Провадження № 4-с/225/14/2021
Єдиний унікальний номер № 225/5575/21
Дзержинський міський суд Донецької області
УХВАЛА

Іменем України

05 жовтня 2021 року м. Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Челюбєєва Є.В.,

за участі

секретаря Савченко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дзержинського міського суду Донецької області скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Торецького міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Ключенко Наталії Геннадіївни про визнання незаконним рішення та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця Торецького міського відділу Державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) Ключенко Н.Г., в якій просить визнати дії державного виконавця протиправними, зняти арешт накладений постановою державного виконавця Торецького міського відділу Державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) від 02.08.2021 на грошові кошти, що містяться на рахунку № НОМЕР_1 відкритий в АТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_1 та зняти арешт накладений постановою державного виконавця Торецького міського відділу Державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) від 17.08.2021 на грошові кошти, що містяться на рахунку № НОМЕР_2 відкритий в АТ «Альфа-Банк» на ім`я ОСОБА_1 .

Скарга мотивована тим, що на виконанні Торецького міського відділу ДВС перебуває виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 коштів по виконавчому провадженню №66327336. Вказане виконавче провадження було відкрито на підставі судового наказу про стягнення з неї заборгованості у розмірі 5904,68 грн. на користь ОКП «Донецьктеплокомуненерг». Зазначає, що заборгованість вона оплачувала по мірі можливості, адже крім аліментів на утримання малолітньої дитини та соціальних виплат як малозабезпечена особа, інших доходів вона не має, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 20.08.2021 р. №12670.

Постановою державного виконавця про арешт коштів боржника від 17.02.2021 було накладено стягнення на її рахунок, який міститься в АТ Приватбанк, на який сплачуються аліменти на утримання малолітньої дитини, які вона витрачала за цільовим призначенням на утримання дитини. Факт того, що на даний банківських рахунок надходили саме аліменти на утримання малолітньої дитини підтверджується випискою з банку.

З метою отримання аліментів вона звернулася до державного виконавця Ключенко Н.Г., яка в усній формі їй повідомила, що для того щоб отримати аліменти, їй необхідно відкрити інший банківський рахунок і виконавець перерахує аліменти на цей рахунок. Вона відкрила банківський рахунок в АТ «Альфа-Банк», реквізити передала державному виконавцю, щоб перерахувати на цей рахунок аліменти, але державний виконавець наклав арешт й на цей рахунок.

Заявник зазначає, що вказані доходи у вигляді аліментів та соціальних виплат є єдиним джерелом для існування для неї та її дитини.

Заявник в судове засідання не з`явилася, надала заяву з проханням розглянути скаргу без її участі.

Представник Торецького відділу державної виконавчої служби у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) старший державний виконавець Кирєєв А.М. надав суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності. Крім того, надано відзив на скаргу, в якій начальник Торецького відділу державної виконавчої служби у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) зазначив, що в задоволенні скарги просить відмовити, оскільки скарга є неправомірною. Державним виконавцем на підставі ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» 02.06.2021 винесено постанову про арешт коштів на рахунки боржника та вказану постанову було надіслано за допомогою системи автоматизованого арешту всім учасникам обміну, а саме до 14 банківських установ. Під час здійснення виконавчих дій державним виконавцем було встановлено, що у боржника відкрито рахунок в АТ «Альфа-Банк». 17.08.2021 на підставі ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, яку поштовим зв`язком спрямовано до АТ «Альфа-Банк». При цьому зазначає, що статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, визначається саме банком, і в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою ст. 59 Закону №1404-VIII. При цьому державний виконавець посилається на правові висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19.05.2020 у справі №905/361/19 (провадження №12-28гс20). На думку Торецького ВДВС, твердження скаржника, про незаконність винесення постанови про арешт коштів боржника є помилковим.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідив матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що 24.11.2020 Дзержинським міським судом Донецької області виданий судовий наказ №2н/225/717/2020 (225/6530/20) про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОКП «Донецьктеплокомуненерго» суми осново боргу в розмірі 5397,47 грн., суму інфляційних витрат в розмірі 148,19 грн., 3 % річних у сумі 148,82 грн. та судовий збір в сумі 210,20 грн. (а.с. 20).

02.08.2021 старшим державним виконавцем Торецького міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Кирєєвим А.М. на підставі вказаного виконавчого документу судового наказу №2н/225/717/2020 (225/6530/20) відкрито виконавче провадження №66327336.

Постановою старшого державного виконавця Торецького міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Кирєєвим А.М. 02.08.2021 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику ОСОБА_1 , ВП №66327336. (а.с. 9-10).

Постановою старшого державного виконавця Торецького міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Ключенко Н.Г. 17.08.2021 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику ОСОБА_1 , ВП №66327336. (а.с. 11-12).

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за період з 1 кварталу 2020 по 2 квартал 2021 ОСОБА_1 отримувала доходи у виді державної та соціальної матеріальної допомоги; соціальні виплати з відповідних бюджетів та аліменти. (а.с. 23)

Відповідно до довідки про отримання (неотримання) допомоги від 30.08.2021 №1277 Управління соціального захисту населення Торецької міської військово-цивільної адміністрації Бахмутського району Донецької області, з 01.05.2021 по 31.01.2021 ОСОБА_1 призначено державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям на ОСОБА_2 , 2003 року народження та ОСОБА_3 , 2015 року народження, загальна сума доходу за період з 01.02.2021 по 31.07.2021 22301,57 грн. (а.с. 24).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення у справі «Горнсбі проти Греції», заява № 18357/91, від 19 березня 1997 року).

Згідно зі статтями 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Пунктом 7 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Загальний порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника визначений в статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Так, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

При цьому стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження»(у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Звертаючись до суду зі скаргою, ОСОБА_1 вказує, що на відкриті у АТ КБ «Приватбанк» та в АТ «Альфа-Банк» рахунки вона отримує аліменти та соціальні виплати, які є її єдиним джерелом доходу.

Частиною третьою статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Відповідно до частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Пунктом 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 (далі - Інструкція № 492 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)), передбачено, що поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

З наведених норм права вбачається, що судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Такі висновки узгоджуються з правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження 12-28гс20), а також постановах Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 756/1927/16-ц(провадження № 61-10611св20) та від 24 лютого 2021 року у справі

№ 756/1927/15-ц (провадження № 61-14725св20).

Судом встановлено, що постановами старшого державного виконавця від 02.08.2021, від 17.08.2021 накладено арешт на грошові кошти, розміщені на рахунках, відкритих в банківських установах на ім`я ОСОБА_1 . При цьому, старший державний виконавець визначив банківським установам порядок виконання зазначеної постанови, із застереженням щодо неможливості накладення арешту на рахунки та/або звернення стягнення, на які заборонено законом.

Наявні в матеріалах справи довідка від 18.08.2021 АТ КБ «Приватбанк» за карткою № НОМЕР_3 та виписка з банківського рахунку АТ «Альфа-Банк», яка сформована 20.08.2021, не свідчать про віднесення зазначених рахунків до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання. Крім того, не містять підтвердження, що на кошти, які знаходяться на рахунку боржника, заборонено звертати стягнення згідно із чинним законодавством України, у вказаних документах зазначені банківські операції за визначений період (зарахування та зняття готівки тощо). (а.с. 13-18)

При виборі та застосуванні норм права до спірних правовідносин, з дотриманням вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує висновки, викладені Верховним Судом у справах з подібними правовідносинами в постанові від 19.05.2020 у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20) і аналогічних висновках у постанові від 03.02.2021 року у справі №756/1927/16-ц (провадження №61-10611св20).

Верховний Суд у свій постанові від 03.02.2021 р. справа №756/1927/16-ц (провадження №61-10611св20) зазначив, що кошти, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на банківський рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпорядження ними, а банк у свою чергу в межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо) і не є набувачем цих коштів.

Кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат), та набули статус вкладу.

Такого висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 24 червня 2015 року у справі № 6-535цс15.

На підставі викладеного, враховуючи, що зазначені заявником рахунки не є рахунками із спеціальним режимом використання, кошти, які знаходяться на вказаних рахункам стали власністю заявника та набули статусу вкладу, при цьому статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, визначає саме банк, суд приходить до висновку, що державний виконавець в межах наданих йому повноважень правомірно наклав арешт на кошти боржника.

При цьому, банк в якому арештовано кошти боржника, відповідно до ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» не повідомив державного виконавця про цільове призначення рахунку та не повернув постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Посилання позивача щодо спірних правовідносин на правову позицію викладену в постанові Верховного Суду від 03.10.2019 р. у справі №642/6675/18 є помилковим, оскільки у вказаній постанові встановлені та підтверджені матеріалами справи інші обставини справи, ніж у справі, що розглядається. Переглядаючи судові рішення у справі №642/6675/18, Верховний Суд вказав, що на рахунок, на який накладено арешт, позивачу надходить сума пенсії, з якої вже відраховані 20 % за виконавчими документами, а тому на суми пенсії після утримання з них за постановою державного виконавця відповідного відсотку не може бути звернуте стягненням за законом. При цьому предметом вказаної справи були неправомірні дії банку щодо блокування видачі коштів і розрахунку з банківського рахунку та зобов`язання поновити видачу коштів і виконувати розрахунки з банківського рахунку.

Скаржник посилається на порушення її прав з боку державного виконавця, проте доводи скарги щодо арешту коштів, спрямованих на отримання аліментів, соціальних виплат, спростовуються змістом оскаржуваної постанови, в якій державний виконавець зробив застереження з приводу неможливості здійснювати арешт коштів, які містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Тобто, в разі, якщо банком при виконанні постанови державного виконавця, не було враховано викладене в постанові застереження, державний виконавець не може відповідати за такі дії іншої юридичної особи.

Відповідно до ч.3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За таких обставин суд приходить до висновку про відмову в задоволенні скарги.

Керуючись ст. 447-451 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ :

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Торецького міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Ключенко Наталії Геннадіївни про визнання незаконним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала суду може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, а якщо вона не проголошувалася з дати складання повного її тексту, у порядку, передбаченому підпунктом 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03.10.2017 року.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складений 08.10.2021.

Суддя Є.В.Челюбєєв