ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2021 року м. Чернівці Справа № 354/869/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Владичана А.І., Перепелюк І.Б.,

секретар: Скрипка С.В.,

позивач: ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідач: ОСОБА_4 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей виконавчого комітету Чернівецької міської ради,

при розгляді апеляційної скарги ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , на додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10 червня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Слободян Г.М., -

В С Т А Н О В И В:

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10 червня 2021 року в задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5 про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу відмовлено.

Ухвалюючи рішення суд виходив з того, що інформація, яка міститься в розрахунку від 02.06.2021 року, зокрема, перелік наданих послуг та фіксований розмір гонорару не може вважатись тим розрахунком детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги.

Крім того, неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу, а також не надано доказів сплати понесених витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду сторона відповідача оскаржила його в апеляційному порядку.

Провадження №22-ц/822/933/21

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що в провадженні Шевченківського районного суду м. Чернівці перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав.

В подальшому позивачем було подано заяву про відмову від позову (т.2 а.с.118-119), а стороною відповідача 14.05.2021 року заяву про те, що ОСОБА_4 планується понесення витрат на професійну правничу допомогу та зазначено, що попередній орієнтовний розрахунок послуг адвоката складатиме 8 000 грн (т.2 а.с.123-124).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 травня 2021 року провадження у справі закрито у зв`язку із відмовою позивача від позову.

Вказує на те, що застосування ч.1 ст.134 ЦПК України є необґрунтованим та безпідставним, так як законодавець не передбачає, в якій саме формі має бути подано суду попередній орієнтовний розрахунок послуг адвоката.

Крім того, між сторонами було укладено договір про надання правничої допомоги від 28.01.2021 року, в якому обумовлено гонорар та його умови оплати.

На підставі наведеного просить апеляційну скаргу задовольнити, додаткове рішення скасувати та ухвалити нове, стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 витрати на правничу допомогу у розмірі 21 400 грн.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача та пояснення учасників, які з`явилися, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оскаржуване рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що у жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 по відношенню до неповнолітніх дітей (т.1 а.с.3-6).

Відповідач 28.01.2021 року під час судового засідання подав клопотання про витребування доказів та ордер про надання правової допомоги адвокатом, яка вступила до участі в справі у якості представника відповідача (т.1 а.с.197-201).

11 травня 2021 року позивачем подано заяву про відмову від позову з проханням про закриття провадження у справі (т.2 а.с.118-119).

Відповідачем 14.05.2021 року подано заяву про те, що ОСОБА_4 планується понесення витрат на професійну правничу допомогу та зазначено, що попередній орієнтовний розрахунок послуг адвоката складатиме 8 000 грн (т.2 а.с.123-124).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 травня 2021 року провадження у справі закрито у зв`язку із відмовою позивача від позову (т.2 а.с.137/зворот).

02.06.2021 року представником відповідача подано заяву про залучення доказів щодо розміру витрат, які відповідач має сплатити у зв`язку із розглядом справи, а також договір про надання правової (правничої) допомоги, розрахунок виконаних робіт за надання правничої допомоги, копію ордеру (т.2 а.с.139-152).

На звороті обкладинки т.2 справи міститься підпис ОСОБА_1 про те, що остання отримала копію вказаної заяви, а також двічі 04.06 та 08.06.2021 року ознайомлювалася з матеріалами справи.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.

За змістом ч.1 п.1 ч. 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст.141 ЦПК України, у відповідності до ч.ч.1, 2 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В силу ч.3 ст.142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

У разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача (ч.5 ст.142 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що зазначені наслідки є відмінними і заявником не вимагалося відшкодування витрат внаслідок недобросовісності дій позивача, отже застосування судом ч.5 ст.142 ЦПК України є безпідставним, оскільки застосуванню в даній ситуації підлягає саме ч.3 зазначеної норми.

Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Пунктом 4 ч.11 ст.1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ст.26 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути, крім іншого: ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.

За приписами ч.3 ст.27 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу врегульовано Главою 63 Цивільного Кодексу України.

Зокрема, ст.903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку , що встановлені договором.

Стаття 632 ЦК України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадку і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна в договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Згідно ст.30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги.

Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару не дає як суду, так і іншій стороні спору можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст.30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом в постанові від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Наведена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18.

Також, Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Згідно ч.4 ст. 263 ЦПУ України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником відповідача надано:

-копію договору про надання правової (правничої) допомоги від 28

січня 2021 року, з п.3.8 якого вбачається, що за виконану (надану) роботу правову (правничу) допомогу, зазначену в п.1.1 Договору, клієнт оплачує адвокату гонорар на поточний рахунок адвоката або передачею, за згодою сторін, готівкою в розмірі 40% мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством України на день підписання даного договору за 1 повну/неповну годину роботи адвоката на підставі розрахунку. У вартість робіт входить час проїзду до місця здійснення процесуальних чи інших дій в інтересах клієнта, очікування початку судового процесу з часу призначення до часу його фактичного початку або до часу повідомлення про його перенесення;

-копію ордера від 09.04.2021 року;

-копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії

ЧЦ №000165 від 28.07.2017 року;

-розрахунок виконаних робіт за надання правничої допомоги від 02

червня 2021 року, згідно п.3 якого обумовлено, що на день підписання договору мінімальний розмір заробітної плати в Україні складає 6000 грн, а в п.4 зазначено, що 28.01.2021 року адвокатом здійснено: ознайомлення з наданими ОСОБА_4 матеріалами справи та визначено першочергові заходи для забезпечення ефективного представлення інтересів довірителя, що зайняло 1 год. вартістю 2400 грн; підготовлено клопотання про ознайомлення з матеріалами справи про визнання обов`язковою участі у судовому засіданні посадової особи Служби у справах дітей при виконавчому комітеті Чернівецької міської ради, про виклик в якості свідка в судове засідання осіб, про витребування інформації з прикордонної служби про перетин кордону ОСОБА_1 , що зайняло 1 год. вартістю 2400 грн; прийнято участь в судовому засіданні тривалістю 20 хв вартістю 800 грн; 22.02.2021 року: здійснено ознайомлення з матеріалами судової справи шляхом фотозйомки тривалістю 2 год. вартістю 4800 грн; участь в судовому засіданні тривалістю 15 хв вартістю 600 грн; написання клопотання про витребування інформації з прикордонної служби про перетин кордону ОСОБА_1 тривалістю 20 хв вартістю 800 грн; 05.03.2021 року: опрацьовано фотоматеріали судової справи та сформовано правову позицію тривалістю 3 год вартістю 7200 грн; 09.04.2021 року: здійснено підготовку та направлення адвокатського запиту до Яблуницького ліцею Поляницької сільської ради, що зайняло 30 хв вартістю 1200 грн; 29.04.2021 року: очікування та участь у судовому засіданні тривалістю 30 хв вартістю 1200 грн, а всього на загальну суму 21 400 грн.

Таким чином, заява про стягнення витрат на правничу допомогу зроблена стороною відповідача вчасно, а докази щодо розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу суду були подані у належний спосіб.

Про те, суд першої інстанції оцінюючи існування договору про надання правової допомоги із визначенням вартості послуг адвоката, розрахунку наданих послуг прийшов до невірних висновків про відсутність належних доказів понесення витрат на правову допомогу.

Оцінюючи співмірність, реальність та пропорційність судових витрат, які просить стягнути сторона відповідача, а також те, що зазначена категорія справ є справою незначної складності та по них є стала судова практика, що в свою чергу не потребувало додаткових зусиль та знань, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Так, послуги: ознайомлення з наданими ОСОБА_4 матеріалами справи, ознайомлення з матеріалами справи шляхом фотозйомки та опрацьовано фотоматеріали судової справи з формуванням правової позиції повторюються і є однотипними, оскільки суд вважає, що проведення фотозйомки свідчить саме про те, що адвокат відповідного рівня знайомився з матеріалами справи, а вже в подальшому здійснював фотофіксацію, крім того матеріали справи не містять зміни позиції сторони відповідача щодо захисту його інтересів, а тому доцільним буде задовільнити вимогу за послугу надану 22.02.2021 року та стягнути за таку 4 800 грн.

Що стосується клопотань, то серед них в розрахунку дублюється клопотання про витребування інформації з прикордонної служби про перетин кордону ОСОБА_1 , а тому у вказаній частині задоволенню підлягає лише послуги за 28.01.2021 року вартістю 2400 грн.

Крім того, задоволенню підлягають послуги щодо підготовки та направлення адвокатського запиту до Яблуницького ліцею, участь в судових засіданнях та їх очікування (800 грн + 600 грн + 1200 + 1200) на загальну суму 3800 грн.

Стосовно доводів заперечень в суді першої інстанції про ненадання доказів оплати послуг адвоката, то колегія вказує на те, що ВС КАС у постанові від 21.01.2021 року у справі №280/2635/20 вказав, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Отже, докази оплати послуг адвоката подавати не обов`язково.

Також, колегія суддів вважає за необхідне відмітити, що згідно ч.9 ст.83 ЦПК України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Заява про залучення доказів щодо розміру витрат не містить доказів направлення її копії з додатками іншим учасникам справи, проте колегія суддів враховує відсутність заперечень ОСОБА_1 із вказаного факту та із наявності в матеріалах справи клопотань ОСОБА_1 про ознайомлення з матеріалами справи (т.2 а.с.153, 154), які подані вже після залучення заяви з додатками стороною відповідача, а також підпису ОСОБА_1 на обкладинці справи (т.2) про отримання копії вказаної заяви завчасно до її розгляду, що, в свою чергу, свідчить про обізнаність із такою та об`єктивну можливість подати заперечення щодо неї.

Крім того, обґрунтування позиції сторони позивача щодо ненадання раніше для ознайомлення та залучення до матеріалів справи адвокатом Максимчук А.В. договору з ОСОБА_4 про надання останньому правової допомоги є безпідставним, оскільки матеріали справи (т.1 а.с.198-199) містять копію ордеру, який виданий на підставі договору від 28.01.2021 року та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, що свідчить про обізнаність сторони позивача щодо представлення інтересів відповідача з боку адвоката Максимчук А.В.

За наведеного, оскаржуване додаткове рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового про часткове задоволення заяви щодо стягнення витрат на правничу допомогу.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пп.1, 3 ч.1 ст.376 ЦПК України самостійними підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , задовольнити частково.

Додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10 червня 2021 року скасувати та ухвалити нове, яким заяву ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 11 000 (одинадцять тисяч) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий підпис /І.Н. Лисак/

Судді підписи /А.І. Владичан, І.Б. Перепелюк/