Номер провадження: 22-ц/813/9112/21
Номер справи місцевого суду: 521/225/21
Головуючий у першій інстанції Тополева Ю. В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Гірняк Л.А., Цюри Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу заапеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19 квітня 2021 року, постановленого під головуванням судді Тополевої Ю.В., по цивільній справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

У січні 2021 року АТ КБ «ПриватБанк», яке є правонаступником ПАТ КБ «ПриватБанк», звернулося до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 10200 грн. за кредитним договором № б/н від 21.11.2011 року та судових витрат у розмірі 1 2102,00 грн.

Звертаючись до суду з позовом, позивач вказував на те, що ОСОБА_1 , з метою отримання банківських послуг, підписавши Анкету-заяву №б/н від 21.11.2011 року, підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг та відповідач ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли на момент підписання заяви.

Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку.

У подальшому розмір кредитного ліміту збільшено Банком до 8000 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі якого позичальник при укладенні цього Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за ініціативою та рішенням Банку.

Також, вказував, що внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору в останньої утворилась заборгованість, яка станом на 22.11.2020 року складає загальну суму 10200 грн., з яких 8209,50 грн. тіло кредиту, 1991,30 грн. заборгованість за простроченими відсотками.

Відповідач позов не визнав та подав до суду відзив, в якому зазначив, що з огляду на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17, вимоги банку в частині стягнення заборгованості є безпідставними.

Крім того, додав, що враховуючи правову позицію висловленій у вищезазначеній постанові, всі сплачені ним кошти за відсотками слід враховувати на погашення тіла кредиту. Також подав свій розрахунок заборгованості, в якому вказав, що в нього відсутній борг перед банком, натомість наявна переплата.

АТ КБ «ПриватБанк» подав відповідь на відзив, в якому зазначив, що укладений між сторонами кредитний договір є договором приєднання, при укладенні якого сторони керувалися положеннями ст. 634, 639 ЦК України. В анкеті-заяві від 21.11.2011 року ОСОБА_1 висловив свою згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна» та особистим підписом засвідчив, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг, а також що Умови та Тарифи надані для ознайомлення в письмовому вигляді.

Позивач, також зазначає, що до позовної заяви долучено виписку по рахунку, що є первинним документом та з якої вбачається активне використання відповідачем кредитного рахунку.

Вважав, що відповідач користуючись кредитними коштами, часткового погашаючи заборгованість, добре розумів умови договору, а тому є безпідставними твердження відповідача щодо незнання тарифів.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеса від 19 квітня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту в розмірі 8209 (вісім тисяч двісті дев`ять) гривень 50 копійок. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду в частині задоволення позову, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду в частині стягнення з нього тіла кредиту є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що суд дійшов помилкового висновку про стягнення заборгованості, оскільки долучені позивачем до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису позичальника, що також спростовує доводи Банку про те, що ОСОБА_1 був ознайомлений з даними умовами.

Судом не дотримано норм матеріального права, якими врегульовано правовідносини, що виникли між сторонами, та не взято до уваги правову позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену у подібних правовідносинах, а саме у справі №342/180/17 від 03.07.2019.

Судом не взято до уваги, що оскільки Умови та Правила надання банківських послуг не містять його підпису, то відсотки не можуть нараховуватися Банком, а для визначення розміру заборгованості, повинні враховуватися лише фактично отримані та повернуті кошти.

Також вказував, що судом не надано оцінку розрахункам заборгованості, наданих відповідачем, в якому вказувала, що виходячи з наданого ним розрахунку у нього відсутній борг перед банком.

За вказаних обставин просив скасувати рішення та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову в частині стягнення тіла кредиту відмовити у повному обсязі.

В частині відмови у задоволенні позовних вимог рішення суду першої інстанції не оскаржується.

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від сторін не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч. 1 ст. 368, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274, ч.ч. 4, 6 ст. 19 ЦПК України).

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 21.11.2011 року (а.с. 15).

При підписанні вказаної анкети-заяви ОСОБА_1 погодився з тим, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складають між ним та Банком Договір про надання банківських послуг.

Тобто, наданий позивачем доказ - підписана відповідачем анкета-заява, яка підтверджує факт, що відповідач виявив бажання стати клієнтом банку та отримувати банківські послуги.

Звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «ПриватБанк» зазначив, що згідно підписаної відповідачем анкети-заяви від 21.11.2011 року, ОСОБА_1 встановлено кредитний ліміт, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (а.с. 13).

Внаслідок порушення ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором в останнього виникла заборгованість, яка станом на 22.11.2020 року складає загальну суму 10200 грн. з яких 8209,50 грн. - тіло кредиту, 1991,30 грн. заборгованість за простроченими відсотками.

За приписами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Дослідження доказів - це безпосереднє сприйняття і вивчення судом в судовому засіданні інформації про фактичні дані, представленої сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, за допомогою передбачених в законі засобів доказування на підставі принципів усності та безпосередності. Предметом доказування у кожній справі є факти, які становлять основу заявлених вимог і заперечень проти них або мають інше значення для правильного розгляду справи і підлягають встановленню для прийняття судового рішення.

З наведеного слідує, що оскільки позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, то на нього покладено обов`язок надати докази на підтвердження видачі кредиту та його розміру, а також докази, коли виникла заборгованість за Договором.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 2 статті 76 ЦПК України ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 77 ЦПК України).

Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження позовних вимог позивачем до позовної заяви долучено копію анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку №б/н від 21.11.2011; витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD»; витяг з Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (далі Умови) (а.с.15-40); довідка про зміну кредитування та обслуговування кредитної картки (а.с. 13); довідка про надання кредитних карток (а.с. 14); три розрахунки за договором №б/н від 22.11.2011 станом на 31.12.2015 (період з 21.07.2014 по 31.12.2015), станом на 30.06.2019 року (період з 01.01.2016 по 30.06.2019), станом на 22.11.2020 року (період з 01.07.2019 по 22.11.2020) (а.с. 8-12).

Однак, надані позивачем копія анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку; витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD»; витяг з Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не доводять факту заборгованості за тілом кредиту у розмірі 8209,50 грн., як зазначає позивач у позовній заяві, як і не доводять факту, коли виникла заборгованість за кредитом.

Позивач вважав, що надана суду виписка по рахунку в сукупності з іншими доказами є належним підтвердженням позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту.

Дійсно, як вбачається з матеріалів справи, до позовної заяви долучено вищевказану виписку по рахунку ОСОБА_1 , а саме за період з 21.11.2011 по 01.11.2020 року, з якої вбачається рух коштів, в тому числі користування відповідачем кредитними коштами.

Також, з даної виписки вбачається, що ОСОБА_1 отримано кредитні кошти, зокрема, шляхом видачі готівки та оплати товарів і послу на загальну суму 65664,36 грн. (а.с. 9-12, 9-54).

Поряд з цим, у виписці містяться відомості про те, що на погашення кредиту ОСОБА_1 внесено кошти у загальному розмірі 69792,68 грн.(61220,97 та 1834,66 погашено заборгованість за кредитом, 3422,46 та 713, 96 погашено заборгованості за простроченим тілом кредиту, 944,59 погашено заборгованості по нарахованим відсоткам, 1006, 04 погашено заборгованості по простроченим відсоткам, 650 погашено заборгованості по пені) (а.с. 11-12).

Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг у Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою частиною кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Долучений до позовної заяви Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» також не доводить факту погодження розміру відсотків, оскільки наданий позивачем Витяг не містить підпису відповідача. Даний Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не доводить, який тариф було погоджено між Банком та відповідачем щодо розміру відсотків, пені та штрафів, а містить лише загальні відомості, що картка «Універсальна» є різних видів, а саме: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CОNTRACT», «Універсальна GOLD».

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою в постанові від 03.07.2019 по справі №342/180/17.

Відтак, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що в анкеті-заяві від 21.11.2011 року, яка підписана ОСОБА_1 , відсутні істотні умови договору щодо встановлення розміру відсотків.

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводи апеляційної скарги, про те, що сплати на погашення відсотків, на погашення заборгованості за простроченим тілом кредиту, на погашення заборгованості по нарахованим відсоткам, на погашено заборгованості по простроченим відсоткам, на погашено заборгованості по пені такими, що не передбачені умовами договору, а тому вважаються, що здійснені на погашення за тілом кредиту.

З наведеного слідує, що сума внесена на погашення кредиту перевищує суму отриманого кредиту, що свідчить про відсутність заборгованості за тілом кредиту.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту.

Враховуючи те, що апеляційний суд визнав обґрунтованими доводи апеляційної скарги про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості, апеляційна скарга підлягає задоволенню із скасуванням рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту.

У зв`язку з тим, що суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи при вирішенні позовних вимог про стягнення заборгованості, задовольняючи позов в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, неповно дослідив обставини справи, то у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України є підстави для скасування рішення з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту, то за приписами ч. 13 ст. 141 ЦПК України рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат підлягає зміні.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, а саме щодо стягнення судового збору, колегія суддів виходить з наступного.

З огляду на те, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову у задоволені позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту, з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2740,50 грн. за подання апеляційної скарги.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

З огляду на положення п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Керуючись ст. 268, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19 квітня 2021 року в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту скасувати.

У задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту відмовити.

Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», адреса місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, МФО 305299, Код на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , судовий збір у розмірі 2740 (дві тисячі сімсот сорок) гривень 50 копійок.

Рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог не переглядалося.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 12 жовтня 2021 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.А. Гірняк

______________________________________ Т.В. Цюра