців 2019 року становить 3,3 млрд. грн., дохід вказаної організації за 2019 рік знизився на 15,4%, тому підстав для виводу до простою персоналу підприємства не має.

На підставі наведеного вище, уточнивши 09 червня 2020 року позовні вимоги, позивач просив суд стягнути з АТ «ДТЕК Дніпроенерго» на його користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним виводом його у простій з 17.01.2020 р. по 16.10.2020 р. у розмірі 92383,68 грн.

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянтом зазначено, що суд першої інстанції формально підійшов до розгляду справи, не взяв до уваги доводи позивача, які вказані у позові, не звернув увагу на надані позивачем докази, які підтверджують протизаконність дій відповідача з приводу запровадження позивачу зміни істотних умов праці без наявності змін в організації виробництва та праці. Апелянт вважає, що діями суду обмежено його право доступу до правосуддя.

Суд першої інстанції, зробивши висновок, що позивач обрав не ефективний метод захисту, знехтував правовою позицією Верховного Суду України в аналогічній справі № 6-2748цс15 від 23.03.2016 року, проігнорував порушення відповідачем норм КЗпП України з приводу недотримання гарантії для працівників підприємства, обраних до профспілкового органу профспілкової організації «Захист праці», при цьому в судовому рішенні взагалі не зазначено, що позивач є членом профспілкового комітету, хоча представник третьої особи неодноразово в судових засіданнях доводив до відома суду про цей факт та наголошував, що на позивача розповсюджуються вимоги ст.252 КЗпП України та ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, гарантії їх діяльності».

Також апелянт наголошує на тому, що судом проігноровано порушення відповідачем вимог колективного договору ПАТ ДТЕК «Дніпроенерго» на 2016-2017 роки та суд першої інстанції хибно послався на зміну істотних умов праці, які б передбачали встановлення неповного робочого часу з одним робочим днем на тиждень тривалістю дві години для позивача.

Апелянт зазначає, що суд проігнорував той факт, що позивач по справі відмовився писати заяву про згоду на зміну йому істотних умов праці з введенням простою, тому примусове зменшення робочого часу є таким, що порушує умови колективного договору та трудового законодавства.

Крім того апелянт вказує на те, що суд першої інстанції хибно вказав у рішенні на те, що накази про введення простою не треба погоджувати з профспілкою, зазначаючи, що діючим законодавством передбачено погодження з профкомом підприємства рішень про тривалість робочого часу, при цьому судом не враховано порушення відповідачем процедури оголошення простою.

Відзив на апеляційну скаргу позивачів не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, наказом директора Відокремленого підрозділу «Криворізька теплова електрична станція» Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» № 1593 від 24.12.2019 року «Про продовження простою» на виконання наказу АТ «ДТЕК Дніпроенерго» від 24.12.2019 року № 87, з метою запобігання повного припинення діяльності Товариства продовжено до 31 березня 2020 року вимушений простій ДТЕК Криворізька ТЕС не з вини працівників (том 1 а.с.5-6, 21-22).

Наказом в.о. генерального директора АТ «ДТЕК Дніпроенерго» № 29 від 27.03.2020 року «Про введення та продовження простою», пунктом 5 продовжено вимушений простій відокремлених підрозділів Товариства не з вини працівників, визначивши датою закінчення простою дату видання наказу Товариства про його закінчення.

Наказом директора Відокремленого підрозділу «Криворізька теплова електрична станція» Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» № 257 від 27.03.2020 року «Про продовження простою» на виконання наказу АТ «ДТЕК Дніпроенерго» від 27.03.2020 року № 29, у зв`язку з триваючими негативними фінансово-економічними обставинами в діяльності Товариства, сталим падінням фінансових показників, неможливості роботи у штатному режимі, з метою запобігання повному припиненню діяльності Товариства продовжено вимушений простій ДТЕК Криворізька ТЕС не з вини працівників, визначивши датою закінчення простою дату видання наказу Товариства про його закінчення.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення заробітної плати за період вимушеного простою позивач посилався на те, що зупинки виробництва та діяльності АТ «ДТЕК Дніпроенерго» не було та АТ «ДТЕК Дніпроенерго» належним чином не зафіксувало факту простою, якого, на думку позивача, взагалі на підприємстві не було.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, звертаючись до суду з позовними вимогами про стягнення заробітної плати за період вимушеного простою, обрав неефективний спосіб захисту свого порушеного права.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Гарантоване статтею 55 Конституції України право на захист можливе лише у разі його порушення, тому логічною вимогою при захисті такого права є обґрунтування такого порушення. Отже, порушення права має бути реальним, стосуватися індивідуально вираженого права або інтересів особи, яка стверджує про його порушення, а саме право конкретизоване у законах України.

Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України).

Способом захисту прав працівників є, зокрема, можливість оскарження наказів, що стосуються трудових правовідносин.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті і є підставами для прийняття судом рішення про відмову в позові.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції правильно встановлено, що заявлені позивачем позовні вимоги не стосуються оскарження наказів про введення на підприємстві відповідача вимушеного простою та його продовження, однак лише в межах вирішення такого позову судом може бути з`ясована правомірність введення вимушеного простою та його продовження та, як наслідок, вирішено питання дотримання, чи недотримання відповідачем правомірності нарахування заробітної плати позивачу.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.13 ЦПК України , суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Вищевказані накази про введення на підприємстві відповідача вимушеного простою та його продовження не були предметом оскарження у даній справі, що підтверджено позовною заявою, тому посилання позивача на обставини щодо їх неправомірності, як на підставу для задоволення позовних вимог про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції законно відхилив.

Отже, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що позивач, звернувшись до суду з позовом про стягнення заробітної плати за період вимушеного простою обрав неефективний спосіб захисту свого порушеного права, оскільки наказ директора Відокремленого підрозділу «Криворізька теплова електрична станція» Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» № 1593 від 24.12.2019 року «Про продовження простою» на виконання наказу АТ «ДТЕК Дніпроенерго» від 24.12.2019 року № 87 та наказ в.о. генерального директора АТ «ДТЕК Дніпроенерго» № 29 від 27.03.2020 року «Про введення та продовження простою» не оскаржувалися у встановленому законодавством порядку та на даний час є чинними.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги про те, що судом проігноровано порушення відповідачем вимог колективного договору ПАТ ДТЕК «Дніпроенерго» на 2016-2017 роки та суд першої інстанції хибно послався на зміну істотних умов праці які б передбачали встановлення неповного робочого часу з одним робочим днем на тиждень тривалістю дві години для позивача, оскільки в даному випадку питання щодо порушення відповідачем колективного договору та правомірність зміни істотних умов праці не є предметом позовних вимог позивача.

Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду та задоволення позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги про те, що проігнорував той факт, що позивач по справі відмовився писати заяву про згоду на зміну йому істотних умов праці з введенням простою, тому примусове зменшення робочого часу є таким, що порушує умови колективного договору та трудового законодавства, оскільки позивачем по справі не оскаржено дії відповідача, спрямовані на зміну йому істотних умов праці з введенням простою та примусове зменшення робочого часу.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції хибно вказав у рішенні на те, що накази про введення простою не треба погоджувати з профспілкою, зазначаючи, що діючим законодавством передбачено погодження з профкомом підприємства рішень про тривалість робочого часу, при цьому судом не враховано порушення відповідачем процедури оголошення простою колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказані позивачем обставини та наведені на їх підтвердження доводи не стосуються предмету доказування в даній справі та не підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що суд першої інстанції формально підійшов до розгляду справи, не взяв до уваги доводи позивача, які вказані у позові, не звернув увагу на надані позивачем докази, які підтверджують протизаконність дій відповідача з приводу запровадження позивачу зміни істотних умов праці без наявності змін в організації виробництва та праці, тому апелянт вважає, що діями суду обмежено його право доступу до правосуддя колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову в повному обсязі, та зазначає, що доводи позивача, викладені у скарзі повторюють обґрунтування позовної заяви та фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

При цьому позивач по справі не позбавлений права на пред`явлення відповідного позову про скасування наказу директора Відокремленого підрозділу «Криворізька теплова електрична станція» Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» № 1593 від 24.12.2019 року «Про продовження простою» на виконання наказу АТ «ДТЕК Дніпроенерго» від 24.12.2019 року № 87 та наказу в.о. генерального директора АТ «ДТЕК Дніпроенерго» № 29 від 27.03.2020 року «Про введення та продовження простою».

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 11 жовтня 2021 року.

Головуючий:

Судді: