КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа №756/9320/19
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/7415/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 вересня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Баллі Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Романцової Тетяни Володимирівни на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 10 лютого 2021 року (суддя Жук М.В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Тарасенка Ігоря Миколайовича, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про скасування рішення про державну реєстрацію права власності та їх обтяжень,

встановив:

у липні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Тарасенка І.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 46052899, яке прийняте 18 березня 2019 року, про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта: 000) за АТ «Укрсоцбанк».

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 31 березня 2008 року між ним та АТ «Укрсоцбанк» був укладений договір про надання відновлюваної кредитної лінії №014-622-КП та Договір № 1 про внесення змін до договору про надання відновлюваної кредитної лінії №014-622-КП від 31 березня 2008 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 31 березня 2008 року між АТ «Укрсоцбанк» та ним, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений іпотечний договір, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 , яка належить іпотекодавцям на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Державним комунальним управлінням житлового господарства Мінського району м. Києва від 4 грудня 1997 року.

10 липня 2019 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно йому стало відомо, що 18 березня 2019 року рішенням державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Тарасенка І.М. право власності на квартиру зареєстровано за АТ «Укрсоцбанк».

Позивач стверджує, що в АТ «Укрсоцбанк» були відсутні правові підстави для звернення до державного реєстратора з метою здійснення реєстраційних дій щодо об`єкта нерухомості, оскільки будь-які боргові зобов`язанні позивача перед відповідачем відсутні, банк не направляв йому та іншим іпотекодавцям вимоги про усунення порушень

основного зобов`язання відповідно до норм ст. 35 Закону України «Про іпотеку», а державним реєстратором не враховано вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Крім того позивач вважав, що у державного реєстратора не було повноважень на прийняття оскаржуваного рішення та проведення реєстраційних дій у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, оскільки законодавством не передбачена можливість проведення державної реєстрації речових прав на об`єкт нерухомості без вчинення нотаріальної дії, пов`язаної з переходом права власності на об`єкт нерухомості.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 10 лютого 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Романцова Т.В. просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі та одночасно припинити право власності на квартиру за Акціонерним товариством «Альфа-Банк», яке є правонаступником АТ «Укрсоцбанк».

Представник позивача посилається на помилковість висновків суду, що договір іпотеки містить іпотечне застереження, крім того, суд не надав оцінки аргументам позивача про застосування до предмета іпотеки дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який забороняє примусове відчуження іпотечного майна без згоди іпотекодавців.

Відзив на апеляційну скаргу іншими учасниками справи не подано.

Треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 направили до Київського апеляційного суду заяви про задоволення апеляційної скарги та розгляд апеляційної скарги у їх відсутність (с.с.206-212 т.2).

Згідно наданої Київському апеляційному суду копії свідоцтва про смерть, третя особа ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (с.с.4 т.3).

Державний реєстратор КП «Реєстраційне бюро» Тарасенко І.М., будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду апеляційної скарги, у судове зсідання не з`явився, судові повістки-повідомлення повернулися до апеляційного суду без вручення з відміткою листоноші про відсутність адресата за вказаною адресою, тому відповідно до положень ст. 130 ЦПК України судове повідомлення вважається доставленим, що є підставою для розгляду справи у відсутність зазначеного відповідача на підставі ст. 372 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача - адвоката Кубрака О.О., який підтримав апеляційну скаргу, пояснення представника АТ «Альфа-Банк» - адвоката Сидорової Ю.В., яка просила залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 31 березня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 014-622-КП, за умовами якого позичальник отримав 95 000 доларів США, які зобов`язався повернути до 30 березня 2018 року та сплачувати 13% річних за користування кредитом (с.с.42-45 т.3). Кредит видавався на поточні потреби.

У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 31 березня 2008 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений іпотечний договір № 014-622-ЗП, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сень-Силковою І.В., за умовами якого у іпотеку банку була передана квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 50,30кв.м, яка належала іпотекодавцям на підставі Свідоцтва про право власнос-

ті на житло, виданого 4 грудня 1997 року (с.с.12-13 т.1).

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10 липня 2019 року на підставі рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» м. Київ Тарасенко І.М. від 20 березня 2019 року, індексний номер 46052899, проведено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , за АТ "Укрсоцбанк".

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що укладений сторонами іпотечний договір містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя внаслідок невиконання основного зобов`язання, перед зверненням стягнення на предмет іпотеки іпотекодавцям направлялася вимога про усунення порушення, АТ «Укрсоцбанк» надано державному реєстратору всі передбачені законом документи щодо реєстрації права власності за іпотекодержателем, а відтак рішення про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за АТ «Укрсоцбанк» є правомірним.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3).

Частиною 1 статті 7 Закону України «Про іпотеку» визначено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Статтею 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Відповідно до статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-

який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Положеннями статті 37 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» норми статті 37 Закону України «Про іпотеку» передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

У пунктах 4.1 та 4.5.3 іпотечного договору зазначено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпеченні іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів, зокрема, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Таким чином, підписавши іпотечне застереження, сторони визначили можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Відповідно до частини четвертої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Отже, пункти 4.1 та 4.5.3 іпотечного договору і є договором про задоволення вимог іпотекодержателя (правочином).

Разом з тим відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, (у редакції, яка діяла на час вчинення реєстратором дій), для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Таким чином, іпотекодержатель має право почати звернення стягнення на предмет іпотеки тільки після направлення іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення, та не усунення іпотекодавцем порушення у тридцятиденний строк з моменту отримання такої вимоги, а державна реєстрація права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, здійснюється державним реєстратором у разі надання доказів про направлення такої вимоги іпотекодавцю та завершення тридцятиденного строку з моменту отримання такої вимоги.

Під час розгляду справи судом першої інстанції відповідачем були надані докази виконання вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та умов іпотечного договору стосовно направлення позивачу та третім особам письмової вимоги про усунення порушення, які вважають врученими відповідно до п. 6.2. умов іпотечного договору, тому в цій частині висновки суду першої інстанції є правильними.

Разом з цим, судом першої інстанції не було враховано, що звертаючись до суду з даним позовом, позивач також посилався на порушеннявимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки спірна квартира була передана в забезпечення зобов`язань за валютним кредитом та є його єдиним житлом.

Згідно з підпунктом 1 пункту 1 вказаного Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного житлового будівництва, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна; або; таке нерухоме житлове майно придбавалося за кредитні кошти і при цьому умовами кредитного договору передбачена заборона реєстрації місця проживання позичальника або майнового поручителя за адресою знаходження нерухомого житлового майна, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує 140 квадратних метрів для квартири та 250 квадратних метрів для житлового будинку.

Установлений Законом мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника).

Крім того, протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку у спосіб

реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, має наслідком відчуження предмету іпотеки на користь іпотекодержателя без згоди власника такого нерухомого майна.

Водночас Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження.

Такий висновок щодо застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а та у постанові від 19 травня 2020 року у справі 644/3116/18.

З наданих суду документів вбачається, що спірна квартира виступає як забезпечення зобов`язання за споживчим кредитом, наданим в іноземній валюті, спірна квартира використовується позивачем та третіми особами, як місце їх постійного проживання. Іншого нерухомого майна у їх власності немає, що було перевірено апеляційним судом і не спростовано відповідачем.

Отже, перехід права власності на спірну квартиру до іпотекодержателя без згоди власників майна відбувся всупереч забороні, встановленій Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а відтак у державного реєстратора КП «Реєстраційне бюро» Тарасенка І.М були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за ПАТ «Укрсоцбанк».

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Позивачем заявлені позовні вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності АТ «Укрсоцбанк» на спірну квартиру та припинення права власності АТ «Укрсоцбанк» на квартиру. Отже, позивачем обраний вірний спосіб захисту своїх порушених прав.

Судом першої інстанції встановлено, що АТ «Альфа-Банк» є правонаступником АТ «Укрсоцбанк», на даний час спірна квартира на праві власності зареєстрована за АТ «Альфа-Банк», тому апеляційний суд приймає рішення про припинення права власності АТ «Альфа-Банк» на спірну квартиру.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни

судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції неповно встановив обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та наданим доказам, суд неправильно застосував норми матеріального права, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач сплатив судовий збір у сумі 768грн 40коп. та за подання апеляційної скарги у сумі 1152грн 60коп., тому з АТ «Альфа-Банк» на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у сумі 1921грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381- 383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Романцової Тетяни Володимирівни задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 10 лютого 2021 року скасувати, ухваливши нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Тарасенка І.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 46052899, яке прийняте 20 березня 2019 року, про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта: 000) за АТ «Укрсоцбанк», припинивши право власності Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на квартиру.

Стягнути з Акціонерного товариства «Альфа-Банк», код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 23494714, яке знаходиться у м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100, на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , який проживає у АДРЕСА_1 судові витрати у сумі 1 921грн.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 7 жовтня 2021 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк