Провадження № 2/484/1055/21 р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.10.2021 року Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

в складі: головуючого судді Панькова Д.А.

секретаря судового засідання Панчук О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Первомайську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВОЛЛЄТ», про розірвання кредитного договору, -

В С Т А Н О В И В :

У липні 2020 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про розірвання кредитного договору.

Мотивуючи позов зазначила, що 30 квітня 2020 року між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВОЛЛЄТ» було укладено договір надання коштів у позику № 30-04-20-0301-02 на суму 4500,00 (чотири тисячі п`ятсот) гривень на умовах строковості, платності та поворотності, строком до 20 травня 2020 року зі сплатою 1,40 % від суми наданого кредиту за кожен день користування кредитними коштами (а за перші п`ять днів 7,00 %), що становить загальну суму сплати 5 823,00 (п`ять тисяч вісімсот двадцять три) грн.

21 травня 2020 року сторони за Договором, дійшли згоди оформити додаткову угоду № 2 щодо пролонгацію до договору надання позики № 30-04-20- 0301-02 від 30.04.2020 р. Відповідно до умов додаткової угоди № 2 від 21.05.2020 р. сукупна вартість кредиту склала 6930,00 (шість тисяч дев`ятсот тридцять) грн.

20 червня 2020 року вони уклали додаткову угоду № 3, у зв`язку з пролонгацією до вищевказаного договору та продовжити строк кредиту до 19.07.2020 р.

Згідно з положеннями статей 15 та 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання шляхом звернення до суду.

Позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору (ч. 5 ст. 28 ЦПК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, установлених ст. 11 Цивільного кодексу, зокрема, з правочинів. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Виходячи з норм статті 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту.

Основою правовідносин між клієнтом та фінансовою установою є Цивільний кодекс України. Згідно зі ст. 1047 ЦК України, договір позики, де позикодавцем виступає юридична особа, укладається обов`язково у письмовій формі.

У відповідності з приписами норм ст. 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Пунктом 7.1. договору про надання коштів у позику № 30-04-20-0301-02 від 30.04.2020 р. передбачено, що жодна із Сторін не несе відповідальності перед іншою Стороною за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за Договором, якщо це сталося в результаті надзвичайних та невідворотних обставин, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань.

Пункт 7.3 даного Договору регламентує, якщо форс-мажорні обставини тривають більше 1 (одного) місяця, будь-яка із Сторін має право розірвати Договір, за умов передбаченими таким Договором.

Стаття 652 ЦК України закріплює випадки зміни або розірвання договору у зв`язку з істотною зміною обставин, серед яких, зокрема:

1. У разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

2. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

1. У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв`язку з виконанням цього договору.

2. Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищу затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

На момент підписання договору, позивачка не розраховувала на те, що обставини значно зміняться. В результаті загальнодержавного карантину, що спричинені пандемією СОVID-19, в неї виникли суттєві труднощі з виплатою коштів позики, у зв`язку з тим, що Уряд постановою № 211 від 11.03.2020 р. «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СОVID -19» заборонив деякі види діяльності, зокрема, й відвідування закладів освіти її здобувачами. А саме, дитячий садок № 197 м. Одеси, в якому вона працює вихователем, з 12.03.2020 по 26.05.2020 знаходився на карантині, відповідно вона була переведена на 50 % оплати праці від мінімальної заробітної плати. Наразі, отримує заробітну плату за мінімальною ставкою, без нарахування премій та надбавок, додаткових засобів для існування не має. ОСОБА_1 втратила суттєвий дохід, на який розраховувала при сплаті суми боргу. На даний момент в неї не має можливості сплачувати загальну суму позики з урахуванням передбачених процентів та ряду комісій. Позивачка одна виховує, шестирічного сина ОСОБА_2 , 2014 року народження, з яким вони разом проживають на найманій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Статтею 651 ЦК України передбачені підстави для зміни або розірвання договору, а саме:

1. Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

2. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

3. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

За загальним правилом договору про надання коштів у позику № 30-04-20- 0301-02 від 30.04.2020 року передбачена фіксована процентна ставка 1,40 % в день (а за перші п`ять днів 7,00 %), що складає річну процентну ставку за кредитом 511,00 %.

Відповідно до ч. 2 ст. 627 Цивільного кодексу України, в договорах за участі фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

З урахуванням зазначеного розміру процентної ставки, є суттєвий дисбаланс договірних відносин відносно прав та інтересів позичальника, що є порушенням статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Аналіз судової практики із приводу визначення справедливого розміру відсотків, свідчить про те, що їх нарахування у розмірі 511,00 % є суттєво завищено.

Відповідно до ст. 18 ЗУ «Про захист споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Згідно приписам ч. 5 ст. 18 вищезгаданого Закону, якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Вимога про нарахування та сплату процентів, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. третій ст. 509 та частинах першій, другій ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як процент за користування кредитом спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання процентна ставка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Відповідно до положень Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248 споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.

В судове засідання позивачка не з`явилася, до суду надала заяву про слухання справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідач 29.06.2021 р. надіслав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на наступне.

Договір між ними було укладено відповідно до ЦК України, Законів України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (стаття 6), «Про електронну комерцію» (стаття 11), «Про захист прав споживачів», «Про захист персональних даних», «Про споживче кредитування» (стаття 9), Внутрішніх правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, затверджених Загальними зборами учасників ТОВ «ФК «ВОЛЛЄТ» (протокол № 27 від 01.11.2019 р.).

Між ТОВ «ФК «ВОЛЛЄТ» та Позивачем Договір письмовій формі не укладався. Згідно з п. 1.5 Правил, договір про надання коштів у позику, в числі і на умовах фінансового кредиту, укладається на умовах, що встановлені Товариством застосовуються у разі подання Заявником заяви на сайті Товариства за електронною адресою: https://mуwallet.uа на отримання позики та здійснення інших дій, що передбачають ці Правила (акцепт).

Факт подання заяви на отримання кредитних коштів, яку оформив Позивач 30.04.2020 р. є акцептом на укладення кредитного договору (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»).

Без отримання листа на адресу електронної пошти та СМС - повідомлення, без здійснення входу Позивачем на сайт фінансової компанії за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між сторонами не було б укладено, така правова позиція міститься у постанові ВС КЦС від 23.03.2020р. по справі № 404/502/18).

Вказані в позовній заяві твердження Позивача ґрунтуються на власному тлумаченні вимог законодавства та умов укладеного Договору, з проведенням розрахунків, які не відповідають реальним обставинам.

Позивач, хоче розірвати кредитний договір на підставі пункту 7.3 Договору, але в даному пункті зазначено, наступне: «якщо форс-мажорні обставини тривають більше одного місяця, будь-яка із Сторін має право розірвати Договір, письмово повідомивши про це іншу Сторону не менш ніж за 10 (десять) календарних днів до передбачуваної дати розірвання. При цьому Позичальник повинен зробити повний взаєморозрахунок з Позикодавцем». Виходячи з вищезазначеного, стає зрозумілим, що договір на підставі пункту 7.3 можна розірвати тільки за умови, якщо Позичальник зробить повний взаєморозрахунок з Позикодавцем.

Позивач за кредитним договором повний взаєморозрахунок перед Відповідачем не виконав, тому не може розірвати кредитний договір на підставі пункту 7.3. Договору.

Також відповідачем було надано розрахунок нарахованих процентів, передбачених Договором.

Станом на 23.06.2021р. за цим Договором у Позивача є не виконані зобов`язання щодо повернення позики в сумі 9 260,00 грн., що включає в себе невиплачену суму позики (тіла кредиту) 4500,00 грн., проценти за користування позикою - 4760,00 грн., пеня умовами цього Договору не передбачена (згідно з п. 2.3.4 Договору, додатково до основних процентів, позичальник зобов`язаний сплатити штраф в розмірі 50% від суми позики згідно з п. 1.1 Договору позики на 5 (п`ятий) день прострочення строку, встановленого п. 1.5 цього Договору, що не суперечить вимогам ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування», яка передбачає нарахований розмір штрафу за порушення договірних зобов`язань позичальником половину суми позики, в даному випадку - це 2250,00 грн. від суми позики в розмірі 4500,00 грн.). У зв`язку з карантином штраф не нараховується.

Позивач зверталась до Відповідача з електронним листом від 20.08.2020р. щодо розірвання кредитного договору. Відповідь була надана Відповідачем 25.08.2020 р. Крім того, Відповідач звертає увагу суду, що в позовній заяві Позивач зазначає, що неодноразово звертався до Відповідача з проханням припинити нарахування відсотків, чим вводить суд в оману, оскільки Позивач до Відповідача звертався тільки один раз і тільки з приводу розірвання кредитного договору (копія листування додається). Відповідач щодо виконання договірних зобов`язань Позивача до суду не звертався. Право вимоги за цим Договором Позивача іншим особам не передавалось.

Відповідач вважає, що поданням даної заяви по суті викладених в ній вимог позивач зловживає процесуальними правами. За таких обставин, вбачається, що вимоги Позивача про визнання недійсним кредитного договору не знайшли свого підтвердження і не є належними доказами (така правова позиція міститься у рішенні Солом`янського районного суд м. Києва від 26.12.2018 р. по справі № 760/21133/18).

Отже, матеріалами справи підтверджено, що на момент укладення договору позичальниці була надана повна та вичерпна інформація, необхідна та достатня для прийняття нею зваженого і свідомого рішення щодо отримання кредиту та укладений сторонами кредитний договір відповідає положенням статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

За таких обставин просив суд відмовити Позивачу у задоволенні позовних вимог.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Згідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

30 квітня 2020 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВОЛЛЄТ» було укладено договір надання коштів у позику № 30-04-20-0301-02 на суму 4500,00 (чотири тисячі п`ятсот) гривень на умовах строковості, платності та поворотності, строком до 20 травня 2020 року зі сплатою 1,40 % від суми наданого кредиту за кожен день користування кредитними коштами (а за перші п`ять днів 7,00 %), що становить загальну суму сплати 5 823,00 (п`ять тисяч вісімсот двадцять три) грн.

21.05.2020 та 20.06.2020 сторони за Договором, уклали додаткові угоду № 2, 3 щодо пролонгацію до договору надання позики № 30-04-20- 0301-02 від 30.04.2020 р.

Факт укладання Договору та отримання позики позивачем не заперечується, та підтверджено обома сторонами.

Вимоги позивачки на розірвання даного договору ґрунтуються його пунктами 7.1 та 7.3, а саме форс-мажором, який трапився в результаті загальнодержавного карантину, що спричинений пандемією СОVID-19, та в неї виникли суттєві труднощі з виплатою коштів позики, у зв`язку з тим, що дитячий садок № 197 м. Одеси, в якому вона працює вихователем, з 12.03.2020 по 26.05.2020 знаходився на карантині, відповідно вона була переведена на 50 % оплати праці від мінімальної заробітної плати. Наразі, отримує заробітну плату за мінімальною ставкою, без нарахування премій та надбавок, додаткових засобів для існування не має. ОСОБА_1 втратила суттєвий дохід, на який розраховувала при сплаті суми боргу.

Обставини, викладені позивачкою, не можуть бути прийняті до уваги судом, так як на момент укладення договору, форс-мажорні обставини, на які посилається позивач, вже настали (кредитний договір укладено 30 квітня 2020 року, а карантинні обмеження існували з 12 березня 2020 року) та не можуть бути підставою для застосування ст. 652 ЦК України, яка закріплює випадки зміни або розірвання договору у зв`язку з істотною зміною обставин, якими сторони керувались при укладенні договору.

Позивач також не погодилась із розміром відсотків за договором (процентної ставки). Зазначила про суттєвий дисбаланс договірних відносин відносно прав та інтересів позичальника, що є порушенням статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

У ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» регулює випадки визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Проте, як уже зазначалось вище, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог.

Позивачем не ставилось вимог про визнання кредитного договору або окремих його частин недійсними, а тому таке питання не вирішувалось судом, а підстав для розірвання договору з вищевказаних причин немає.

Виходячи з викладеного вище, у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за їх недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 2, 10-13, 258, 259, 265, 268 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні цивільного позову ОСОБА_1 (проживає за адресою АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВОЛЛЄТ» (код за , знаходиться за адресою м. Київ, вул. Боричів Тік, буд. 30), про розірвання кредитного договору № 30-04-20-0301-02 від 30.04.2020 року відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області.

Дата складання повного тексту рішення - 12.10.2021 року.

Суддя: