Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" вересня 2021 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира в складі:

головуючого судді Маслак В.П.,

за участю секретаря судового засідання Рабчинської Я.В.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2019р. позивач звернувся до суду з позовом та з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог (а.с.109-112) просив суд стягнути:

- з Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 93539,54 грн. (68877,59 грн. розмір страхового відшкодування, 21904,96 грн. пені, 2756,99 грн. - 3% річних);

- з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 67984,41 грн.;

- з Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант», ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати пов`язані з проведенням експертизи в сумі 1500 грн.;

- з Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант» та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір.

В обґрунтування позову вказав, що 04.03.2019р. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Opel, д.н. НОМЕР_1 , по вул. Корольова - Вітрука в м.Житомирі, виїхав на регульоване перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофора та здійснив зіткнення з автомобілем Volkswagen Polo, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобілем Аudi А-8, д.н. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 , які рухались по вул.Вітрука в м.Житомирі на зелений сигнал світлофора, чим порушив п.8.7.3.е Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. Постановою Корольовського районного суду м.Житомира від 18.04.2019р. ОСОБА_2 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/4475937 від 03.07.2018 року вбачається, що автомобіль: Opel марки: Vectra, н.з. НОМЕР_1 , застраховано ОСОБА_4 у Товаристві з додатковою відповідальністю Страховою компанією "Альфа-Гарант" (надалі по тексту ТОВ СК "Альфа-Гарант"). Позивач після повідомлення страхову компанію про страховий випадок звернувся до останньої із заявою про виплату страхового відшкодування. Листом №12/1952 від 11.06.2019 р. ТОВ СК "Альфа-Гарант" повідомило ОСОБА_1 про відсутність підстав для визнання події страховим випадком та виплати страхового відшкодування з посиланням на порушення власником застрахованого автомобіля п.5 ст.380 Митного Кодексу України. На звернення позивача ТОВ СК "Альфа-Гарант" листом №12/4045 від 30.10.2019 року направило ОСОБА_1 копію Протоколу огляду транспортного засобу від 20.03.2019 року без визначення оцінки розміру збитку. Позивач звернувся до ТОВ "Клевер Експерт" для визначення вартості матеріального збитку. Згідно висновку експертного дослідження № 684/11-19 від 19.11.2019 року вартість матеріальних збитків завданих автомобілю позивача склала 173 947,85 грн. У квітні 2020 року позивач укладав з ФОП ОСОБА_5 договір про надання послуг з ремонту транспортного засобу. Згідно акту виконаних робіт від 30.06.2020 року ФОП ОСОБА_5 було придбано запчастин, матеріалів та виконано робіт на загальну суму 136864,00 грн. Посилаючись на висновки, викладені у постановах Верховного Суду, позивач вважає, що відповідач - страхова компанія є відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля Volkswagen Polo, д.н.з. НОМЕР_2 , відповідно до положень Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів" в межах, передбачених договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності (поліс №АМ/4475937), а відповідач ОСОБА_2 є відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля у розмір завданої шкоди, що перевищує ліміт відповідальності страховика. Керуючись п.36.5 ст.36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" позивач зазначає, що ТДВ СК "Альфа-Гарант" зобов`язано сплатити три проценти річних від простроченої суми, а також пеню за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування.

В клопотанні від 20.09.2021р. представник позивача Ляхов О.В. позовні вимоги підтримав та просив розгляд справи здійснювати у його відсутність та у відсутність позивача.

Відповідачі та їх представники в судове засідання не з"явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідач ТОВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» у відзиві (а.с.68-76) заперечив проти позову. Вказав, що товариство наразі немає правових підстав для прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування за ДТП, яка мала місце 04.03.2019р., в зв`язку з відсутністю підтверджень, що на дату ДТП автомобіль Opel марки: Vectra, н.з. НОМЕР_1 , на правових підставах використовувався винуватцем ДТП. В зв`язку з наведеним ТОВ Страхова компанії «Альфа-Гарант» відстрочує прийняття відповідного рішення щодо виплати страхового відшкодування. Відповідно до ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та згідно ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 19.04.2017р. по справі №638/3311/14-ц та від 15.06.2016р. по справі №645/6511/15-ц визначати вартість матеріального збитку необхідно саме на дату ДТП за вирахуванням фізичного зносу. Відповідно до наданого позивачем висновку: дата оцінки - 15.09.2019р., відповідно до ціни перевірки даних калькуляції ціни взято станом на 29.10.2019р., а курс валют станом на 01.11.2019р. Відповідач зазначає, що визначати вартість збитку необхідно саме на дату ДТП за цінами станом на 04.03.2019р. та з урахуванням фізичного зносу. Згідно висновку №684/11-19 від 19.11.2019р. огляд автомобіля було проведено 15.10.2019р., тобто більше ніж через 6 місяців після ДТП. Позивачем не надано пояснення, яким чином відбувалось зберігання автомобіля після ДТП, чи впливали на нього чинники погіршення стану такі як погодні умови, заміна деталей, доступ сторонніх осіб. Відповідач зазначає, що відповідно до висновку №684/11-19 від 19.11.2019р. вартість відновлюваного ремонту більша за ринкову вартість автомобіля до ДТП. Посилаючись на приписи п.34.3 ст.34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідач зазначає про відсутність підстав відшкодування 1500 грн. витрат на проведення експертизи.

Представник відповідача ТОВ СК «Альфа-Гарант» Білинова А.В. в письмових поясненнях (а.с.150-152) проти позову заперечила та просила відмовити у його задоволенні. Вказала, що наданий позивачем акт виконаних робіт не є актом оцінки в контексті норм Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки не враховує зносу замінених деталей. Листом за вих.№12/1969 товариство повідомило позивачу про відстрочення прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування за ДТП, яка мала місце 04.03.2019р., до отримання підтвердження про те, що транспортний засіб Opel марки: Vectra, н.з. НОМЕР_1 , використовується на підставі правомірного володіння винуватцем ДТП.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 04.03.2019 року о 19 год. 35 хв. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Opel, державний номер НОМЕР_1 , по вул.Корольова-Вітрука в м.Житомирі виїхав на регульоване перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофора та здійснив зіткнення з автомобілем Volkswagen Polo, державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 (надалі-Позивач) та автомобілем Аudi А-8, д.н. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 , які рухались по вул.Вітрука в м.Житомирі на зелений сигнал світлофора, чим порушив п.8.7.3.е Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

Постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 18.04.2019 року у справі №296/2368/19 ОСОБА_2 було визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП (а.с.6).

Зі змісту постанови вбачається, що правопорушник в судовому засіданні свою вину визнав.

Згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/4475937 від 03.07.2018 року автомобіль: Opel марки: Vectra, н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_4 , 2000 року випуску, застраховано ОСОБА_4 у Товаристві з додатковою відповідальністю Страховою компанією "Альфа-Гарант", страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 100000,00 грн із франшизою в сумі 2000,00 грн. (а.с.172).

У результаті дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль Volkswagen Polo, д.н.з. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 , що підтверджується матеріалами справи, та не спростовано відповідачами.

ОСОБА_2 06.03.2019р. та ОСОБА_1 07.03.2019р. повідомили Генеральному директору ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» ОСОБА_6 про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталась 04.03.2019р. о 19:35 на перехресті вул.Вітрука - вул.Корольова, що у м.Житомирі (а.с.77-78, 80-81).

В подальшому, ОСОБА_1 звернувся до Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант» із заявою про виплату страхового відшкодування від 15.03.2019р. (а.с. 83).

Представником ТДВ СК "Альфа-Гарант" Ліщинським М.А. 20.03.2019 року оглянуто пошкоджений транспортний засіб позивача та складено Протокол огляду транспортного засобу (а.с.51).

Листом №12/1952 від 11.06.2019 року ТДВ СК "Альфа-Гарант" повідомило ОСОБА_1 про відсутність підстав для визнання події страховим випадком та виплати страхового відшкодування, оскільки відсутнє підтвердження, що на дату ДТП транспортний засіб Opel, державний номер НОМЕР_1 , використовувався на підставі правомірного володіння винуватцем ДТП (а.с.49).

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача ТДВ СК "Альфа-Гарант" із заявою про надання акту (звіту) та характеру шкоди.

Відповіддю №12/4045 від 30.10.2019 року ТДВ СК "Альфа-Гарант" позивачу надано копію Протоколу огляду транспортного засобу від 20.03.2019 року без визначення оцінки розміру збитку (а.с.50).

В зв`язку з тим, що ТДВ СК "Альфа-Гарант" не надало оцінки розміру збитку, які зазнав позивач внаслідок ДТП, останній звернувся до ТОВ "Клевер Експерт" для визначення вартості матеріального збитку.

Згідно висновку експертного дослідження ТОВ «Клевер Експерт» № 684/11-19 від 19.11.2019 року вартість матеріальних збитків завданих автомобілю позивача становить 173 947,85 грн (а.с.7).

З метою відновлення транспортного засобу, який зазнав пошкоджень після ДТП, позивач укладав з ФОП ОСОБА_5 договір про надання послуг з ремонту транспортного засобу від 23.04.2020р. (а.с.114).

Згідно акту виконаних робіт від 30.06.2020 року ФОП ОСОБА_5 було придбано запчастин, матеріали та виконано робіт, загальна сума яких становить 136864,00 грн., з яких: 110530,00 грн. вартість придбаних запасних частин та матеріалів; 18238,00 грн. вартість проведених робіт; 8096,00 грн. витрат на лакофарбувальні матеріали.

В зв`язку з тим, що відповідачі не відшкодували заподіяну позивачу шкоду в результаті ДТП, яка мала місце 04.03.2019р., останній звернувся з даним позовом до суду.

Вирішуючи питання на предмет задоволення позову, суд враховує наступне.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі по тексту Закон).

Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до статті 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Частиною першою статті 990 ЦК України передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Згідно з п.2 полісу АМ/4475937 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 03.07.2018 року страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом).

За змістом пункту 22.1 статті 22, статті 23 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Страховик, керуючись нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні страхового відшкодування, про що зазначено у пункті 36.1 статті 36 цього Закону.

Отже, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом порядку.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 р. (справа № 755/18006/15-ц) зазначила, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Отже, в даній справі Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» є відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля Фольксваген, державний номер НОМЕР_2 , відповідно до положень Закону, в межах передбачених договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності (поліс №АМ/4475937).

Разом з тим, ТОВ СК "Альфа-Гарант" в листі від 11.06.2019р., посилаючись на ч.5 ст.380 Митного кодексу України, а також на відсутність доказів правомірного володіння винуватцем ДТП ОСОБА_2 транспортним засобом Opel Vectra, д.н.з. НОМЕР_1 , вказало про відсутність підстав для прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування (а.с.49).

З цього приводу слід вказати наступне.

Як визначено п.1.4. ст. 1 Закону, особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Власниками транспортних засобів - є юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах (п.1.6. ст. 1 Закону).

Частиною 1 статті 397 ЦК України передбачено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе.

Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду (ч. 3 ст. 397 ЦК України).

За змістом частини 5 статті 12 ЦК України, добросовісність набувача презюмується, тобто набувач вважається добросовісним поки не буде доведено протилежне.

Судом в процесі розгляду справи не встановлено та відповідачем не надано доказів заволодіння застрахованим автомобілем Opel Vectra, д.н.з. НОМЕР_1 , неправомірним способом водієм ОСОБА_2 .

Відповідно до пункту 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Крім того, власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Відтак, за наявності у водія транспортного засобу реєстраційного документа на цей транспортний засіб, законність володіння таким транспортним засобом презюмується.

При цьому, судом не встановлено, відповідачем не надано належних та допустимих доказів в розумінні статей 76,77 ЦПК України на підтвердження відсутності реєстраційних документів у водія транспортного засобу - автомобіля Opel Vectra, д.н.з. НОМЕР_1 , на момент ДТП, чи доказів відсутності посвідчення водія у фізичної особи ОСОБА_2 .

Виходячи з аналізу положень статті 627 ЦК України сторони є не лише вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, але й здійснюють власну діяльність на основі комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Відтак, укладаючи договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс №АМ/4475937) з умовами щодо відповідного страхового платежу, який страховик повинен здійснити страхувальнику, що є особою, відмінною від тієї, яка є фактичним власником або ввезла автомобіль на територію України з метою використання в особистих цілях, судом не встановлено спеціальних заборон щодо страхування автомобілів, ввезених в Україну на умовах тимчасового до одного року використання.

Слід зазначити, що відповідачем Товариством з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант» не було надано доказів, які б підтверджували незаконне заволодіння транспортним засобом Opel Vectra, д.н.з. НОМЕР_1 , водієм ОСОБА_2 .

Таким чином, аргументи відповідача ТОВ СК «Альфа-Гарант» про відсутність підстав для виплати страхового відшкодування позивачу з посиланням на відсутність права управління/керування транспортним засобом Opel Vectra, д.н.з. НОМЕР_1 , у водія ОСОБА_2 , у тому числі, на момент скоєння ДТП, не знайшли свого підтвердження та є безпідставними.

Висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 08.04.2019р. по справі №910/14693/17.

Враховуючи наведене вище, слід дійти висновку, що відмова ТОВ СК «Альфа-Гарант» у виплаті страхового відшкодування позивачу суперечить положенням Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та обмежує права позивача на реалізацію свого права щодо отримання страхового відшкодування.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 24 жовтня 2019 року по справі № 758/2874/16-ц (провадження 61-29462св18).

За таких обставин, вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача ТОВ СК «Альфа-Гарант» страхового відшкодування є законними та обґрунтованими.

Що стосується сум, які підлягають стягненню, слід врахувати наступне.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Статтею 1192 передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст. 29 та п.32.7 ст. 32 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно з Методикою автотоварознавчої експертизи і оцінки колісних транспортних засобів», затвердженою Наказом Фонду державного майна України Міністерства юстиції України від 24.11.2003 № 142/5/2092, відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин.

Пунктом 2.3 Методики визначено, що вартість відновлювального ремонту КТЗ визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого КТЗ.

Згідно з п. 2.4 Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до п. 7 розділу V Правил надання послуг з технічного обслуговування і ремонту колісних транспортних засобів, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2014 року №615, документами, що підтверджують надання послуги (проведення ремонту), є: акт передавання-приймання КТЗ (його складових частин (систем)) після надання послуг з технічного обслуговування і ремонту; наряд-замовлення, підписаний контролером якості (з проставлянням печатки виконавця (за наявності)) та замовником; документ, що підтверджує оплату послуг; рахунок-фактура; податкова накладна (для юридичних осіб).

Як свідчать матеріали справи, 23.04.2020р. ОСОБА_1 (замовник) уклав договір про надання послуг з ремонту транспортного засобу з фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5 (виконавцем) (а.с.114).

На виконання умов вказаного договору замовник доручив, а виконавець прийняв на себе зобов`язання здійснити ремонт транспортного засобу марки Volkswagen модель Polo, д.н.з. НОМЕР_2 , який зазнав пошкоджень після ДТП, яке відбулось 04.03.2019р.

Відповідно до акту виконаних робіт від 30.06.2020р. виконавцем придбані запасні частини та матеріали на загальну суму 110530,00 грн., проведені роботи на загальну суму 18238,00 грн., а також 8096,00 грн. витрачено на лакофарбувальні матеріали. Загальна сума послуг виконавця за актом склала 136864,00 грн. (а.с.115-116).

В п.7 акту зазначено, що замовник немає жодних претензій до якості наданих виконавцем послуг з ремонту транспортного засобу марки Volkswagen модель Polo, д.н.з. НОМЕР_2 .

Виконавець під час виконання робіт керувався ремонтною калькуляцією з урахуванням аварійного сертифіката 76-В/53/1, складеним аварійним комісаром ОСОБА_7 та висновком щодо вартості матеріального збитку №684/11-19, складеним ТОВ «Клевер-Експерт».

Згідно довідки Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 від 04.06.2021р. заборгованість ОСОБА_1 за договором про надання послуг з ремонту транспортного засобу, укладеного 23.04.2020р., станом на 04.06.2021р. становить 136864,00 грн. (а.с.164а).

Отже, позивачем доведено належними доказами проведення ремонту транспортного засобу марки Volkswagen модель Polo, д.н.з. НОМЕР_2 , на суму 136864,00 грн.

Приписи статті 29 та пункту 32.7 статті 32 цього Закону передбачають, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом ТЗ з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Пунктами 1.6 та 8.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, визначено, що відновлювальний ремонт передбачає здійснення комплексу операцій через заміну складових частин або відновлення справності/роботоздатності ТЗ за формулою визначення вартості ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу ТЗ. Отже, якщо для відновлення пошкодженого під час дорожньо-транспортної пригоди ТЗ ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого ТЗ.

Згідно аварійного сертифікату 76-D/53/1 з розрахунку вартості матеріального збитку завданого транспортного засобу Volkswagen модель Polo, д.н.з. НОМЕР_2 , наданого відповідачем, коефіцієнт фізичного зносу (Ез) транспортного засобу становить 0,597 (а.с.84).

Абзац другий пункту 12.1 статті 12 Закону України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього пункту.

У постанові від 19 вересня 2018 року у справі № 523/5890/15-ц (провадження № 61-18781св18) Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду висловив такі правові висновки: всі операції з надання послуг із страхування, в тому числі пов`язані компенсацією страховиком збитків, понесених потерпілим при настанні страхового випадку, не є об`єктом оподаткування ПДВ. В зв`язку з цим, за загальним правилом, як при визначенні розміру страхових платежів, так і при визначенні розміру матеріального збитку чи страхової виплати, що підлягає до відшкодування страхувальнику чи безпосередньо потерпілій особі (пункт 36.4 статті 36 Закону України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), ПДВ не нараховується, окремим рядком не виділяється і страховики не є платниками ПДВ по таких операціях. У разі, якщо страхові суми спрямовуються безпосередньо на придбання у платника ПДВ послуг з ремонту, заміщення, відтворення застрахованого об`єкта чи товарно-матеріальних цінностей, що мають бути використані в процесі його ремонту (запчастини та інші витратні матеріали тощо), то розрахунок суми виплат на таке придбання здійснюється з урахуванням сум ПДВ, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком у розрахункових документах. Зазначені зобов`язання виникають лише внаслідок фактичного надання послуги з проведення такого ремонту за умови, що виконавець цієї послуги є платником ПДВ. У випадку непроведення фактичного ремонту транспортного засобу, податкові зобов`язання не виникають.

Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру слід виходити із фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. У таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ (Висновки Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, висловлені у постанові від 13 березня 2018 року у справі № 910/9396/17, у пунктах 4.36-4.37 постанови від 6 липня 2018 року у справі № 924/675/17).

З урахуванням правових висновків Верховного Суду слід звернути увагу, що згідно акту виконаних робіт вартість придбаних запчастин визначена виконавцем послуг Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5 без урахування ПДВ.

Перевіривши шляхом математичного обрахунку наданий позивачем розрахунок, суд приходить до висновку про його арифметичну вірність та необхідність задоволення позову в частині стягнення з відповідача ТДВ СК "Альфа-Гарант" суми страхового відшкодування у розмірі 68877,59 грн. (110530,00 (вартість придбаних запчастин та матеріалів) х (1-0,597) (коефіцієнт фізичного зносу) + 18238,00 (вартість проведених робіт) + 8096,00 (вартість лакофарбувальних матеріалів) - 2000,00 (франшиза)).

Що стосується стягнення з відповідача ТДВ СК "Альфа-Гарант" пені та 3% річних, суд вважає за необхідне вказати наступне.

Пунктом 2 частини 1 ст. 988 ЦК України, страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові.

Відповідно до п. 1 ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Згідно ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з моменту отримання заяви про страхове відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Судом встановлено, що дорожньо-транспортна подія, яка сталася 04.03.2019 є страховим випадком.

Позивач звернувся до відповідача із заявою про страхове відшкодування 12.03.2019р., однак ТОВ СК «Альфа-Гарант» не виконала вимоги Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не сплатила страхове відшкодування, а саме після спливу 90 днів з дати подання позивачем заяви про відшкодування.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Правовідносини, в яких страховик у разі настання страхового випадку зобов`язаний здійснити страхову виплату, є грошовим зобов`язанням.

З огляду на юридичну природу правовідносин, які виникли між сторонами, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18), вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

Крім того, у п.36.5 ст.36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Згідно зі статтею 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

За правилами статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Приймаючи до уваги, що позивач звернувся до відповідача із заявою про страхове відшкодування 12.03.2019 року, слід дійти висновку, що у страхової компанії з поданням страхувальником такої заяви виник обов`язок виплатити страхове відшкодування ОСОБА_1 не пізніше 90 днів з дня такого звернення, а саме - до 11.06.2019 року.

У зв`язку із тим, що відповідач Товариство з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант» не здійснило виплату страхового відшкодування потерпілому, останній зобов`язаний сплатити штрафні санкції за прострочення виконання зобов`язання у вигляді: 1) пені з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня на підставі п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»; 2) 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України.

Позивачем вірно розраховано суми 3% річних за період з 11.06.2019 року по 20.10.2020 року, що становить 2756,99 грн., та пеню із суми 68877,59 грн. за 487 днів, що становить 21904,96 грн.

Враховуючи викладене, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми страхового відшкодування у розмірі 68877,59 грн., 3% річних у розмірі 2756,99 грн., пені у розмірі 21904,96 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

З приводу вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача матеріальної шкоди в розмірі 67986,41 грн., суд вважає за необхідне вказати наступне.

За приписами ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, за змістом вказаної статті вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, можуть бути заявлені у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зазначено, що: «відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування».

Отже, страховик винної особи перед потерпілим є основним боржником, а винна особа є субсидіарним боржником, відповідальність останнього настає у разі не отримання потерпілою особою від основного боржника - страховика відшкодування шкоди в повному обсязі і в межах різниці між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Таким чином, право позивача на отримання повного відшкодування збитків, завданих пошкодженням належного йому автомобіля, є законним та підлягає захисту шляхом стягнення з винної особи ОСОБА_2 , який на момент ДТП на законних підставах володів транспортним засобом, різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою.

З урахуванням наведеного, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, є вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_2 67986,41 грн., що становить різницю між фактично понесеними витратами (реальними збитками) і вищевказаним страховим відшкодуванням (136864,00 грн. вартість відновлювальних робіт транспортного засобу - 68877,59 грн. розмір страхового відшкодування).

Висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 при вирішенні аналогічних питань.

З приводу позовних вимог про стягнення витрат пов`язаних з проведенням експертизи, слід вказати наступне.

Згідно підпункту 33.3. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком представник, а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів).

Особи, зазначені в цьому пункті, звільняються від обов`язку збереження пошкодженого майна (транспортних засобів) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, у разі якщо не з їхньої вини протягом десяти робочих днів після одержання страховиком повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду його уповноважений представник не прибув до місцезнаходження такого пошкодженого майна.

Відповідно до підпункту 34.1 статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Підпунктом 34.2 статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зазначається, що протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Відповідно до підпункту 34.3 статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Згідно матеріалів справи, страховий випадок мав місце 04.03.2019р.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 06.03.2019р. та ОСОБА_1 07.03.2019р. повідомили ТДВ Страхову компанію «Альфа-Гарант» про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.77-78, 80-81).

Як свідчать матеріали справи, 20.03.2019 року представником ТДВ СК "Альфа-Гарант" Ліщинським М.А. оглянуто пошкоджений транспортний засіб позивача та складено Протокол огляду транспортного засобу (а.с.51). Тобто, на 8 робочий день після отримання відповідного повідомлення про ДТП.

Аварійний сертифікат від 21.05.2019р. №76-D /53/1 з розрахунку вартості матеріального збитку завданого транспортного засобу Volkswagen Polo, д.н.з. НОМЕР_2 , свідчить про те, що відповідачем, у тому числі, визначено вартість матеріального збитку (У) на дату оцінки 02.05.2019р., яка складає 57582,70 грн. з урахуванням ПДВ (а.с.84).

Отже, ТОВ СК "Альфа-Гарант" виконало свій обов"язок щодо визначення вартості матеріального збитку відповідно до ст.34 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", тому вимога позивача щодо відшкодування витрат, пов"язаних з проведенням експертизи в сумі 1500 грн., задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір у справі, сплачений позивачем при зверненні до суду, в розмірі 1615,25 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 82, 133, 141, 258, 259, 263-265, 266, 274- 279, 280-284, 352, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 93539,54 грн. (68877,59 грн. розмір страхового відшкодування, 21904,96 грн. пені, 2756,99 грн. - 3% річних).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 67986,41 грн.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 935,30 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 680 грн.

В решті вимог позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Корольовський районний суд м. Житомира.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Головуючий суддя В. П. Маслак