Постанова

Іменем України

29 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 390/1304/18

провадження № 61-5077св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Відродження»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Відродження» на постанову Кропивницького апеляційного суду від 13 лютого 2019 року у складі колегії суддів: Голованя А. М., Карпенка О. Л., Мурашка С. І.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2018 року товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Відродження» (далі - ТОВ «Агрофірма «Відродження») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання поновленим договору оренди землі.

Позов мотивовано тим, що 18 вересня 2006 року між ТОВ «Агрофірма «Відродження» та ОСОБА_1 було укладено договір оренди земельної ділянки площею 5,35 га строком на 10 років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Державна реєстрація договору оренди здійснена 13 жовтня 2006 року, відтак дія договору закінчувалася 13 жовтня 2016 року.

26 серпня 2016 року та 05 червня 2018 року господарство звернулося до орендодавця із листами-повідомленнями з пропозицією поновити договори оренди цих земельних ділянок. До листів-повідомлень було долучено додаткові угоди, в яких прописувались основні пункти договору.

Однак, на час подання позову від відповідача не надходили заяви ні про погодження, ні заперечення проти укладення додаткової угоди до договору, що змусило звернутись з відповідним позовом до суду.

ТОВ «Агрофірма «Відродження» просило визнати поновленим договір оренди земельної ділянки до 13 жовтня 2026 року на тих самих умовах, що зазначені в договорі оренди землі укладеним 18 вересня 2006 року між ТОВ «Агрофірма «Відродження» та ОСОБА_1 , який зареєстровано у КРВ КРФ ДП «ЦДЗК при Держкомземі України» про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 13 жовтня 2006 року за № 174.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області

від 11 грудня 2018 року позов задоволено.

Визнано поновленим до 13 жовтня 2026 року на тих самих умовах, що зазначені в договорі, договір оренди землі укладений 18 вересня 2006 року між

ТОВ «Агрофірма «Відродження» та ОСОБА_1 , який зареєстрований у КРВ КРФ ДП «ЦДЗК при Держкомземі України» про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 13 жовтня 2006 року за № 174.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Агрофірма «Відродження» судовий збір в сумі 1 762,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що з метою реалізації переважного права на поновлення договору оренди ТОВ «Агрофірма «Відродження» до закінчення строку дії договору у визначений сторонами строк повідомило орендодавця про свій намір скористатись правом укладення договору на новий строк і до свого листа-повідомлення додало проект додаткової угоди, проте орендодавець своєчасно не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення, тому відповідно до вимог статті 33 Закону України «Про оренду землі»порушене право підлягає захисту у визначений позивачем спосіб.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 13 лютого 2019 року, з урахуванням ухвали Кропивницького апеляційного суду від 19 лютого 2019 року про виправлення описки, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 11 грудня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Стягнуто з ТОВ «Агрофірма «Відродження» на користь ОСОБА_1

2 643,00 грн на відшкодування судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що ТОВ «Агрофірма «Відродження» не виконало необхідних для поновлення договору оренди умов визначених Законом України «Про оренду землі» та договором оренди. Сторони відповідно до укладеної між ними 23 вересня 2016 року додаткової угоди до договору оренди припинили орендні відносини у 2017 році. В матеріалах справи відсутні відомості про те, що в 2017 року, відповідно до положень пункту 5 договору оренди від 18 вересня 2006 року, ТОВ «Агрофірма «Відродження» не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору, направляло лист-повідомлення про намір продовжити його дію. Не надано таких доказів і в суді апеляційної інстанції. Направлення ТОВ «Агрофірма «Відродження» на адресу ОСОБА_1 у 2016 та 2018 роках листів-повідомлень про поновлення договору оренди немає правового значення.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

11 березня 2019 року ТОВ «Агрофірма «Відродження» через засоби поштового зв?язку подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Кропивницького апеляційного суду від 13 лютого 2019 року та залишити в силі рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 11 грудня 2018 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом порушено вимоги статті 33 Закону України «Про оренду землі», статей 3, 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Висновок апеляційного суду щодо відсутності підстав для поновлення договору оренди землі, з посиланням на додаткову угоду від 23 вересня 2016 року, є безпідставним, оскільки підписана між сторонами додаткова угода

від 23 вересня 2016 року не пройшла державну реєстрацію згідно правил Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Судом першої інстанції, з врахуванням правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 18 січня 2018 року у справі

№ 702/624/15-ц та від 10 квітня 2018 року у справі № 594/376/17-ц, встановлено і матеріалами справи підтверджується наявність всіх обставин, з якими закон пов?язує можливість поновлення договору оренди землі в порядку частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі». Навіть якби сторони і продовжили строк дії договору до 2017 року, то позивач все-таки дотримався вимог статті 33 Закону України «Про оренду землі», оскільки 26 серпня 2016 року направив відповідачці лист про намір скористатися своїм переважним правом на поновлення договору оренди з проектом додаткової угоди, який відповідачкою не підписаний, а відповіді на лист не надано.

Доводи інших учасників справи

25 квітня 2019 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв?язку подала до Верховного Суду відзив, у якому просить касаційну скаргу ТОВ «Агрофірма «Відродження» залишити без задоволення, а постанову Кропивницького апеляційного суду від 13 лютого 2019 року залишити без змін.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 25 березня 2019 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Кіровоградського районного суду Кіровоградської області.

17 квітня 2019 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 23 грудня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ

08 лютого 2020 року набрав чинності Закону України від 15 січня 2020 року

№ 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ТОВ «Агрофірма «Відродження» на постанову Кропивницького апеляційного суду від 13 лютого 2019 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого

2020 року.

Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Фактичні обставини справи

18 вересня 2006 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Агрофірма «Відродження» укладено договір оренди землі № 154, згідно якого ОСОБА_1 передала ТОВ «Агрофірма «Відродження» в оренду строком на 10 років, земельну ділянку, площею 5,35 га, розташовану на території Червоноярівської сільської ради Кіровоградського району та області.

Даний договір зареєстрований у КРВ КРФ ДП «ЦДЗК при Держкомземі України» про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 13 жовтня 2006 року за № 174.

22 серпня 2016 року ТОВ «Агрофірма «Відродження» направило ОСОБА_1 поштою лист № 22/08-10 цінним листом про намір поновити строк дії вказаного договору оренди землі та проект додаткової угоди про поновлення терміну дії договору оренди землі.

23 вересня 2016 року між сторонами укладено додаткову угоду до договору оренди № 154 від 18 вересня 2006 року.

Згідно умов додаткової угоди до договору оренди № 154 від 18 вересня

2006 року, сторони домовилися про продовження договору оренди спірної земельної ділянки строком до завершення циклу польових робіт в 2017 року, із сплатою орендної плати в 2016 та 2017 роках у розмірі 5 % від нормативної грошової оцінки. Після збору врожаю в 2017 році орендар (ТОВ «Агрофірма «Відродження») надає орендодавцю ( ОСОБА_1 ) у користування земельну ділянку № НОМЕР_1 , а сам продовжує користуватися раніше орендованою ділянкою № НОМЕР_2 .

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55).

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

За правилами частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відступаючи від висновків, зроблених Верховним Судом у складі Судової палати з розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду, викладених в постанові від 10 вересня 2018 року у справі № 920/739/17, Велика Палата Верховного Суду у постановах від 22 вересня

2020 року у справі № 313/350/16-ц (провадження № 14-97цс20) та від 22 вересня 2020 року у справі № 159/5756/18 (провадження № 14-99цс20) зробила такі висновки, від яких не відступила у постанові від 31 серпня 2021 року у справі

№ 903/1030/19 (провадження № 12-4гс21).

Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України (далі - ЗК України), Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі (статті 1, 2 Закону України «Про оренду землі»).

Частиною третьою статті 792 ЦК України встановлено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Земельний кодекс України визначає основні засади регулювання земельних відносин, зокрема, порядок передачі земельних ділянок в оренду (стаття 124). Проте саме Законом України «Про оренду землі» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, врегульовано відносини, що виникають між власником земельної ділянки та іншими особами в зв`язку із передачею її у користування та володіння, в тому числі конкретизовано та деталізовано особливості та порядок укладення договору оренди землі, його істотні умови, основні права та обов`язки його сторін, порядок зміни, припинення та поновлення такого договору.

Стаття 33 Закону України «Про оренду землі» має назву «Поновлення договору оренди землі» та передбачає, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі) (частина перша цієї статті).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі (частина друга статті 33 зазначеного Закону).

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди (частина третя статті 33 цього Закону).

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється (частина четверта статті 33 вказаного Закону).

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення (частина п`ята статті 33 Закону України «Про оренду землі»).

Частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку (частина восьма статті 33 цього Закону).

Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді (частина дев`ята статті 33 вказаного Закону).

У разі зміни межі або цільового призначення земельної ділянки поновлення договору оренди землі здійснюється у порядку одержання земельної ділянки на праві оренди (частина десята статті 33 зазначеного Закону).

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що статтею ЗЗ Закону України «Про оренду землі» було визначено алгоритм дій орендаря та орендодавця за наявності наміру поновити договір оренди землі та визначено певні правові запобіжники для захисту орендаря, як більш уразливої сторони в цих правовідносинах, від умисного й безпідставного ухилення орендодавця від продовження орендних правовідносин за відсутності для цього підстав та за наявності добросовісної поведінки орендаря. При цьому законодавець ототожнив поняття «переважне право на укладення договору оренди землі на новий строк» та «поновлення договору оренди землі», використовуючи конструкцію «поновлення договору оренди землі» як для підстави такого поновлення, передбаченої частинами першою-п`ятою, так і для підстави, передбаченої частиною шостою цієї статті, що свідчить про їх логічну послідовність.

Так, дійсний орендар, який добросовісно виконував свої обов`язки за договором оренди землі, має переважне право перед іншими особами на продовження цих орендних правовідносин. Маючи такий намір, він (орендар) зобов`язаний до закінчення строку оренди землі (у строки, визначені частиною другою статті 33 вказаного Закону) повідомити про це орендаря та надіслати проект додаткової угоди. Мета такого повідомлення - запобігання укладення орендодавцем договору оренди з іншою особою у зв`язку з відсутністю в нього інформації про наявність наміру в дійсного орендаря продовжувати орендні правовідносини. При цьому таке завчасне повідомлення з надсиланням проекту додаткової угоди є передумовою для зміни сторонами умов договору оренди під час його поновлення (укладення на новий строк). Орендодавець, розглянувши у місячний термін таке повідомлення і проект додаткової угоди, за необхідності узгодивши з орендарем істотні умови, зобов`язаний або укласти додаткову угоду про поновлення договору оренди землі, або повідомити орендаря про наявність обґрунтованих заперечень щодо поновлення договору оренди землі шляхом надсилання листа-повідомлення про прийняте рішення (частини перша - п`ята статті 33 Закону України «Про оренду землі»).

У разі, якщо орендодавець протягом одного місяця після закінчення строку договору оренди землі не надіслав орендареві такого листа-повідомлення про наявність заперечень щодо поновлення договору, про яке йшлося вище, а орендар продовжував користуватися земельною ділянкою після його закінчення, то такий договір вважатиметься поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, без можливості внесення змін до умов договору оренди (частина шоста статті 33 Закону України «Про оренду землі»).

При цьому додаткова угода про поновлення договору оренди землі має бути укладена в обов`язковому порядку, а за наявності відмови чи ухилення орендодавця від її укладення після дотримання усіх перелічених вище умов - орендар може оскаржити такі дії орендодавця в судовому порядку.

Тобто виникненню в орендодавця обов`язку прийняти рішення про поновлення договору оренди землі або про наявність заперечень щодо такого поновлення договору з надсиланням відповідного листа-повідомлення має передувати звернення орендаря з повідомленням про намір продовжити орендні правовідносини, до якого має бути додано проект додаткової угоди. Факт порушення орендодавцем місячного терміну для направлення орендареві листа-повідомлення про прийняте ним рішення у відповідь на вчасно надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди дає орендареві підстави розраховувати на можливість поновлення договору оренди землі в силу закону, а саме частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі»). І саме у такому випадку відсутність листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі можна кваліфікувати як «мовчазну згоду» орендодавця на поновлення договору та той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 594/376/17-ц (провадження № 14-65цс18), від 21 листопада 2018 року у справі № 530/212/17 (провадження № 14-330цс18), згідно з яким для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов`язки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди.

З матеріалів справи відомо, що 22 серпня 2016 року ТОВ «Агрофірма «Відродження» направило ОСОБА_1 поштою лист № 22/08-10 цінним листом про намір поновити строк дії вказаного договору оренди землі та проект додаткової угоди про поновлення терміну дії договору оренди землі.

23 вересня 2016 року між сторонами укладено додаткову угоду до договору оренди № 154 від 18 вересня 2006 року.

Згідно умов додаткової угоди до договору оренди № 154 від 18 вересня

2006 року, сторони домовилися про продовження договору оренди спірної земельної ділянки строком до завершення циклу польових робіт в 2017 році, із сплатою орендної плати в 2016 та 2017 роках у розмірі 5 % від нормативної грошової оцінки. Після збору врожаю в 2017 році орендар (ТОВ «Агрофірма «Відродження») надає орендодавцю ( ОСОБА_1 ) у користування земельну ділянку № НОМЕР_1 , а сам продовжує користуватися раніше орендованою ділянкою № НОМЕР_2 .

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі

№ 322/1178/17 (провадження № 14-338цс19), зроблено висновок про те, що

«… Метою укладення будь-якого цивільного правочину є отримання певних правових наслідків через реалізацію сторонами своїх суб`єктивних прав та обов`язків. Правочин, укладений без наміру створення правових наслідків, які ним обумовлені, є фіктивним».

Укладаючи 23 вересня 2016 року додаткову угоду до договору оренди № 154 від 18 вересня 2006 року, сторони узгодили, що строк дії договору оренди між сторонами буде продовжено до 2017 року, але між сторонами не було досягнуто домовленості щодо продовження цього договору після 2017 року.

Таким чином, сторони відповідно до укладеної між ними додаткової угоди припинили орендні відносини у 2017 році, а відтак заявлені позовні вимоги ТОВ «Агрофірма «Відродження» є безпідставними, оскільки ОСОБА_1 не надавала згоди щодо продовження строку користування орендарем земельною ділянкою.

Отже, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо визнання договору оренди поновленим, хоча з невірних правових підстав.

Висновки за результатом розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.(частина перша статті 412 ЦПК України).

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частини друга та третя статті 412 ЦПК України).

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів дійшла висновку, що постанова Кропивницького апеляційного суду від 13 лютого

2019 року підлягає зміні в мотивувальній її частині з підстав, зазначених у цій постанові.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Відродження» задовольнити частково.

Постанову Кропивницького апеляційного суду від 13 лютого 2019 року змінити у мотивувальній частині, виклавши її у редакції цієї постанови.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: С. Ю. Бурлаков
А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун