Ухвала

Іменем України

04 жовтня 2021 року

м. Київ

справа № 524/524/20

провадження № 61-15317ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 20 квітня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 19 серпня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця Виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича, ОСОБА_2 про визнання недійсними електронних торгів та скасування протоколу проведення електронних торгів, скасування акта про реалізацію предмета іпотеки, скасування свідоцтва про реалізацію предмета іпотеки та державної реєстрації,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив: визнати недійсними електронні торги (реєстраційний номер лота 395724), що відбулися 09 січня 2020 року, з продажу однокімнатної квартири АДРЕСА_1 ; скасувати: протокол проведення електронних торгів від 09 січня 2020 року № 459718, акт про реалізацію предмета іпотеки від 21 січня 2020 року, свідоцтво про реалізацію предмета іпотеки від 24 січня 2020 року, видане приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Марченко Н. А. за реєстровим № 307; скасувати державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 197493802, від 24 січня 2020 року, вчинену приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Марченко Н. А., про реєстрацію права власності за ОСОБА_2 .

Позов ОСОБА_1 мотивовано тим, що 11 вересня 2007 року між ним і Відкритим акціонерним товариством Акціонерним банк «Укргазбанк» (далі - ВАТ АБ «Укргазбанк») було укладено кредитний договір № 209к-ф. Цього ж дня в забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між ним та банком було укладено договір іпотеки № 209к-ф, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 , яка належить йому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 11 вересня 2007 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Веселовським А. Г. за реєстровим № 9952. 20 вересня 2007 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» і ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 209 к-ф, за умовами якого ОСОБА_3 зобов`язався перед банком відповідати за виконання позичальником ( ОСОБА_1 ) зобов`язань за кредитним договором. Заочним рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 10 березня 2016 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором від 11 вересня 2007 року № 209 к-ф в загальній сумі 15 332,87 доларів США. На підставі вказаного заочного рішення суду 13 серпня 2019 року приватним виконавцем Скрипником В. Л. було відкрито виконавче провадження № 59781519, в ході якого було реалізовано вказану вищеквартиру за 206 700 грн. Приватний виконавець Скрипник В. Л. реалізував його майно без належних на те підстав, оскільки заочне рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 10 березня 2016 року є предметом розгляду судом апеляційної інстанції. Крім того, починаючи з кінця 2016 року з його заробітної плати здійснюється погашення суми заборгованості за кредитним договором. Він втратив оригінал договору купівлі-продажу від 11 вересня 2007 року та отримав його дублікат 10 грудня 2019 року за реєстровим № 4440. Реалізація належної йому квартири на електронних торгах відбулася з порушенням порядку їх проведення, оскільки згідно із заявкою на реалізацію арештованого майна у зведеному виконавчому провадженні № 59797471 від 25 жовтня 2019 року в розділі вказання правовстановлюючого документу зазначено - договір купівлі-продажу від 11 вересня 2007 року, який ним було втрачено. Приватним виконавцем було порушено порядок звернення стягнення на майно, незаконно реалізовано його власність, не перевірено факт реєстрації права власності на підставі дубліката договору купівлі-продажу, не перевірено факт скасування заочного рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 10 березня 2016 року, а тому електронні торги, проведені 09 січня 2020 року Державним підприємством «СЕТАМ» (далі - ДП «СЕТАМ»), з реалізації квартири АДРЕСА_1 є недійсними.

Рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 20 квітня 2021 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 19 серпня 2021 року, в задоволенні позову відмовлено.

Судові рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що позивач не надав належних доказів на підтвердження наявності порушень, які могли вплинути на результати електронних торгів або призвести до порушення його прав і законних інтересів, а електронні торги з примусової реалізації арештованого майна - предмета іпотеки - однокімнатної квартири АДРЕСА_1 були проведені з дотриманням Закону України «Про виконавче провадження» та положень Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5 (далі - Порядок реалізації арештованого майна). Скасування заочного рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 10 березня 2016 року не впливає на законність проведення електронних торгів, оскільки примусове виконання судових рішень, здійснювалося приватним виконавцем в межах зведеного виконавчого провадження № 59797471, до складу якого входить, крім виконавчого провадження № 59781519 з примусового виконання згаданого заочного рішення, ще й виконавче провадження № 59783604 з примусового виконання рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 22 жовтня 2012 року у справі № 2-2894/12 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором від 11 вересня 2007 року № 209 к-ф в загальній сумі 20 188,22 доларів США та судового збору в розмірі 806,82 грн. Не заслуговують на увагу також доводи заявника щодо одночасного здійснення відрахувань з його заробітної плати, оскільки такі відрахування здійснювалися не приватним виконавцем, а Автозаводським відділом державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) за період з 2016 по 2019 роки.Доводи ОСОБА_1 про те, що приватним виконавцем було реалізовано єдине належне йому житло, спростовуються матеріалами справи. В ході проведення виконавчих дій приватним виконавцем встановлено, що боржник не проживає за адресою: АДРЕСА_1 (реалізоване майно). Фактичним місцем його проживання є АДРЕСА_4 .

13 вересня 2021 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 20 квітня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 19 серпня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Касаційна скарга подана на підставі пункту 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що його доказова база і доводи були грубо проігноровані апеляційним судом, який залишив поза увагою обставини, якими обґрунтовувалися його заперечення, правовідносини сторін, які випливають з цих обставин, і правові норми, які підлягають застосуванню до таких правовідносин. Так, суд апеляційної інстанції проігнорував безперервну сплату ним грошових коштів на виконання його кредитних зобов`язань з листопада 2016 року. Також апеляційний суд встановив місце його фактичного проживання без посилання на належні докази та взявши до уваги виконавчі дії приватного виконавця Скрипника В. Л. щодо фактичного місця проживання. Крім того, суд апеляційної інстанції проігнорував судову практику у подібних правовідносинах, так як у постановах Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15, від 25 листопада 2015 року у справі № 6-1749цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-1981цс16 роз`яснено, що підставою для задоволення позову про визнання прилюдних торгів недійсними є наявність не лише порушення норм закону під час проведення торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює. Наведене також узгоджується з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 24 квітня 2020 року у справі № 552/2774/19 та від 23 грудня 2020 року у справі № 639/7253/18.

Касаційне провадження не підлягає відкриттю з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої та абзацу 1 частини другої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Судами встановлено, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника В. Л. перебували виконавчі провадження: № 59783604 з примусового виконання виконавчого листа Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області № 2-2894/12 від 04 лютого 2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором від 11 вересня 2007 року № 209 к-ф в загальній сумі 20 188,22 доларів США та 806,82 грн судового збору; № 59781519 з примусового виконання виконавчого листа Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 14 червня 2016 року № 524/9582/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором від 11 вересня 2007 року № 209 к-ф в загальній сумі 15 332,87 доларів США.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника В. Л. від 13 серпня 2019 року виконавчі провадження № 59783604 та № 59781519 об`єднано у зведене виконавче провадження № 59797471.

Того ж дня відповідно до статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1 . Вказані постанови направлені рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою боржника, яка вказана у виконавчому документі.

В ході проведення виконавчих дій 28 серпня 2019 року приватним виконавцем Скрипником В. Л. винесено постанову про опис та арешт майна боржника ОСОБА_1 , якою описано та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить боржнику і є предметом договору іпотеки.

У зв`язку з тим, що протягом десяти днів сторони не дійшли згоди щодо вартості описаного майна боржника, приватним виконавцем 12 вересня 2019 року винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні та залучено для проведення оцінки арештованого майна Приватне підприємство «Центр незалежної оцінки та експертизи».

07 жовтня 2019 року Приватним підприємством «Центр незалежної оцінки та експертизи» складено звіт № 720 про незалежну оцінку спірного нерухомого майна, згідно з яким ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 становить 226 600 грн.

11 жовтня 2019 року сторонам виконавчого провадження було направлено повідомлення про визначення вартості майна боржника за вих. № 6137, яке було отримано боржником особисто 25 жовтня 2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 682.

25 жовтня 2019 року приватним виконавцем підготовлено та направлено до ДП «СЕТАМ» заявку на реалізацію арештованого майна у зведеному виконавчому провадженні № 59797471 для формування відповідного лоту в СЕТАМ.

29 жовтня 2019 року в СЕТАМ сформовано лот № 384927 з реалізації нерухомого майна - предмета іпотеки - однокімнатної квартири АДРЕСА_1 . Торги призначено на 28 листопада 2019 року.

28 листопада 2019 року електронні торги з реалізації лоту № 384927 не відбулися у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів, про що складено протокол № 448373 проведення електронних торгів.

Оскільки іпотекодержатель не скористався своїм правом придбати предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх вимог в рахунок ціни майна, ДП «СЕТАМ» було проведено уцінку майна та сформовано лот № 395724. Торги призначено на 09 січня 2020 року.

09 січня 2020 року відбулися електронні торги з примусової реалізації арештованого майна - предмета іпотеки - однокімнатної квартири, розташованої по АДРЕСА_1 . Згідно з протоколом про проведення електронних торгів від 09 січня 2020 року № 459718 зазначене майно було придбано переможцем торгів ОСОБА_2 за ціною 206 700 грн.

Після повного розрахунку переможця торгів за придбане майно приватним виконавцем видано акт про реалізацію предмета іпотеки від 23 січня 2020 року, який отримано боржником 29 січня 2020 року.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивач не надав належних доказів на підтвердження наявності порушень, які могли вплинути на результати електронних торгів або призвести до порушення його прав і законних інтересів, а електронні торги з примусової реалізації арештованого майна - предмета іпотеки - однокімнатної квартири АДРЕСА_1 були проведені з дотриманням Закону України «Про виконавче провадження» та положень Порядку реалізації арештованого майна.

У постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 3-242гс16 викладено правовий висновок про те, що при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити, чи мало місце порушення вимог Порядку та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів.

У постанові Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року у справі № 668/5633/14-ц також викладено правовий висновок про те, що головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому, окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів, повинні бути йпорушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15, від 25 листопада 2015 року у справі № 6-1749цс15, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-2988цс15, від 29 червня 2016 року у справах № 6-370цс16 та № 6-547цс16, від 29 листопада 2017 року у справі № 6-231цс17.

Таким чином, висновки судів попередніх інстанцій узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду та Верховного Суду України у подібних правовідносинах, зокрема й з правовими висновками, на які посилається заявник у своїй касаційній скарзі (постанови Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15, від 25 листопада 2015 року у справі № 6-1749цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-1981цс16 та постанови Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 24 квітня 2020 року у справі № 552/2774/19 та від 23 грудня 2020 року у справі № 639/7253/18).

Доводи касаційної скарги і посилання заявника на зазначені постанови Верховного Суду та Верховного Суду України зводяться до незгоди з установленими судами обставинами і оцінкою доказів, оскільки суди дали оцінку обставинам, на які позивач посилався в позовній заяві та апеляційній скарзі як на підставу для задоволення своїх вимог, зокрема: щодо втрати ним правовстановлюючого документа на квартиру і видачу його дубліката, обґрунтовано вказавши, що юридичний факт належності квартири на праві власності позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 11 вересня 2007 року не змінився у зв`язку з видачею йому дубліката; щодо скасування заочного рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 10 березня 2016 року, зазначивши, що вказане рішення суду було чинне на час проведення електронних торгів, а його скасування не впливає на законність проведення електронних торгів, оскільки вони були проведені в межах зведеного виконавчого провадження № 59797471, до складу якого входить, окрім виконавчого провадження № 59781519 з примусового виконання заочного рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 10 березня 2016 року, також і виконавче провадження № 59783604 з примусового виконання рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтаської області від 22 жовтня 2012 року у справі № 2-2894/12 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором від 11 вересня 2007 року № 209 к-ф в загальній сумі 20 188,22 доларів США та судового збору в розмірі 806,82 грн, в межах якого здійснювалися виконавчі дії; щодо проведення відрахування із заробітної плати позивача, вказавши, що таке відрахування проводилося не приватним виконавцем, а Автозаводським відділом державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) за виконавчим листом Автозаводського районного суду міста Кременчука від 14 червня 2016 року № 524/9582/15-ц, виданим на примусове виконання заочного рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 10 березня 2016 року; щодо того, що спірне нерухоме майно є єдиною власністю позивача, зазначивши, що з наявних у справі доказів встановлено, що фактичним місцем проживання позивача є квартира АДРЕСА_7 .

Отже, доводи касаційної скарги зводяться до необхідності здійснення переоцінки доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України не може бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77-80, 89, 367 ЦПК України. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Із змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, Верховний Суд вже викладав у своїх постановах висновки щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до таких висновків.

В постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) Велика Палата Верховного Суду вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів».

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення Європейського суду з прав людини від 23 жовтня 1996 року у справі «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), пункти 37, 38 рішення Європейського суду з прав людини від 19 грудня 1997 року у справі «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Виходячи з викладеного, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження у справі не підлягає окремому розгляду заява ОСОБА_1 про зупинення дії та виконання постанови Полтавського апеляційного суду від 19 серпня 2021 року.

Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 20 квітня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 19 серпня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця Виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича, ОСОБА_2 про визнання недійсними електронних торгів та скасування протоколу проведення електронних торгів, скасування акта про реалізацію предмета іпотеки, скасування свідоцтва про реалізацію предмета іпотеки та державної реєстрації

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко