Справа № 182/2198/21
Провадження № 2/0182/1822/2021
12.10.2021 м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Рунчевої О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Нікополі за правилами спрощенного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою,-
Позивач 08.04.2021 року звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини.
02.02.2020 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, згідно якого ОСОБА_2 взяла у нього у борг гроші в сумі 300 доларів США та зобов`язалась повернути зазначену суму 05.03.2020 року.
Однак на сьогодні відповідач ухиляється від повернення суми боргу, його неодноразові звернення до відповідача з проханням повернути взяті в борг грошові кошти безрезультатні, відповідач на телефонні дзвінки не відповідає, зустрічі уникає.
Станом на 05.04.2021 року офіційний курс НБУ за доларом США складає 27,9555 грн. тобто заборгованість за позикою від 02.02.2020 року становить 8386,65 грн. , за позикою від 15.02.2020 року становить 27 955, 50 грн.
Враховуючи, що договірні відносини між сторонами не припинилися та продовжують існувати, вважає, що має право, згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України на стягнення з відповідача інфляційних витрат та 3 % річних від суми боргу.
За його розрахунками, сума 3% річних за позикою від 02.02.2020 року, строк сплати якої настав 06.03.2020 року становить 272,00 грн., інфляційні витрати становлять суму 631,38 грн., а всього до стягнення у примусовому порядку з відповідача за договором розписки від 02.02.2020 року підлягає сума у розмірі 9290,03 грн., з яких 8386,65 грн. основна сума боргу, 272,00 грн. 3 % річних та 631,38 грн. - інфляційні витрати.
Ухвалою про відкриття провадження від 06.05.2021 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, що відповідає вимогам ст. 279 ЦПК України. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву.
Згідно поштового повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідач отримала ухвалу суду про відкриття провадження у справі 21.05.2021 року (а.с. 20). Клопотань до суду не надійшло, відповідач не скористалася правом на відзив.
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України.
Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного.
Судом встановлено, що 02.02.2020 року року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 02.02.2020 року отримала від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 300 доларів США із зобов`язанням повернути борг 05.03.2020 року. Позивачем в обґрунтування вимог позову було додано до матеріалів справи оригінал розписки від 02.02.2020 року (а.с. 8). Таким чином сторони дійшли згоди щодо всіх істотних умов договору.
Також 15.02.2020 року року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 15.02.2020 року отримала від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 1000 доларів США із зобов`язанням повернути борг 15.04.2020 року. Позивачем в обґрунтування вимог позову було додано до матеріалів справи оригінал розписки від 15.02.2020 року (а.с. 9). Таким чином сторони дійшли згоди щодо всіх істотних умов договору
Відповідно доч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов1язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини,а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або не грошовим.
Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно зч.2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином,у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто,приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних не визнаються неустойкою у розумінні положень статті 549 ЦК України і статті 230 Господарського кодексу України.
Отже нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення.
Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за час прострочення.
Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, таке прострочення є триваючим правопорушенням, і право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення (див. постанову ВСУ від 26.04.2017 у справі № 918/329/16);
Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного суду України від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-2129цс16.
Станом на 05.04.2021 року офіційний курс НБУ за доларом США складає 27,9555 грн. тобто заборгованість за позикою від 02.02.2020 року становить 8386,65 грн., за позикою від 15.02.2020 року становить 27 955, 50 грн.
Згідно до наданих розрахунків, позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти за несвоєчасне виконання ним зобов`язання за договором розписки від 02.02.2020 року за період з 06.03.2020 року по 05.04.2021 року, а саме: 3% річних у розмірі 272,00 грн., та інфляційні втрати у розмірі 631,38 грн.
Суд погоджується з наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором розписки від 02.02.2020 року інфляційних втрат та трьох відсотків річних, оскільки він визначений у відповідності до вимог діючого законодавства.
Крім того, згідно до наданих розрахунків, позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти за несвоєчасне виконання ним зобов`язання за договором розписки від 15.02.2020 року за період з 16.04.2020 року по 05.04.2021 року, а саме: 3% річних у розмірі 816,00 грн., та інфляційні втрати у розмірі 1866,16 грн.
Суд також погоджується з наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором розписки від 15.02.2020 року інфляційних втрат та трьох відсотків річних, оскільки він визначений у відповідності до вимог діючого законодавства.
Враховуючи викладене та оцінюючи зібрані у справі докази у їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.
Крім цього, відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268-226, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 526, 530, 533, 536, 625, 1046, 1047,1049 ЦК України, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування судового збору 908,00 грн. (дев`ятсот вісім грн. 00 коп.).
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Суддя: О. В. Рунчева