справа №380/715/19
головуючий у суді І інстанції Косович Т.П.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Зиль Т.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватної агрофірми «Промінь» на рішення Тетіївського районного суду Київської області від 15 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватної агрофірми «Промінь» про визнання договору оренди землі недійсним,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року ОСОБА_1 , як спадкоємець за заповітом звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсним договір оренди земельної ділянки № 214 від 17 січня 2014 року щодо земельної ділянки площею 3,0281 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Клюківської сільської ради Тетіївського району Київської області з кадастровим номером: :05:010:0017, укладений між ОСОБА_2 та приватною агрофірмою «Промінь», та скасувати його державну реєстрацію, посилаючись на те, що ОСОБА_2 вказаний договір не укладав, підпис в договорі від його імені поставлений іншою особою.

Рішення Тетіївського районного суду Київської області від 15 квітня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.

Скасовано запис про проведену Реєстраційною службою Тетіївського районного управління юстиції Київської області державну реєстрацію договору оренди від 17 січня 2014 року, укладеного між ОСОБА_2 та Приватною агрофірмою «Промінь» щодо оренди земельної ділянки площею 3,0281 га, яка належала ОСОБА_2 та розташована на території Клюківської сільської ради Тетіївського району Київської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: :05:010:0017.

В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Приватної агрофірми «Промінь» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 7048 грн 40 коп.

Не погоджуючись із указаним рішенням представник Приватної агрофірми «Промінь» - адвокат Кочин С.С. звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у позові.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судове рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Звертає увагу суду, що законодавець виключив з конструкції статті 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» можливість скасування запису про проведену державну реєстрацію прав, у зв`язку з чим задоволення позовної вимоги про скасування записів державного реєстратора не призведе до ефективного захисту прав, а реєстратор, у свою чергу, отримуючи судове рішення про скасування запису, не зможе його виконати. Більше того, структурна побудова Державного реєстру речових прав на нерухоме майно передбачає випадки, коли запис (наприклад, про іпотеку) залишається, але при необхідності провести певні зміни (наприклад, зміну іпотекодержателя) здійснюється реєстраційна дія на підставі рішення державного реєстратора (без внесення нового чи зміни номера запису).

Вказує, що саме такі правові висновки прослідковуються у постановах Верховного Суду, а саме: Касаційного цивільного суду від 16 вересня 2020 року у справі №352/1021/19 та Касаційного господарського суду у постанові від 03 вересня 2020 року у справі №914/1201/19, де суди зазначили, що починаючи з 16 січня 2020 року скасування запису про проведену державну реєстрацію права не може привести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі.

Апеляційна скарга містить посилання на те, що позивачем було обрано неправильний спосіб захисту порушеного права, а правильним та ефективним - буде в даному випадку подання негаторного позову в порядку, передбаченому ст. 391 ЦК України. Попри те, що вимога про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та її повернення прямо не передбачена законодавством, такий спосіб захисту є найефективнішим.

Вказує, що такого ж висновку в подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц.

Також звертає увагу суду, що в обґрунтування розміру понесених витрат в матеріалах справи є квитанція , яка свідчить про сплату судового збору у розмірі 1 536, 80 грн, будь-які додаткові витрати на правову допомогу в матеріалах справи відсутні, та про них не заявляла сторона позивача в судовому засіданні.

Вказує, що в матеріалах справи відсутня заява сторони про розмір витрат так само як і їх розрахунок, а тому розмір витрат є необґрунтований.

Відзив на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надходив.

У судовому засіданні представник відповідача Приватної агрофірми «Промінь» - адвокат Кочин С.С. просив апеляційну скаргу задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про розгляд справи шляхом направлення судової повістки на електронну адресу (а.с. 167-169).

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, що не з`явились, оскільки відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника чи сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 січня 2018 року у справі №907/425/16.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 367 ЦК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково доданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає з огляду на таке.

Як убачається із матеріалів справи, що позивач ОСОБА_1 набув право власності на спірну земельну ділянку площею 3,0281 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Клюківської сільської ради Тетіївського району Київської області з кадастровим номером: :05:010:0017 в порядку спадкування за заповітом, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27 червня 2018 року (а.с.7) та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27 червня 2018 року (а.с.8).

17 січня 2014 року між спадкодавцем позивача ОСОБА_2 та відповідачем ПА «Промінь» було укладено договір оренди даної земельної ділянки строком на 25 років з правом пролонгації, зареєстрований державним реєстратором Реєстраційної служби Тетіївського районного управління юстиції Київської області 15 грудня 2014 року, номер запису про інше речове право 18163143 (копія договору - а.с. 9-10, копія акту визначення меж земельної ділянки та передачі орендарю межових знаків - а.с. 11, копія акту прийому-передачі земельної ділянки - а.с. 12, копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 19 грудня 2014 року - а.с. 13).

Проте із висновку експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 19803-19805/19-32 від 14 серпня 2019 року вбачається, що підпис в договорі оренди землі №214 від 17 січня 2014 року, укладеному між ОСОБА_2 та приватною агрофірмою «Промінь», , щодо оренди земельної ділянки, кадастровий номер :05:010:0017, в графі «Орендодавець ОСОБА_2 » виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою (а.с.140-145).

Беручи до уваги наведений висновок експерта суд першої інстанції встановив, що спірний договір оренди не був укладений, а відтак відмовив у задоволені позову через обрання неефективного (неналежного) способу захисту, що не позбавляє його права заявити негаторний позов про повернення земельної ділянки. В той же час суд першої інстанції визнав доведеними підстави для скасування державної реєстрації договору оренди землі (запису про інше речове право на нерухоме майно), проведеної державним реєстратором. Відмовляючи у задоволенні заяви про застосування наслідків пропуску позовної давності суд першої інстанції вважав такий строк не пропущеним, оскільки вважав, що перебіг строку позовної давності для позивача почався з часу отримання ним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та реєстрації землі в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Однак з такими висновками суду першої інстанції не можна погодитись, оскільки судом першої інстанції не надано оцінки усім наведеним сторонами обставинам та усім доказам, які були надані учасниками спору.

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину.

Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Така позиція відповідає висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В той же час, висновок суду першої інстанції про неукладеність спірного договору оренди землі ґрунтується лише на одному доказі, а саме висновку експерта, яким указано, що підпис від імені ОСОБА_2 у договорі оренди землі №214 від 17 січня 2014 року, що був укладений між ним та відповідачем, виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою.

Разом з тим, як передбачено положеннями ст. 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Відповідач у суді першої інстанції та у доводах апеляційної скарги заперечує проти достовірності цього висновку, оскільки особа, підпис якої досліджувався експертами, померла, тому експерту не були надані умовно-вільні та експериментальні зразки підпису.

Колегія апеляційного суду дослідивши висновок експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 14 серпня 2019 року встановила, що експертам не були надані умовно-вільні та експериментальні зразки підпису, про що зазначено у самому висновку. Також із висновку вбачається, що для порівняльного дослідження були надані вільні зразки почерку та підпису ОСОБА_2 , які містяться у акті обстеження Київського РЕМ від 17 серпня 2002 року; страховому свідоцтві по добровільному страхуванню тварин серія НОМЕР_1 від 11 лютого 1971 року; обліковій картці №15/500 за 1999 рік; квитанції на одержання платежів обов`язкового окладного страхування серії МЕ№072184 від 15 січня 1990 року, квитанції №050936 на приймання неоподаткованих платежів від 06 січня 1990 року та копії заповіту від 27 жовтня 2016 року.

Почеркознавча експертиза - комплекс заходів, що спрямовані на встановлення приналежності почерку рукопису й підпису конкретній людині. Зазвичай застосовується для визначення справжності підпису або виявлення фальсифікації документа.

Основні завдання, перелік питань вирішуваних експертизою, а також порядок проведення почеркознавчої експертизи визначено Науково-методичними рекомендаціями з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5 (глава 1 розділу I).

Для проведення досліджень орган (особа), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), повинен(на) надати експерту вільні, умовно-вільні та експериментальні зразки почерку (цифрових записів, підпису) особи, яка підлягає ідентифікації.

Вільними зразками є рукописні тексти, рукописні записи (буквені та цифрові), підписи, достовірно виконані певною особою до відкриття кримінального провадження, провадження в справах про адміністративні правопорушення, цивільних, адміністративних чи господарських справах і не пов`язані з їх обставинами.

Умовно-вільними є зразки почерку, виконані певною особою до відкриття провадження у справі, але пов`язані з обставинами цієї справи, або виконані після відкриття провадження у справі, але не в зв`язку з її обставинами.

Експериментальні зразки почерку - це такі, що виконані за завданням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), у зв`язку з призначенням даної експертизи.

При цьому вільні зразки по змозі повинні відповідати об`єкту, який досліджується, за часом виконання, за видом матеріалів письма (папір, олівець, кулькова ручка тощо), за формою документа (накладні, відомості тощо), за його змістом та цільовим призначенням. Якщо текст (підпис), що досліджується, виконано друкованими літерами або спеціальним шрифтом, слід по змозі надати вільні зразки аналогічного характеру.

Як убачається із матеріалів справи експертам для порівняльного дослідження були надані вільні зразки почерку та підпису, які не відповідають об`єкту, який досліджується, за часом виконання, на що звертав увагу відповідач та надав суду докази того, що найближчий за часом виконання зразок, а саме підпис ОСОБА_2 на копії заповіту від 27 жовтня 2016 року, також є самостійним об`єктом дослідження експертів у іншій цивільній справі про визнання заповіту недійсним.

Таким чином, висновок експертів не може бути визнаний як беззаперечний доказ, що усуває будь-які сумніви щодо неукладення померлим оспорюваного договору оренди землі, без урахування інших доказів, які надані були сторонами до матеріалів справи.

Так, самим позивачем до справи надані були акт про визначення меж земельної ділянки та передачу орендарю на зберігання межових знаків в межах Клюківської сільської ради Тетіївського району Київської області від 17 січня 2014 року та акт прийому-передачі земельної ділянки від 17 січня 2014 року. Указані акти містять підпис ОСОБА_2 . Справжність підпису на вказаних документах не спростована. Зміст указаних актів свідчить про передання орендодавцем та приймання орендарем земельної ділянки площею 3,0281 згідно з договором оренди від 17 січня 2014 року №214.

Позивачем також у позові зазначено обставини про наявність у ОСОБА_2 іншої земельної ділянки, яка також була надана в оренду відповідачеві згідно з договором оренди від 12 вересня 2012 року за №116. Відповідно до висновку експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Кропивницького відділення від 18 лютого 2019 року №265/266/19-27 встановлено, що підпис від імені ОСОБА_2 у договорі оренди землі №116 від 12 вересня 2012 року, виконаний самим ОСОБА_2 .

Отже спадкодавець позивача мав за життя дві земельні ділянки, щодо яких наявні договори про передачу цих земельних ділянок в оренду відповідачеві, підпис на одному із яких визнано виконаним ОСОБА_2 .

Крім того, відповідачем надані відомості про сплату орендарем та отримання орендодавцем орендної плати як у натуральному так і грошовому виразі. Підпис орендодавця у цих відомостях також не спростований.

Позивачем також не надані докази у спростування заперечень відповідача, що за життя спадкодавець позивача не оспорював факт укладення спірного договору оренди земельної ділянки. Не надано також доказів, що спірна земельна ділянка використовувалась самостійно спадкодавцем, чи взагалі ніким не використовувалась.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Колегія апеляційного суду вважає, що наведена сукупність доказів, які були надані як позивачем так і відповідачем, є більш переконливою на підтвердження обставини укладення спірного договору оренди, а саме те, що за життя спадкодавець позивача не заперечував та не оспорював факт укладення договорів оренди належних йому земельних ділянок з відповідачем, зокрема договору оренди №214, підписав акти до цього договору, надання відповідачем доказів виконання договірних зобов`язань щодо сплати орендної плати та прийняття орендної плати орендодавцем, невстановлення обставин, що спірна земельна ділянка використовувалась спадкодавцем у інший спосіб, аніж передача в оренду відповідачеві, а також не встановлення обставин, що спадкодавець не був обізнаний про наявність орендних правовідносин з відповідачем щодо використання спірної земельної ділянки. Указана сукупність доказів є більш переконливою порівняно з одним висновком експерта, що спростовує підпис спадкодавця на оспорюваному договорі оренди, при цьому почеркознавча експертиза була проведена після смерті орендодавця, за відсутності умовно-вільних та експериментальних зразків підпису для порівняння та вільних зразків почерку та підпису, які б відповідали об`єкту, який досліджувався, за часом виконання.

Крім того, відповідно до ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Позивач є спадкоємцем (правонаступником) сторони правочину. У відповідності до ч. 1 ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Таким чином, права та обов`язки позивача є тотожними правам та обов`язкам сторони правочину - його спадкодавця. Спадкоємець має права та обов`язки сторони правочину, тому не може вважатися «іншою заінтересованою особою» в розумінні ч.5 ст.216 ЦК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент його смерті.

Жодних обставин, які свідчать про порушені права спадкодавця позивача внаслідок укладення спірного договору у позові не наведено. Позивач указує лише на порушення його прав як спадкоємця щодо розпорядження набутим у спадщину майном.

Ураховуючи наведене колегія апеляційного суду дійшла висновку, що позовні вимоги щодо неукладення спірного договору оренди та порушення прав позивача є недоведені, відтак підстави для задоволення позовних вимог також про скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки також відсутні.

Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, та приймаючи до уваги, що відповідачем приватною агрофірмою «Промінь» були понесені судові витрати за подання апеляційної скарги у розмірі 2 305,20 грн (Т.2, а.с.147), та що судом ухвалюється рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд приходить до висновку, що понесені відповідачем судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача.

Керуючись статтями 367 - 369, 372, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Приватної агрофірми «Промінь» задовольнити.

Рішення Тетіївського районного суду Київської області від 15 квітня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь Приватної агрофірми «Промінь» () 2 305 (дві тисячі триста п`ять) грн 20 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба