Провадження № 2/760/1785/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2021 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва

у складі головуючого - судді Аксьонової Н.М.,

з участю секретаря судового засідання Вовченка М.Д.,

представника відповідача Офісу Генерального прокурора - Одуденко В.В.,

представника третьої особи Київської міської прокуратури - Салкова Р.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Київська міська прокуратура, про припинення обтяження нерухомого майна,

В С Т А Н О В И В :

24 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Печерського районного суду міста Києва з позовом до Генеральної прокуратури України, в якому просить припинити правовідношення з обтяження квартири за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом скасування запису про обтяження №33225837 в ДРРП на нерухоме майно від 22.10.2010 року.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що 14 вересня 2019 року вона набула у власність квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала раніше боржнику ОСОБА_2 та яка не була реалізована на торгах, то ж стягувач ОСОБА_1 залишила за собою непродане майно, що підтверджується свідоцтвом про придбання нерухомого майна від 14 вересня 2019 року, реєстр №1508. 14 вересня 2019 року за нею було також зареєстровано право власності на вказану квартиру у ДРРП на нерухоме майно, що підтверджується витягом з ДРРП №181038672. Однак, згідно інформації з ДРРП на нерухоме майно, довідка №189208944 від 18.11.2019 року про реєстрацію обтяжень, запис №33225837 від 22.10.2010 року, Генеральною прокуратурою України на підставі постанови б/н, виданої 14.10.2010 про накладення арешту на майно, вказана вище квартира була обтяжена арештом нерухомого майна, який був накладений на майно ОСОБА_2 . Вказала, що вона є власником цієї квартири, а тому існуюче обтяження створює їй, як власнику, перешкоди у здійсненні права на розпорядження квартирою.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 квітня 2020 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Печерського районного суду міста Києва Соколова О.М.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 30 квітня 2020 року цивільну справу було передано на розгляд до Солом`янського районного суду міста Києва за підсудністю.

30 липня 2020 року справа надійшла до Солом`янського районного суду міста Києва та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 квітня 2020 року передана для розгляду судді Солом`янського районного суду міста Києва Жовноватюк В.С.

Ухвалою від 12 серпня 2020 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

19 січня 2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій представник відповідача вказав, що провадження у справі підлягає закриттю, оскільки скасування арешту на майно у даній справі необхідно здійснювати в порядку кримінального судочинства.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу справ між суддями від 03 лютого 2021 року визначено для розгляду цієї справи головуючого суддю Аксьонову Н.М.

Ухвалою суду від 10 лютого 2021 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження та призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні.

01 березня 2021 року за клопотанням представника відповідача було залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Київську міську прокуратуру.

Ухвалою суду від 18 травня 2021 року судом було витребувано докази у Голосіївському районному суді м. Києва, а саме інформацію щодо кримінального провадження (кримінальної справи) № 49-2544 (судова справа №2601/17517/12) в рамках якої накладено арешт на майно, що є предметом спору у даній справі.

В підготовче судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи без її участі.

Представники відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, просили закрити провадження у справі, оскільки спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а питання щодо скасування арешту на майно позивача необхідно вирішувати в порядку кримінального судочинства.

З`ясувавши доводи та аргументи сторін, обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, дослідивши зібрані у справі докази, суд прийшов до таких висновків.

Відповідно до ч.2 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про: 1) залишення позовної заяви без розгляду; 2) закриття провадження у справі; 3) закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Згідно п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у параграфі 24 свого рішення від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" зазначив, що фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін "суд, встановлений законом" у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення.?У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Відповідно до вимог ст.2 Цивільного процесуального кодексу України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватно-правовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних особистих прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства,? а, по-друге, суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є зазвичай фізична особа (стаття 19 ЦПК України).

Як вбачається зі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, що не відбулися, від 14 вересня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ляшуком О.В., зареєстрованого в реєстрі за №1508, Дворяшиній Н,М, належить на праві власності майно, що складається з трикімнатної квартири загальною площею 65 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №189208944 від 18 листопада 2019 року міститься запис про обтяження №33225837 від 22 жовтня 2010 року, внесений на підставі постанови Генеральної прокуратури України про накладення арешту на майно від 14 жовтня 2010 року.

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора), в якому просить припинити правовідношення з обтяження квартири за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом скасування запису про обтяження №33225837 в ДРРП на нерухоме майно від 22.10.2010 року, оскільки існуюче обтяження створює їй, як власнику, перешкоди у здійсненні права на розпорядження квартирою.

Так, судом було встановлено, що Генеральною прокуратурою України 29 серпня 2008 року порушено кримінальну справу №49-2544 за фактами зловживання службовим становищем та службового підроблення службовими особами ВАТ "Європейський банк розвитку та заощаджень" за ознаками злочинів, передбачених ч.2 ст.364, ч.2 ст.366 КК України, а 17 серпня 2010 року заступник начальника слідчого відділу Генеральної прокуратури Іщук В.С., розглянувши матеріали кримінальної справи №49-2544, порушив кримінальну справу відносно ОСОБА_2 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.205 КК України.

Постановою про об`єднання кримінальних справ в одне провадження від 25 серпня 2010 року кримінальну справу №49-2544 об`єднано в одне провадження із кримінальною справою відносно ОСОБА_2 і присвоєно кримінальній справі №49-2544.

14 жовтня 2010 року у кримінальній справі№49-2544 заступником начальника 1-го слідчого відділу Головного управління з розслідування особливо - важливих справ Генеральної прокуратури України Іщуком О.С. було накладено арешт на житлові квартири, що належать на праві приватної власності ОСОБА_2 , в тому числі й на квартиру, що розташована за адресою АДРЕСА_1 .

Кримінальна справа №49-2544 за звинуваченням працівників ВАТ "Європейський банк розвитку та заощаджень" ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.28, ч.2 ст.264-1, ч.3 ст.28, ч.2 ст.355 КК України; ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.28, ч.2 ст.364-1, ч.3 ст.28, ч.2 ст.366, ч.3 ст.358, ч.3 ст.28, ч.4 ст.358 КК України; ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.28, ч.2 ст.364-1, ч.5 ст.27, ч.3 ст.28, ч.2 ст.364-1, ч.3 ст.28, ч.2 ст.366, ч.5 ст.27, ч.3 ст.28, ч.2 ст.366, ч.3 ст.28, ч.3 ст.358, ч.3 ст.28, ч.4 ст.358 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.28, ч.2 ст.364-1, ч.5 ст.27, ч.3 ст.28, ч.2 ст.364-1, ч.3 ст.28, ч.2 ст.366, ч.5 ст.27, ч.3 ст.28, ч.2 ст.366, ч.3 ст.28, ч.3 ст.358, ч.3 ст.28, ч.4 ст.358 КК України; ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.28, ч.2 ст.364-1, ч.5 ст.27, ч.3 ст.28,ч.2 ст. 364-1, ч.3 ст.28, ч.2 ст.366, ч.5 ст.27, ч.3 ст.28, ч.2 ст.366, ч.3 ст.28, ч.3 ст.358, ч.3 ст.28, ч.4 ст.358 КК України; ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.28, ч.2 ст.364-1, ч.3 ст.28, ч.2 ст.366, ч.3 ст.28, ч.3 ст.358, ч.3 ст.28, ч.4 ст.358 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.28, ч.2 ст.364-1, ч.3 ст.28, ч.2 ст.366, ч.3 ст. 28, ч.3 ст.358, ч.3 ст.28, ч.4 ст.358 КК Укркаїни; ОСОБА_10 у вчиненні злочинів передбачених ч.3 ст.28, ч.2 ст.364-1, ч.3 ст.28, ч.2 ст.366, ч.3 ст.28, ч.3 ст. 358, ч.3 ст.28, ч.4 ст.358 КК України; ОСОБА_2 у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.27, ч.3 ст.28, ч.2 ст.364-1, ч.5 ст.27, ч.3 ст.28, ч.2 ст.366, ч.3 ст.28, ч.3 ст.358, ч.3 ст.28, ч.4 ст.358, ч.3 ст.28, ч.2 ст. 205 КК України; ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.367 КК України; ОСОБА_12 у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.27, ч.1 ст.366, ч.3 ст.358 КК України; ОСОБА_13 у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.27, ч.1 ст.366, ч.3 ст. 358 КК України, 06 вересня 2012 року направлено для розгляду по суті до Голосіївського районного суду міста Києва.

Як вбачається з відповіді Голосіївського районного суду міста Києва №2601/17517/12 від 01 липня 2021 року, наданої на виконання ухвали Солом`янського районного суду міста Києва від 18.05.2021 року, дійсно у провадженні Голосіївського районного суду міста Києва побуває кримінальна справа№2601/17517/12 про обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.27 ч.3 ст.28 ч.2 ст.364-1, ч.5 ст.27 ч.3 ст.28 ч.2 ст.366, ч.3 ст.28 ч.3 ст.358, ч.3 ст.28 ч.4 ст.358, ч.3 ст.28 ч.2 ст.205 КК України (та інших осіб). Кримінально справа перебуває на стадії судового розгляду. У справі заявлено чотири цивільні позови до службових осіб ВАТ «Європейський банк розвитку та заощаджень». Питання щодо скасування арешту на майно, в тому числі і на квартиру АДРЕСА_2 , судом не вирішувалося.

Таким чином, судом встановлено, що арешт на житлові квартири, в тому числі за адресою: АДРЕСА_1 , було накладено у кримінальній справі №49-2544 постановою заступника начальника 1-го слідчого відділу Генеральної прокуратури України від 14 жовтня 2010 року, як на майно, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , з метою забезпечення заявлених у справі цивільних позовів на підставі статті 126 Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року у редакції, яка була чинною на момент вчинення процесуальної дії.

Згідно зі статтею 126 КПК України 1960 року забезпечення цивільного позову та можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії, де б це майно не знаходилось, а також шляхом вилучення майна, на яке накладено арешт. Накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.

Пунктом 9 розділу ХІ "Перехідні положення" Кримінального процесуального кодексу України від 13 квітня 2012 року (далі - КПК України 2012 року) визначено, що запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно з пунктами 7 та 8 частини першої статті 324 КПК України 1960 року, постановляючи вирок, суд повинен вирішити, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов, на чию користь та в якому розмірі, і чи підлягають відшкодуванню збитки, заподіяні потерпілому, а також кошти, витрачені закладом охорони здоров`я на його стаціонарне лікування, якщо цивільний позов не був заявлений; що зробити з майном, описаним для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна.

У порядку, передбаченому статтею 411 КПК України 1960 року, суди вправі вирішувати питання, які виникають при виконанні вироку, зокрема щодо виконання вироку у частині цивільного позову чи конфіскації майна.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 30 липня 2020 року у справі №344/11831/18, у разі, якщо арешт на майно накладено в порядку, передбаченому КПК України 1960 року, особа, яка вважає, що такими діями порушено її право на майно, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, а останнє не закрито, має право звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту в порядку кримінального судочинства. Такий порядок захисту права на майно є ефективним, оскільки забезпечить відновлення права власника або іншого володільця майна, на яке був накладений арешт слідчим суддею у кримінальному провадженні.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 727/2878/19 (провадження № 14-516цс19).

Таким чином, оскільки арешт на майно (квартиру) накладено в кримінальному провадженні за правилами КПК України 1960 року, а кримінальна справа, в якій накладено арешт на спірне майно, не закрита і справа перебуває на розгляді в Голосіївському районному суді міста Києва, питання про зняття такого арешту повинно розглядатися за правилами кримінального судочинства.

Враховуючи викладене, провадження у даній справі необхідно закрити на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись статтями 2, 19, 200, 255, 256, 258-260, 353-355 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Київська міська прокуратура, про припинення обтяження нерухомого майна - закрити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо або через відповідний суд до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Солом`янського районного

суду міста Києва Н.М. Аксьонова