Провадження № 2/161/209/21
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2021 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого - судді Пушкарчук В.П.,

при секретарі - Фурман Ю.В.,

за участі: представників позивача - Довгун Н.В., ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Любарт» до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Веремчук Сергій Володимирович про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, припинення права приватної власності та скасування державної реєстрації приватної власності,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма Любарт" (далі - ТзОВ "Фірма Любарт", Позивач) звернулося до суду з позовною заявою про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, припинення права приватної власності та скасування державної реєстрації приватної власності.

Свій позов обґрунтовує тим, що 11.02.2020 року ТзОВ "Фірма Любарт" в особі директора Драганчука Бориса Романовича відчужила на користь фізичної особи ОСОБА_3 нежитлову будівлю приміщення інструментального цеху Б-1 загальною площею 198 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу було посвідчено приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Веремчуком Сергієм Володимировичем. Позивач вказує, що про факт відчуження засновникам ТзОВ "Фірма Любарт" нерухомого майна відомо не було, загальні збори по наданню згоди на відчуження належного товариству нерухомого майна не скликалися. 18.05.2020 року на загальних зборах учасників ТзОВ "Фірма Любарт" було вирішено припинити повноваження директора ОСОБА_4 на підставі його неправомірної поведінки, вчинення ним перешкод засновникам товариства у доступі до товариства та обрано новим директором засновника ОСОБА_5 , котрою було вжито заходів щодо з`ясування факту відчуження нерухомого майна. На думку Позивача, договір купівлі-продажу нерухомого майна є недійсним, оскільки укладений з грубим порушенням норм чинного законодавства, порушує інтереси товариства та суперечить приписам ст. 232 ЦК України. Позивач зазначає, що ОСОБА_4 , будучи представником ТзОВ "Фірма Любарт" в силу закону та статуту, як директор, вступив у зловмисну домовленість із покупцем ОСОБА_3 , при цьому діяв як у власних інтересах, так і в інтересах третіх осіб, нехтуючи інтересами ТзОВ "Фірма Любарт", яку представляв. Позивач стверджує, що предметом відчуження по документах було нерухоме майно, а по факту "повітря", оскільки територія земельної ділянки по АДРЕСА_1 заросла багаторічними насадженнями та є занедбаною. На його думку факт відсутності об`єкта продажу на дату укладення спірного договору підтверджує висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи №101/20 від 14.09.2020 року та покази свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , що були опитані адвокатом Книшем С.В. у порядку Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Вказує, що зловмисна домовленість сторін та намір директора ОСОБА_4 вчинити правочин на шкоду інтересам ТзОВ «Фірма Любарт» проявляється і в тому, що одна із сторін оспорюваного договору (ТзОВ «Фірма Любарт» достовірно не відомо) для того, щоб нотаріально посвідчити такий договір без згоди засновників, замовила у суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_9 висновок (звіт про оцінку вартості майна (об`єкта відчуження), в який умисно внесено завідомо недостовірні дані, зокрема те, що ринкова вартість об`єкта оцінки (об`єкта продажу), площею 198 кв.м. становить 99 400 гривень, тобто об`єкта, якого по факту немає.Зазначає, що ринкова вартість є нереальною для об`єкта нерухомості площею 200 кв.м. у центральній частині м. Луцька, якби він в дійсності був. Розмір такої оцінки був необхідний директору ТзОВ «Фірма Любарт» ОСОБА_4 для того, щоб при відчуженні цього нежитлового приміщення не брати згоди учасників (засновників) товариства. На думку Позивача зловмисна домовленість полягає також в тому, що сторона покупця в майбутньому матиме змогу претендувати на земельну ділянку, необхідну для обслуговування відчуженого за оскаржуваним договором об`єкта нерухомого майна. На підставі викладеного, Позивач просить суд: визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна - нежитлової будівлі приміщення інструментального цеху Б-1, загальною площею 198 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що був укладений 11.02.2020 року між ТзОВ "Фірма Любарт" та ОСОБА_3 та посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Веремчуком Сергієм Володимировичем та зареєстрований в реєстрі за №360; припинити право приватної власності ОСОБА_3 на нежитлову будівлю приміщення інструментального цеху Б-1, загальною площею 198 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та скасувати державну реєстрацію приватної власності ОСОБА_3 на нежитлову будівлю приміщення інструментального цеху Б-1, загальною площею 198 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що була здійснена на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 51084143 від 11.02.2020 року державного реєстратора - приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Веремчука С.В.

Ухвалою від 08 грудня 2020 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі.

10 березня 2021 року від представника Відповідача адвоката Андріяш Наталії Валеріївни надійшов відзив на позовну заяву. В обґрунтування заперечень на позов відповідач зазначає, що майно, передане на підставі договору належало Позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 26.08.2009 року №1271. Майно зареєстроване КП "Волинське обласне бюро технічної інвентаризації" в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 09.07.2009 року за №19260613. На момент укладення оскаржуваного правочину відомості про перебування у власності Продавця ТзОВ "Фірма Любарт" майна були наявні в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Сторона Відповідача зазначає, що жодного доказу наявності зловмисної домовленості двох сторін договору стосовно купівлі-продажу майна сторона Позивача суду не надала. Натомість, на момент укладення договору Директор ОСОБА_4 був наділений необхідним обсягом повноважень та діяв чітко у відповідності до вимог чинного законодавства та установчих документів юридичної особи ТзОВ "Фірма Любарт". Поряд з тим, звертає увагу на те, що жодного доказу, окрім припущень та умовиводів самого Позивача недостовірності висновку про вартість нерухомого майна та наявності зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною суду не надано. Висновок наданий особою, що має відповідну кваліфікацію, що підтверджено документально, містить підпис та печатку оцінювача, а позиція сторони Позивача стосовно внесення недостовірних даних у висновок про вартість майна не має жодного доказового значення в контексті доведеності зловмисної домовленості сторін договору. Також, сторона Відповідача не погоджується із Позивачем з приводу заниженої ринкової вартості об`єкта нерухомості та не погоджується із твердженням, що предметом спірного договору став знищений на момент продажу об`єкт нерухомого майна. Такі твердження, на думку сторони відповідача, є взаємовиключними, оскільки з одного боку позивач стверджує, що вартість об`єкта продажу є заниженою, а з іншого боку зазначає, що об`єкта продажу в момент укладення договору взагалі не існувало. При цьому жодного зв`язку таких фактів з наявністю зловмисної домовленості сторін не наводить. Враховуючи наведене, в задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі.

23 березня 2021 року представником позивача було подано до суду відповідь на відзив на позовну заяву. В обґрунтування своїх заперечень на відзив зазначає, що необхідність у продажі майна товариства, яке не здійснювало жодної господарської діяльності, виникла виключно тоді, коли між засновником ОСОБА_5 та директором ОСОБА_4 виник конфлікт щодо недопущення першої до господарської діяльності товариства (про конфлікт з 2019 року зазначалося у позовній заяві), і є також наслідком поділу майна подружжя за позовом ОСОБА_10 (попереднього засновника) до ОСОБА_5 (нинішнього засновника) в т.ч. і корпоративних прав ТзОВ «Фірма Любарт». Саме відсутність здійснення господарської діяльності товариством протягом останніх майже 10 років, відсутність вчинення будь-яких юридично значимих дій ОСОБА_4 , як директором, на користь товариства, який увесь час працював без заробітної плати, лише додатково підтверджує ту обставину, що вчинений ним правочин після виникнення конфлікту із засновником, був здійсненний за попередньою зловмисною домовленістю з покупцем, та можливо, третіми особами, а тому, не заслуговують уваги доводи представника Відповідача про вчинення правочину в інтересах товариства з метою виконання своїх повноважень, в т. ч. і щодо забезпечення виробничої, господарської діяльності товариства. Представник Відповідача ОСОБА_2 зазначає, що ТзОВ «Фірма Любарт» висновок про вартість підміняє поняттям звіт та застосовує законодавство, що стосується саме вимог до звіту про вартість, а не висновку. Однак, такі доводи є введенням в суд оману, аби якимось чином виправдати законність проведення оцінки вартості «об`єкта нерухомості», що став предметом відчуження. У свою чергу, не заслуговують доводи ОСОБА_2 і в тій частині, що товариство отримало кошти, так як вони надійшли на рахунок товариства, проте частина цих коштів була виведена директором ОСОБА_4 в якості повернення фінансовою допомоги йому ж самому та засновнику ОСОБА_5 , якій фактично такі кошти не поверталися. По даному факту мало місце відповідне звернення в правоохоронні органи. Таким чином, доводи відзиву представника жодним чином не спростовують фактичних обставин справи та доказів, що наявні в матерыалах справи справи та спростовують законність дії сторін оспорюваного правочину щодо нерухомого майна, належного ТзОВ «Фірма Любарт».

Ухвалою від 31 березня 2021 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті.

Ухвалою від 27 липня 2021 було задоволено клопотання представників позивача та застосовано примусовий привід відносно свідка ОСОБА_4 .

У судове засідання свідок ОСОБА_4 не з`явився та надав суду нотаріально посвідчені письмові пояснення свідка.

У судовому засіданні представники Позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_11 позовні вимоги підтримали з мотивів вказаних в позовній заяві.

Представник Відповідача ОСОБА_2 просила суд відмовити в задоволенні позову ТзОВ "Фірма Любарт" з мотивів, викладених у відзиві.

Інші учасники судового провадження у судове засідання не з`явилися, про день, час, місце слухання справи повідомлялись належним чином.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши письмові докази, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 11.02.2020 року між ТзОВ "Фірма Любарт" (ідентифікаційний код юридичної особи - 36064488) та фізичною особою ОСОБА_3 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна (далі - Договір).

Предметом укладеного між ТОВ ТзОВ "Фірма Любарт" (ідентифікаційний код юридичної особи - 36064488) та фізичною особою ОСОБА_3 договору купівлі-продажу стала нежитлова будівля приміщення інструментального цеху Б-1 загальною площею 198,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

За наслідками укладеного між сторонами договору купівлі-продажу державним реєстратором - приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Веремчуком С.В. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 51084143 від 11.02.2020 року.

Згідно з пункту 2.1 Договору купівлі-продажу нерухомого майна купівлю-продаж зазначеного майна сторони за договором здійснюють за 99 400 грн. (дев`яносто дев`ять тисяч чотириста гривень 00 копійок).

Згідно довідки про балансову вартість від 11 лютого 2020 року балансова вартість нежитлової будівлі приміщення інструментального цеху Б-1, загальною площею 198 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 станом на 11.02.2020 року (дата укладення оскаржуваного ТзОВ "Фірма Любарт" договору) становила 22 790, 80 гривень (двадцять дві тисячі сімсот дев`яносто гривень вісімдесят копійок).

Згідно висновку про вартість нежитлової будівлі, приміщення інструментального цеху Б-1 загальною площею 198,0 кв.м. від 11.01.2020 року (ідентифікатор за базою ФДМУ МАЦМОК858523) ринкова вартість об`єкта оцінки складає 99 400 (дев`яносто дев`ять тисяч чотириста) гривень 00 коп.

Судом встановлено, що між сторонами проведено розрахунки за об`єкт нерухомого майна шляхом внесення покупцем ОСОБА_3 на рахунок продавця ТОВ "Фірма Любарт" грошових коштів у визначеному в пункті 2.1. Договору розмірі - 99 400, 00 грн. Факт проведення розрахунків за договором не оспорюються сторонами та стверджується наявною в матеріалах справи випискою АТ "УКРСИББАНК" за 01.02.2020-10.06.2020 р.

Суд встановив, що станом на 11.02.2020 року посаду Директора ТОВ "Фірма Любарт" обіймав ОСОБА_4 , котрий діяв як представник ТзОВ "Фірма Любарт" при укладенні договору купівлі-продажу нерухомого майна.

Щодо встановлення наявності у Директора ТзОВ "Фірма Любарт" ОСОБА_4 повноважень на відчуження від імені ТзОВ "Фірма Любарт" нежитлової будівлі приміщення інструментального цеху Б-1, загальною площею 198 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 суд виходить з наступного.

Згідно із ст. 62 Закону України "Про господарські товариства" виконавчим органом товариства з обмеженою відповідальністю є колегіальний (дирекція) або одноособовий (директор) виконавчий орган. Дирекція (директор) вирішує усі питання діяльності товариства, за винятком тих, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників. Загальні збори учасників товариства можуть винести рішення про передачу частини повноважень, що належать їм, до компетенції дирекції (директора).

Відповідно до ч.4 ст. 62 Закону України "Про господарські товариства" Директор діє від імені товариства в межах, встановлених даним Законом та установчими документами.

Дослідивши установчі документи ТзОВ "Фірма Любарт" суд встановив, що відповідно до пункту 6.24 Статуту (далі- Статут) в редакції, чинній на момент укладення оспорюваного договору, Виконавчим органом Товариства є Директор.

Відповідно до пункту 6.30 Статуту Директор діє від імені Товариства без доручення, укладає договори (угоди, контракти).

Відповідно до пункту 6.32 Статуту Директор без рішення Загальних зборів укладає договори на суму, що не перевищує 100 000,00 (сто тисяч) гривень.

Відтак, виходячи з вартості нежитлової будівлі приміщення інструментального цеху Б-1 загальною площею 198,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , визначеної експертом у розмірі 99 400 (дев`яносто дев`ять тисяч чотириста) гривень 00 коп., балансової вартості приміщення у розмірі 22 790, 80 гривень (двадцять дві тисячі сімсот дев`яносто гривень вісімдесят копійок) суд приходить до висновку, що при укладенні договору купівлі-продажу нерухомого майна від 11 лютого 2020 року Директор Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма Любарт" Драганчук Б.Р. діяв в межах своїх повноважень згідно Статуту Товариства та Закону України "Про господарські товариства".

Стосовно доводів позивача щодо наявності зловмисної домовленості Директора ТзОВ "Фірма Любарт" ОСОБА_4 та ОСОБА_3 суд виходить за наступного. Правовою підставою позову позивачем зазначена стаття 232 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст. 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

Кваліфікація правочину, вчиненого внаслідок зловмисної домовленості, зумовлює доведення та встановлення судом таких умов: від імені однієї із сторін правочину виступав представник; зловмисна домовленість і вчинення правочину з іншою стороною відбулася на підставі наявних повноважень представника; наявність умислу в діях представника щодо зловмисної домовленості; настання несприятливих наслідків для особи, яку представляють; наявність причинного зв`язку між зловмисною домовленістю і несприятливими наслідками для особи, яку представляють. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений із метою завдання шкоди довірителю.

Під зловмисною домовленістю необхідно розуміти умисну змову однієї сторони із представником іншої, проти інтересів особи, яку представляють. Зловмисна домовленість представника з контрагентом особи, що представляють, створює правову ситуацію, коли дійсна воля довірителя, яку повинен утілювати представник, замінюється його власною волею, що суперечить волі довірителя. Саме підміна волі довірителя волею представника і слугує підставою для визнання такого правочину недійсним. Тобто в основу зловмисної домовленості покладено умисні дії представника, який усвідомлював, що вчиняє правочин усупереч інтересам довірителя та бажав (або свідомо допускав) їх настання. При цьому не має значення, від кого виходила ініціатива здійснити змову - від представника чи від другої сторони правочину. Головне, що характеризує цей правочин - наявність усвідомленості і волі другої сторони правочину та представника на здійснення дій усупереч інтересам особи, яку він представляє.

Така позиція висловлена у правовому висновку Верховного Суду України від 28 травня 2009 року у справі № 6-6639вов09, висновку Верховного Суду, викладеному у постановах від 29 серпня 2018 року у справі № 522/15095/15-ц, від 31 жовтня 2018 року в справі № 757/38368/15-ц, 14 листопада 2018 року в справі № 383/1486/15-ц, від 21 листопада 2018 року в справі № 592/3295/16-ц, від 11 вересня 2019 року в справі № 554/10202/13-ц, від 07 серпня 2019 року в справі № 753/7290/17, від 02 грудня 2020 року в справі № 369/419/18, від 23 вересня 2021 року у справі №234/466/20).

Суд не погоджується із доводами Позивача стосовно існування зловмисної домовленості між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , оскільки позивачем не доведено факту настання несприятливих наслідків для ТзОВ "Фірма Любарт" та, відповідно, умисних дій Директора, котрі станом на 11.02.2020 року суперечили б інтересам юридичної особи, яку він представляв.

У висновку судового експерта Сапунової А.І. № 101/20 від 14.09.2020 року, наданого за результатами проведення судової будівельно- технічної експертизи зроблено висновки, котрі стосуються наявних на земельній ділянці з кадастровим номером :31:131:0016, площею 0, 2626 га за адресою: АДРЕСА_1 приміщень, їх технічного стану та орієнтовного періоду демонтажу нежитлових будівель, серед котрих значиться приміщення інструментального цеху Б-1, загальною площею 198 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

На підтвердження аналогічної обставини, а саме фізичної відсутності на момент укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна - приміщення інструментального цеху Б-1, загальною площею 198 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 позивач послався на рішення Виконавчого комітету Луцької міської ради №09.06.2010 р. №374-1 "Про дозвіл на знесення нежитлових будівель на АДРЕСА_1 ТзОВ " Фірма Любарт".

Такі докази, на думку суду, не можуть свідчити про настання у зв`язку з відчуженням майна несприятливих наслідків для продавця - ТзОВ "Фірма Любарт", оскільки у випадку незадовільного стану об`єкта відчуження, його фізичного зносу, руйнування, тощо Продавець отримав реальну оплату вартості майна у розмірі 99 400, 00 грн. Вказане свідчить про отриману юридичною особою вигоду від укладеного правочину та повністю виключає настання несприятливих наслідків для продавця. Відсутність у вказаній правовій конструкції таких елементів як умисел представника, наявність несприятливих наслідків для особи, котру представляють та причинно-наслідковий зв`язок між умислом та наслідками свідчить про відсутність підстав для висновків про зловмисну домовленість представника однієї сторони з другою стороною та визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна.

Відхиляється судом і посилання Позивача на відповідь Луцької міської ради ОСОБА_3 №20-8/132/2021 від 19.07.2021 року, в якій зазначено адресу ОСОБА_4 як доказ зловмисної домовленості сторін. По-перше, відповідь надана ОСОБА_3 Луцькою міською радою датується 19.07.2021 року, а не датою, наближеною до дати укладення договору (11.02.2020 р.). По-друге, в інших письмових доказах, що містяться в матеріалах справи, зокрема в спірному договорі, заявах по суті справи міститься інша адреса ОСОБА_3 . Суд враховує ту осбавтину, що адреса ОСОБА_3 - АДРЕСА_2 зазначається та використовується самою ОСОБА_3 та її представником тоді як адреса - АДРЕСА_3 зазначена як контактна адреса ОСОБА_3 директором Департаменту містобудування, земельних ресурсів та реклами Луцької міської ради у листі про надання інформації. Вказана обставина не може достовірно свідчити про використання ОСОБА_3 даної адреси та підтверджувати таким чином наявність зловмисної домовленості сторін договору купівлі-продажу нерухомого майна. Використання ОСОБА_3 адреси Директора товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма Любарт" ОСОБА_4 не знайшло свого підтвердження в ході розгляду справи, спростовується сукупністю інших, наявних в матеріалах справи доказів та не містить доказового значення при встановленні наявності зловмисної домовленості представника та сторони при укладенні договору купівлі-продажу нерухомого майна.

Як доказ факту зловмисної домовленості Позивач вказує на умисне внесення до висновку про вартість нежитлової будівлі приміщення інструментального цеху Б-1, загальною площею 198 кв.м. завідомо недостовірних даних. Судом встановлено, що 17.08.2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне правопорушення №0000091 за ч.3 ст.353 Кримінального кодексу України.

На думку суду, сам лише факт внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань не є доказом зловмисної домовленості представника однієї сторони з іншою стороною з огляду на те, що в суду відсутні відомості про оголошену будь-якій особі підозру та наявність вироку у даній кримінальній справі.

Суд не бере до уваги долучені до матеріалів справи витяги із публікацій засобів масової інформації, оскільки, на переконання суду, зміст статей не належить до предмету доказування у цій справі. Позивач просить суд визнати недійсним спірний договір на підставі зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною. Проте, суд не вбачає взаємозв`язку між встановленням факту зловмисної домовленості та змістом долучених публікацій засобів масової інформації.

24 вересня 2021 року на адресу суду надійшли нотаріально посвідчені письмові пояснення ОСОБА_4 , котрий при укладенні договору діяв як представник ТзОВ "Фірма Любарт". В наданих суду письмових поясненнях свідок ОСОБА_4 зазначив, що станом на 20.02.2020 року обіймав посаду Директора у ТОВ "Фірма Любарт". Відповідно, усі обов`язки щодо функціонування Товариства, управління Товариством, організації його виробничої, господарської, діяльності, тощо були покладені на нього. Вказує, що згідно Статуту Товариства був наділений правом укладати договори в інтересах Товариства на суму, що не перевищує 100 000, 00 грн. У власності Товариства перебувало ряд об`єктів майна, серед яких і той, що був проданий гр. ОСОБА_3 . Балансова вартість такого майна становила 22 790 грн. 80 коп., що дозволяло йому як Директору укладати стосовно нього договори без проведення Загальних зборів товариства. В письмових поясненнях ОСОБА_4 зазначає, що як Директор був переконаний в економічній обґрунтованості та доцільності укладення такого договору, так як підприємство потребувало коштів. Зазначає, що в будь-які зловмисні домовленості з покупцем майна не вступав, а уклав реальний договір купівлі-продажу, що відповідав інтересам кожної із його сторін. Посилається на ту обставину, що при балансовій вартості приміщення у розмірі 22 790, 80 грн. продав його за 99 400 грн. Про відсутність домовленостей та факту завдання шкоди Товариству також в наданих суду поясненнях зазначила й інша сторона договору купівлі-продажу нерухомого майна - ОСОБА_3 .

Вказане, в сукупності з іншими наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а саме статутом Товариства, довідкою про балансову вартість майна, висновком про вартість майна станом на 11.02.2020 року, на думку суду, свідчить про реальність укладеного між сторонами правочину та недоведеність умислу сторін на настання будь-яких негативних наслідків, для продавця майна як особи котру представляли.

Згідно ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд вважає, що надані докази є достатніми для встановлення усіх обставин, необхідних для вирішення справи по суті.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч.3 ст. 92 ЦК України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою (ст. 207 ЦК України).

У силу приписів ст. 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За наведених обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позову ТзОВ "Фірма Любарт" до ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача: приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Веремчук С.В. про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, оскільки Позивачем не доведено існування умислу в діях директора ОСОБА_4 щодо зловмисної домовленості та настання несприятливих наслідків для ТзОВ "Фірма Любарт".

При цьому, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимоги щодо припинення права приватної власності ОСОБА_3 на нежитлову будівлю приміщення інструментального цеху Б-1, загальною площею 198 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та скасування державної реєстрації приватної власності ОСОБА_3 на нежитлову будівлю приміщення інструментального цеху Б-1, загальною площею 198 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що була здійснена на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 51084143 від 11.02.2020 року державного реєстратора - приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Веремчука С.В., оскільки така вимога є взаємопов`язаною із вимогою про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За наведених обставин, суд вважає понесені позивачем судові витрати залишити за ним.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 81, 253-265 ЦПК України, на підставі ст. ст. 3, 11, 15, 16, 203, 215, 232 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Любарт» до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Веремчук Сергій Володимирович про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, припинення права приватної власності та скасування державної реєстрації приватної власності - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення у повному обсязі складено 11 жовтня 2021 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.П. Пушкарчук