КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 755/7374/21 Головуючий у І-й інстанції - Арапіна Н.Є.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2021 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Рубан С.М., Кулікової С.В.

при секретарі - Діденку А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Панова Дмитра Ігоровича, діючого в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Дніпровського районного суду від 26 липня 2021 року в справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», за участю заінтересованих осіб: Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження,-

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Дніпровського районного суду від 26 липня 2021 року заяву ТОВ «Вердикт Капітал» за участю заінтересованих осіб: ПАТ «УкрСиббанк», ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження задоволено повністю.

Замінено сторону виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа по цивільній справі № 2-2199/1/10 за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме, стягувача з ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «Вердикт Капітал».

В апеляційній скарзі адвокат Панов Д.І., діючий в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити у повному обсязі.

В судове засіданні суду апеляційної інстанції учасники справи не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили.

ТОВ «Вердикт Капітал» та ПАТ «УкрСиббанк» правом подачі відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленої ухвали суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається із матеріалів справи і це було встановлено судом, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21 вересня 2010 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 18 квітня 2008 року у розмірі 950,26 доларів США, що станом на 24 березня 2010 року в еквіваленті за курсом НБУ становить 7 554,70 грн., судовий збір у розмірі 75,54 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120,00 грн. (а.с. 90-94, том 1).

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого право грошової вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 18 квітня 2008 року, перейшло до ПАТ«Дельта Банк» (а.с. 231, 232-269, том 1).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22 серпня 2013 року заяву ПАТ "УкрСиббанк" про заміну сторони виконавчого провадження задоволено: замінено сторону виконавчого провадження - ПАТ"УкрСиббанк" на ПАТ "Дельта Банк" по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-2199/10, виданого 09.12.2010 р. Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь АКІБ "УкрСиббанк" заборгованості по кредитному договору в розмірі 950.26 доларів США, що за курсом НБУ станом на 24.03.2010 року становить 7554 грн. 70 коп., судовий збір в сумі 75 грн. 54 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн. (а.с. 209-210, том 1, а.с. 2-3, том 2).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 грудня 2013 року відмовлено у задоволенні заяви ПАТ "Дельта Банк", заінтересовані особи: ПАТ "УкрСиббанк", ОСОБА_1 , Відділ державної виконавчої служби Бучанського міського управління юстиції про заміну сторони виконавчого провадження (а.с. 191-193, том 1).

Судом встановлено, що 23 вересня 2020 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ПАТ «Дельта-Банк» було укладено договір № 2306/к про відступлення прав вимоги, відповідно до якого право грошової вимоги за договором про надання споживчого кредиту №0 від 18 квітня 2008 року, перейшло до ТОВ «Вердикт Капітал» (а.с. 222, 223-225, 226-230, том 1).

Задовольняючи заяву про заміну сторони виконавчого провадження, суд першої інстанції виходив з її доведеності та обґрунтованості.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Відповідно до ч.1, 2, 5 ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

За змістом ст. 512 ЦК України, ст. 442 ЦПК України та ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи із цих норм, зокрема, пунктів 1 і 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У зв`язку із заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження, і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Положеннями ст. 512, 514 ЦК України, ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням положень статті 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, внаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Заперечуючи проти задоволення заяви про зміну сторони виконавчого провадження апелянт вказував, що рішення ним було виконано у повному обсязі.

Так, з наданого на запит адвоката Панова Д.Г. листа Бучанського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області за №6131 від 19.07.2021 року слідує, що у відділі на примусовому виконанні перебувало виконавче провадження №23986812 з примусового виконання виконавчого документа №2-2199/1-10, виданого 21 вересня 2010 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсиббанк» суми 7750,21 грн. Виконавче провадження №23986812 завершено 29.01.2013 року на підставі п.2 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції від 21.04.1999 року) у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду. Станом на 19.07.2021 року виконавче провадження №23986812 знищено за терміном зберігання на підставі Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 року за №2274/5, п. 3.19 Інструкції з діловодства в органах державної виконавчої служби, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 05 липня 1999 року за №470/7).

Вказана обставина також підтверджується й витягом з автоматизованої системи виконавчого провадження -витяг ВП-спецрозділ, з якого також слідує, що виконавче провадження №23986912 закінчено 29 січня 2013 року на підставі ч.1 ст. 49 Закону України про виконавче провадження (фактичне повне виконання рішення).

Дана обставина стороною заявника спростована не була.

Згідно зі статтею 26 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній до 15.12.2017 р.) початок виконавчого провадження пов`язується із винесенням виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження.

Частиною 2 статті 39 цього Закону передбачено, що закінчення виконавчого провадження пов`язується з винесенням постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, наслідком чого є те, що виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 1 статті 40 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній до 15.12.2017р.).

Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом ( ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції від 21.04.1999 року, що діяла на час виникнення спірних правовідносин)

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року в справі №10/56/08 звернення заявника із заявою про заміну виконавчого провадження - стягувача поза межами відкритого виконавчого провадження стосовно боржника, не позбавляє його права звернутись із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні та не є підставою для відмови судом у задоволенні такої заяви у разі, якщо судом не встановлено обставин закінчення виконавчого провадження у справі належним виконання судового рішення. У протилежному випадку правонаступник стягувача - сторони виконавчого провадження, набувши таке право згідно з договором про відступлення права вимоги в порядку ст. 512 ЦК України, позбавляється можливості та права реалізувати таке право у виконавчому провадженні у порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Звертаючись із даною заявою заявником не було надано доказів невиконання ОСОБА_1 рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 вересня 2010 року.

Враховуючи те, що виконавче провадження закінчено в зв`язку з фактичним повним виконанням судового рішення, відсутні відомості щодо відкритого виконавчого провадження №23986812, тому по справі не вбачаються підстави для задоволення заяви про заміну стягувача.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку щодо наявності підстав для задоволення заяви про заміну сторони стягувача його правонаступником у даній справі, в зв`язку з чим ухвала суду підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні заяви ТОВ «Вердикт Капітал» про заміну сторони виконавчого провадження.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 454 грн.

Що стосується доводів апеляційної скарги про необхідність відшкодування апелянту витрат на правову допомогу в сумі 5000грн., то колегія суддів не вбачає підстав для даних стягнень.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Згідно частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст. 137 ЦПК України).

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до роз`яснень, викладених в постанові Верховного Суду від 10 червня 2021 року (справа №820/479/18) необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

В матеріалах справи відсутній детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Не надано суду й документів, які б свідчили про оплату ОСОБА_1 гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги (квитанції до прибуткового касового ордера, платіжного доручення з відміткою банку або іншого банківського документу ) в сумі 5 000 грн., в зв`язку з чим відсутні підстави для відшкодування витрат на правову допомогу у зазначеному розмірі.

Керуючись ст.ст.367, 374,376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Панова Дмитра Ігоровича, діючого в інтересах ОСОБА_1 , - задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду від 26 липня 2021 року - скасувати та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», за участю заінтересованих осіб: Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 454 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлений 07 жовтня 2021 року.

Головуючий

Судді: