Справа № 310/635/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2021 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі: головуючого судді: Вайнраух Л.А., за участі секретарки судового засідання: Соколової О.В., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Бердянськ в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін (учасників справи), цивільну справу №310/635/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором ,-

за відсутності сторін та їх представників, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача за довіреністю Бовкунний І.С. в інтересах позивача засобами поштового зв`язку 21.01.2021 звернувся до суду із зазначеним позовом, за змістом якого просить стягнути на користь позивача з відповідача заборгованість за кредитним договором № від 23.06.2017 у сумі 38 066, 32 гривень, а саме: за основною сумою боргу - 16 162,04 гривні, за відсотками - 890,13 гривень, за щомісячними процентами (плата за управління кредитом) - 11 556,56 гривень, за пенею - 9 457,59 гривень.

За змістом позову, 23.06.2017 відповідач подала до ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» (первісного кредитора) заяву № від 23.06.2017 на отримання кредиту, підписанням якої підтвердила згоду, що ця заява, разом з умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» становлять кредитний договір між вказаними сторонами, а також, що отримала примірник кредитного договору та погодила отримання шляхом роздрукування з веб-сайту кредитодавця умови отримання кредитів.

09.12.2019 між ТОВ «ФК «ЦФР» та позивачем укладено договір відступлення прав вимоги №20191209, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ЦФР» передає (відступає) позивачу за плату, а позивач приймає належні ТОВ «ФК «ЦФР» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, укладеними між ТОВ «ФК «ЦФР» і боржниками (портфель заборгованості).

Згідно з п. 1.2 Договору відступлення прав вимоги, внаслідок передачі (відступлення) портфеля заборгованості за цим договором , позивач заміняє ТОВ «ФК «ЦФР» у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості та відповідно вказані у Реєстрі Боржників та набуває прав грошових вимог ТОВ «ФК «ЦФР» за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами.

Відповідно до реєстру боржників за кредитними договорами, укладеними між позичальником та ТОВ «ФК «ЦФР» - додатку №1 до Договору відступлення прав вимоги №20191209 від 09.12.2019, позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 38 066,32 гривень, з яких за основною сумою боргу - 16 162,04 гривні, за відсотками - 890,13 гривень, за щомісячними процентами (плата за управління кредитом) - 11 556,56 гривень, за пенею - 9 457,59 гривень.

Позивач також стверджує, що відповідно до п.6.2.3 Договору, права вимоги переходять до нього з моменту підписання сторонами цього договору, після чого ТОВ «ФК «ЄАПБ» стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості. При цьому, виконання сторонами договору умов, що визначені цим пунктом, є необхідною та достатньою підставою для оформлення відступлення права вимоги. Додаткового оформлення відступлення прав вимоги не вимагається.

Як вказано у п. 3.1 Договору, ТОВ «ФК «ЦФР» гарантує, що йому належить право вимоги за портфелем заборгованості до боржників, зазначених у реєстрі боржників.

Позивач стверджує також, що на виконання п. 6.6 Договору та ст. 521-514, 516 ЦК України відповідач за допомогою поштового листування повідомлений про відступлення права вимоги.

Крім того, за умовами основного зобов`язання, позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. Проте, відповідачка своїх зобов`язань не виконала, припинила повернення коштів у передбачені кредитним договором строки, тому відповідно до ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України позивач скористався правом вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилась, та сплати процентів. У зв`язку із істотними порушеннями умов кредитного договору, позивачем на адресу ОСОБА_1 надіслано повідомлення про порядок погашення заборгованості по кредитному договору та включення персональних даних відповідача до бази персональних даних разом з вимогою про погашення загальної суми боргу.

Згідно з п.7.2 Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР», до вимог, що виникають з кредитного договору або у зв`язку із ним, застосовується позовна давність у 10 років.

Із посиланням на норми ст.516, 1082 ЦК України, позивач наголошує, що відповідачка не мала перешкод для виконання зобов`язання з повернення коштів, як первісному кредитору, що вважалось би належним, так і на рахунок позивача, в разі отримання вказаного вище повідомлення. Крім того, за змістом п. 6.4 договору, у випадку, якщо з моменту переходу до позивача права вимоги ТОВ «ФК «ЦФР» отримало від боржника грошових коштів в рахунок відшкодування боргу, первісний кредитор зобов`язаний перерахувати їх на рахунок позивача протягом 5 банківських днів з моменту отримання, таким чином, позивач був би обізнаний про настання таких обставин.

Проте, оскільки зобов`язання відповідача не виконані, з 09.12.2019 позивачем не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій за кредитним договором, із посиланням на ст. 509, 512, 526, 530, 549, 599, 610-612, 625 ЦК України, позивач просить задовольнити позов у вказаній сумі та відповідно до наведеного розрахунку.

Підтверджень витрат, пов`язаних із розглядом справи, у сумі 1 135,00 гривень (на витребування, огляд доказів за їх місцезнаходженням, забезпечення доказів), позивачем не надано.

Ухвалою судді від 10.02.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розглядати її в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. Згідно з ухвалою відповідачу визначено строк на подання відзиву та роз`яснено, що відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі його ненадання у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Представник позивача за довіреністю Ткаченко М.М. в судове засідання не з`явилась, за змістом клопотань, останнє за вх.№ від 20.08.2021, відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України просить розглядати справу без участі сторони позивача, оскільки особиста участь представника позивача потребує додаткових витрат, підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі на підставі наявних доказів.

Відповідачка та її представник адвокат Вовненко І.В. в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи ОСОБА_1 повідомлялась належним чином. Згідно з заявою, вх.№ від 23.09.2021, адвокат Вовненко І.В. просить розглядати справу без участі сторони відповідача, у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Копія ухвали судді про прийняття позовної заяви та відкриття провадження, із копією позовної заяви отримана ОСОБА_1 03.03.2021, про що свідчить поштове повідомлення, наявне у матеріалах справи.

29.06.2021 від сторони позивача надійшла відповідь на відзив у даній справі. Так, за її змістом, відповідачем не надано доказів подання відзиву у даній справі у передбачений 15-денний строк, тому, за відсутності належних підтверджень, на підставі ст.126 ЦПК України його необхідно залишити без розгляду. Дотримання строку на подання відповіді на відзив до суду обґрунтовано строком отримання відзиву стороною позивача (22.06.2021, з урахуванням святкового та вихідних днів).

Як вказує позивач, та обставина, що позичальник не отримала повідомлення, не позбавляє її обов`язку погашення заборгованості, оскільки ОСОБА_1 мала право на погашення заборгованості первісному кредитору, й таке виконання є належним. Проте, після зміни кредитора у зобов`язанні сплати з боку позичальника на користь жодного з кредиторів не відбувалось. Також, представник позивача із посиланням на ч.1,2 ст. 516 ЦК України наголошує, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом відповіді на відзив, 12.05.2021 на адресу позивача надійшов лист від ОСОБА_1 , в якому в порушення норми ст. 5 ЗУ «Про звернення громадян» відсутнє місце проживання, тому лист залишений без відповіді внаслідок неможливості ідентифікації ініціатора звернення. Повторно заява від відповідача із врахуванням наведеного не надходила.

За твердженнями сторони позивача, прямим доказом отримання відповідачкою кредитних коштів є бухгалтерська довідка, додана до позовної заяви, на суму перерахування, яка дорівнює 5 996,40 гривень. Крім того, у відзиві відповідач визнає, що отримала переказ у сумі 10 003,60 гривень від первісного кредитора, й, власне, відповідачем неодноразово здійснено погашення заборгованості на виконання кредитного договору. Позивач наголошує, що сума кредиту 18 915,17 гривень включає первісний процент (2%) у сумі 320,00 гривень.

Крім того, у первісному договорі жодної несправедливої умови відносно споживача послуг на переконання позивача не передбачено, підписанням кредитного договору позичальник засвідчила своє ознайомлення із нормами ст.12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» тощо, застережень або зауважень з боку позичальника щодо неповного розуміння або незгоди з умовами договору під час його підписання й користування кредитними коштами не подано. До відома споживача у необхідному обсязі доведена інформація щодо умов кредитування відповідно до ч.4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Представник позивача наголошує, що черговість погашення кредиту визначена в умовах отримання кредитів та інших послуг від первісного кредитора (розділ 6), часткові сплати грошових коштів відповідачкою розподілялись саме відповідно до наведених положень Умов, тому норма ст. 534 ЦК України застосуванню не підлягає. Інші доводи тотожні тим, що наведені у позовній заяві.

За змістом відзиву, датованого 19.07.2021, вх.№ від 19.07.2021, ОСОБА_1 не визнає позовні вимоги в повному обсязі. Наголошує на порушення строку на подання відзиву, оскільки самостійно звернулась до позивача зі зверненням про надання доказів, проте, отримала відмову.

Натомість, судом встановлено, що із відповідною заявою ОСОБА_1 звернулась до позивача у травні 2021 року, у цьому ж місяці отримала відповідь про те, що звернення залишено без розгляду, що, зокрема, видно з додатків до відзиву й до відповіді на відзив.

Тому, суд з цього приводу приймає доводи позивача щодо порушення строків на подання відзиву, адже поважних причин, які не дозволяли б своєчасно, у визначений судом строк, подати його до матеріалів справи, суду не доведено.

Так, за змістом ч.3,4 ст. 174 ЦПК України підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексом випадках. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Як врегульовано ч.7 ст.178 ЦПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Відповідно до ч.1 ст.278 ЦПК України (у справах, що розглядаються в порядку спрощеного позовного провадження) відзив подається протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Саме такий строк визначений судом у даній справі. Відповідно, враховуючи вимоги ч.8 ст.178 ЦПК України, внаслідок ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне право суду закріплено ч.2 ст.191 ЦПК України.

Ухвалою суду від 19.07.2021 клопотання сторони відповідача про витребування доказів задоволено, в порядку витребування доказів зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» надати до суду: - оригінал договору права відступлення права вимоги від 09.12.2019, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» із оригіналом (повним текстом) реєстру боржників до зазначеного договору, - детальний розрахунок штрафу/пені у сумі 9 457,59 гривень із зазначенням, на підставі якого документа нараховано штраф/пеню й передбачено порядок його стягнення. Судове засідання відкладено внаслідок необхідності витребування нових (додаткових) доказів. Роз`яснено, що зазначені докази уповноваженій на виконання ухвали особі необхідно надати до наступного судового засідання, а також, що особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.

Так, 13.09.2021 до суду надійшла заява представника позивача від 08.09.2021 на виконання ухвали про витребування доказів, за змістом якої на даний час ведеться активна претензійно-позовна робота по стягненню кредитної заборгованості по вищевказаному договору про відступлення прав вимоги, у зв`язку із чим надання позивачем до суду оригіналу договору відступлення прав вимоги №20191209 від 09.12.2019 та оригіналу реєстру боржників за кредитними договорами, укладеними між позичальником та ТОВ «ФК «ЦФР» - додатку №1 до договору не є можливим. В додатку міститься інформація щодо великої кількості боржників, що є банківською таємницею, розкриття якої має здійснюватися у визначеному законом порядку. Із посиланням на п. 7 кредитного договору (паспорт кредиту), позивач зазначає порядок нарахування, викладений у вказаному пункті договору та загальний розмір пені - 9 457,59 гривень, наявний у розрахунку заборгованості. Додатково наголошено, що після укладення правочину з відступлення права вимоги позивачем не здійснювались інші нарахування за кредитним договором. Детального розрахунку пені не надано.

23.09.2021 представник відповідача адвокат Вовненко І.В. у зв`язку з наданням позивачем заяви від 08.09.2021 на виконання вимог ухвали від 19.07.2021 ставить під сумнів відповідність поданих позивачем копій договору відступлення права вимоги від 09.12.2019, укладеного між ТОВ «ФК «ЦФР» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» та реєстру боржників до зазначеного договору оригіналам й просить застосувати норму ч.6 ст.95 ЦПК України, не брати наданий доказ до уваги.

Відповідно до ч.6 ст.95 ЦПК України якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Суд враховує це положення при розгляді справи, а також позицію сторони відповідача з цього приводу, проте, вважає за доцільне оцінити всі наявні докази у їх сукупності та взаємозв`язку, із врахуванням загальних положень про докази та доказування, оскільки позивачем первісно копії вказаних доказів надавались у якості додатків до позовної заяви.

Крім того, 19.07.2021 стороною відповідача подано заяву про застосування позовної давності до позовної вимоги про стягнення пені в порядку ст.261 ЦК України. Так, у разі, якщо суд дійде висновку про законність та обґрунтованість позовної вимоги про стягнення з боржника ОСОБА_1 пені у сумі 9 457,59 гривень, відповідачка заявляє про застосування судом позовної давності до цієї позовної вимоги із врахуванням положень п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, відповідно до якої до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Відповідач наголошує, що між нею та первісним кредитором не досягнуто згоди щодо збільшення строку позовної давності у десять років, адже нею не підписано умови отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР», зокрема, п. 7.2. Підписані позичальником заява № від 23.06.2017 на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» і паспорт кредиту №1911297 від 23.06.2017 не містять домовленості про збільшення строку позовної давності. За змістом заяви, позивач міг довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, після укладення договору про відступлення прав вимоги від 09.12.2019, отже, перебіг позовної давності у цих правовідносинах починається з 10.12.2019 і сплинув 10.12.2020.

Тому на підставі ч.4 ст. 267 ЦК України відповідачка просить відмовити у задоволенні позову в цій частині.

Інших процесуальних дій у справі судом не вчинено за відсутності відповідних клопотань, зустрічної позовної заяви у даній справі не подано.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Розглянувши позовну заяву із наявними письмовими доказами на підтвердження вимог та заперечень сторін, з урахуванням наведеного вище стосовно відзиву та виконання ухвали суду про витребування доказів, суд дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню у зв`язку із таким.

Відповідно до заяви № від 23.06.2017 на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР», за підписом відповідачки (позичальника), ОСОБА_1 згодна із тим, що підписаний паспорт кредиту №1911297 від 23.06.2017 містить умови укладеного нею кредитного договору, а ця заява разом з паспортом кредиту (включно з його наступними змінами) та з умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР», становлять кредитний договір між ТОВ «ФК «ЦФР» та нею, як позичальником. Умови кредитного договору, зокрема, про сукупну вартість кредиту, їй роз`яснені та зрозумілі. Крім того, відповідачка ознайомлена з кредитним договором до його укладення і згодна з усіма його умовами, її примірник заяви та паспорту кредиту отримала, умови отримання кредитів від ТОВ «ФК «ЦФР» згодна отримувати шляхом роздрукування з веб-сайта кредитодавця; ОСОБА_1 зобов`язується виконувати кредитний договір, регулярно ознайомлюватись з його змінами на зазначеному веб-сайті. В якій редакції умови викладені на сайті на час укладення договору, чи змінювались вони та в який спосіб, належних та допустимих доказів суду не надано.

Окремо позичальником надано письмову згоду на обробку персональних даних, засвідчена копія якої наявна у справі.

Крім того, за даними копії паспорту кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» №1911297 від 23.06.2017, кредитодавцем за яким є ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень», позичальником - відповідачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , у ньому викладено основні умови кредитування. Так, сума кредиту 18 915,17 гривень.

За змістом паспорту строк кредитування - 36 (без зазначення одиниці виміру), мета - на будь-які законні цілі, спосіб на строк надання - безготівковим шляхом, протягом 3 банківських днів від дня укладення договору, без забезпечення кредиту.

У паспорті наведена й інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для позичальника: початковий % - 2% від 320,00 гривень, щомісячні % - 3,19 % від суми кредиту згідно з графіком платежів, річні % - 11,99 % від суми боргу за договором. Пільгового періоду за умовами договору немає. Загальна сума витрат за кредитом - 25 806,56 гривень, орієнтовна вартість кредиту для позичальника за весь строк користування - 44 401,73 гривня, реальна річна процентна ставка - 45,48%. Умовами паспорту, в якому міститься підпис позичальника, встановлено також, що пеня дорівнює подвійній обліковій ставці НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, але не більше 15% від суми прострочення - за прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів. Штраф за порушення умов виконання зобов`язання не передбачений, проте, у разі тривалого прострочення позичальником зобов`язань за кожний календарний місяць передбачено сплату неустойки у фіксованій сумі.

Розділом 8 паспорту передбачено право споживача відмовитись від договору про споживчий кредит протягом 14 календарних днів у порядку та на умовах, визначених ЗУ «Про споживче кредитування», достроково повернути кредит без будь-якої додаткової плати. Крім того, умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятись від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту, будуть залежати від оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача.

Відповідно до даних бухгалтерської довідки (а.с.8), сума перерахованих коштів становить 5 996,40 гривень. Проте, дати транзакції, відправника коштів, отримувача, валюти зобов`язання не зазначено.

Надані позивачем Умови отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР», які наявні у справі в редакції від 30.03.2015, затверджені наказом генерального директора ТОВ «ФК «ЦФР» від 08.05.2015 №6, без засвідчення підписом відповідачки ОСОБА_1 , зокрема, підтверджень ознайомлення із змістом розділу 3 (проценти), 4 (пеня), 5 (виконання грошових зобов`язань), 6 (черговість погашення вимог) та п. 7.2 (збільшення позовної давності до десяти років) у цій або іншій редакції (в разі наявності) не надано.

Відповідно до наявної довідки від 02.01.2020, №4148831- SG, ОСОБА_1 оформила кредит у ТОВ «ФК «ЦФР», кредитний договір № від 23.06.2017 на загальну суму 18 915,17 гривень, які видано клієнту згідно з зазначеним кредитним договором та заяви клієнта. Крім того, ОСОБА_1 в рахунок повернення заборгованості за наведеним вище кредитним договором сплачено в період з 14.07.2017 до 03.09.2019 - 12 825,67 гривень, до яких включено, зокрема, у різні дати, річні проценти, щомісячні проценти, заборгованість за тілом кредиту, дострокове погашення. При цьому, процентних ставок, за якими відбувалось списання заборгованості, з розрахунку не вбачається. Станом на 09.12.2019 (момент відступлення права вимоги) за даними вказаної довідки сума несплаченого боргу - 24 202,48 гривень, пеня та неустойка - 9 457,59 гривень. При цьому, сума дострокового погашення - 38 066,32 гривні.

Крім того, у справі наявний розрахунок заборгованості, здійснений станом на 09.12.2019, відповідно до якого сума простроченої заборгованості з кредитом - 16 162,04 гривні, простроченої заборгованості за відсотками - 890,13 гривень, простроченої сплати за щомісячні проценти (управління кредитом) - 11 566,56 гривень, за штрафом/пенею - 9 457,59 гривень. У розрахунку процентні ставки, порядок розрахування відсотків, щомісячних процентів, пені й штрафу не наведені.

Судом також встановлено, що 09.12.2019 між ТОВ «ФК «ЦФР» та позивачем ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення прав вимоги №20191209, у відповідності до умов якого кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні кредиторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками (портфель заборгованості).

Згідно з п. 1.2 Договору відступлення прав вимоги, внаслідок передачі (відступлення) портфеля заборгованості за цим договором, новий кредитор заміняє кредитора у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості та відповідно вказані у Реєстрі Боржників та набуває прав грошових вимог кредитора за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами. Як вказано у п. 3.1 Договору, ТОВ «ФК «ЦФР» гарантує, що йому належить право вимоги за портфелем заборгованості до боржників, зазначених у реєстрі боржників.

Відповідно до п. 6.2.3 Договору, права вимоги переходять до нового кредитора з моменту підписання сторонами цього договору, після чого новий кредитор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості. При цьому виконання сторонами договору умов, що визначені цим пунктом, є необхідною та достатньою підставою для оформлення відступлення права вимоги. Додаткового оформлення відступлення прав вимоги не вимагається.

Крім того, за змістом п. 6.4 договору, у випадку, якщо з моменту переходу до нового кредитора права вимоги, кредитор отримав від боржників / державної виконавчої служби будь-яку суму грошових коштів в погашення заборгованості боржників, кредитор зобов`язаний перерахувати вказану суму новому кредиторові протягом 5 банківських днів з моменту її отримання.

Копія договору відступлення прав вимоги №20191209, наявна у справі, не відображає його повної редакції, зокрема, п. 5.2.5, на який наявне посилання у відповіді на відзив, у наданій копії відсутній. Інший примірник копії договору наданий на виконання ухвали суду про витребування доказів. Так, у розділі 5 цього примірнику договору п. 5.2.5 також не зазначено, оскільки він містить лише 1 пункт (5.1).

Відповідно до наданої копії витягу з реєстру боржників за кредитними договорами, укладеними між позичальником та ТОВ «ФК «ЦФР» - додатку №1 до Договору відступлення прав вимоги №20191209 від 09.12.2019, позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 38 066,32 гривень за кредитним договором № від 23.06.2017, з яких за основною сумою боргу - 16 162,04 гривні, за відсотками - 890,13 гривень, за щомісячними процентами (плата за управління кредитом) - 11 556,56 гривень, за пенею - 9 457,59 гривень. Витяг не засвідчений підписами сторін, сформований представником позивача Бовкунним І.С. 21.01.2021 із проставлянням його підпису та дати.

Витяг, наданий на виконання ухвали суду про витребування доказів, суд не приймає як такий, що не відповідає положенням ч.1 ст. 79 ЦПК України, тобто, не є достовірним доказом, оскільки до копії вочевидь внесені зміни, шляхом виключення переліку боржників, фрагментарно наведено посилання на окремому аркуші на дані щодо відповідачки ОСОБА_1 із зазначенням сум заборгованості та окремим листом під трьома пустими графами із порядковими номерами 2348-2350 наведено реквізити із підписами та печатками посадових осіб ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», а також окремо - копія листа з посвідчувальним написом, при цьому, копія не прошита та не засвідчена належним чином, що дозволяє зробити висновок про належність засвідчення копії всього документа в цілому та його відповідність вимогам ст.76, 79, 80, 95 ЦПК України.

Судом встановлено, що 23.12.2019 позивачем на виконання п.6.6 договору відступлення прав вимоги сформовано повідомлення про відступлення права вимоги на адресу відповідачки, проте, доказів надіслання та отримання не надано. За змістом договору відправлення має бути здійснено простою кореспонденцією.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходить з таких норм чинного законодавства.

За загальним правилом ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених ч.2 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Суд при розгляді справи застосовує правовий зміст норм, які регулюють загальні умови, строки виконання зобов`язань учасниками цивільних правовідносин, правові наслідки їх порушень, зокрема, ст. 509, 525-527, 599, 610, 611, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України. Крім того, на дані правовідносини, поширюються положення про договір (ст. 626-629, 631 ЦК України) та положення Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч.1 ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1,2 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Главою 73 розділу І книги 5 ЦК України врегульовує положення, що стосуються договору факторингу. Так, згідно з ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно з ч.1,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків.

Згідно з положеннями ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За нормою ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, судом враховується позиція Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 03.07.2019 у цивільній справі №342/180/17, пр. 14-131цс19.

Враховуючи зміст ст.633, 634 ЦК України та наведеної позиції, суд виходить з того, що споживач фінансових послуг лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Оскільки такі умови договорів приєднання розробляються надавачами певних фінансових, зокрема, банківських послуг, відповідно, вони мають бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим має бути підтверджено, що на час укладення відповідного договору та під час його виконання діють певні вимоги у визначеній редакції.

Також, Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09.12.2019 у справі № 524/5152/15-ц, провадження № 61-8862сво18, дійшов висновку, що виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами. Крім того, умова договору про сплату комісії за користування кредитом є нікчемною.

Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

При цьому, за нормою ч.1 ст.1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ч.2 ст.1056-1 ЦК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Проте, судом встановлено, що належних та достовірних доказів відступлення права грошової вимоги до ОСОБА_1 ТОВ «ФК «ЦФР» на користь позивача суду не надано, із врахуванням неналежного підтвердження включення відповідачки, як позичальниці за кредитним договором, до додатку №1 договору відступлення прав вимоги №20191209 від 09.12.2019. Не підтверджено належними та допустимими доказами (зокрема, платіжними документами) й розміру грошових коштів, переданих (перерахованих) в рахунок виконання зобов`язання первісним кредитором на користь ОСОБА_1 та сум, нарахованих в якості відсотків, відповідальності позичальника за несвоєчасне виконання зобов`язання.

Суд наголошує, що розділом 8 паспорту кредиту передбачено, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятись від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту, будуть залежати від оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача. Тобто, виходячи з яких умов здійснено нарахування заборгованості станом на 09.12.2019, суду належними та допустимими доказами не доведено. Натомість, наявні у справі Умови отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР», які наявні у справі в редакції від 30.03.2015, затверджені наказом генерального директора ТОВ «ФК «ЦФР» від 08.05.2015 №6, як про це зазначено вище, не засвідчені підписом відповідачки.

Відповідно до ч.8 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Звертає на себе увагу, що у довідці про наявну заборгованість частина платежів, відображених у розрахунку заборгованості, що підлягають сплаті відповідачкою в рахунок виконання її зобов`язань за кредитним договором, не вказана.

Ч.1 ст.229 ЦПК України передбачено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст.129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

З урахуванням наведеного, оскільки належне виконання зобов`язань первісним кредитором, а також відступлення прав вимоги первісним кредитором на користь позивача у цій справі не доведено, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову у повному обсязі.

Враховуючи ту обставину, що суд не дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог, заява про застосування позовної давності до вимог про стягнення пені розгляду не підлягає.

За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тому судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду у сумі 2 270,00 гривень, слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. 12-13, 19, 76-82, 89, 95, 141, 174, 178, 191, 223, 247, 258-259, 263-265, 272-274, 278-279 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2 270,00 гривень (дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 копійок) залишити за позивачем.

Реквізити сторін: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», , адреса місцезнаходження: м.Київ, вул. Симона Петлюри, буд.30, адреса для листування: Київська область, м.Бровар, вул. Лісова, буд.2, поверх 4.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Бердянський міськрайонний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його складення (із врахуванням п.15.5 Перехідних положень).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду складено та підписано 01.10.2021.

Суддя Л. А. Вайнраух