Справа № 152/893/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
12 жовтня 2021 року м. Шаргород
Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:
головуючого судді Мельник А.Г.
за участі секретаря судового засідання Дешевої В.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження по суті цивільну справу
до відповідача ОСОБА_2
вимоги позивача: про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням
учасники справи:
негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:
І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача.
1. Позивач 16 липня 2021 року звернулася до суду з цим позовом та вказала, що 14 вересня 1980 року вона одружилась з відповідачем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З цього часу вони разом проживали по АДРЕСА_1 . Позивач є єдиним власником житлового будинку з погосподарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про на спадщину за заповітом. За вказаною адресою зареєстрований, але з 1 червня 2020 року не проживає ОСОБА_2 . Відповідач знятись з реєстраційного обліку в добровільному порядку не бажає, незважаючи на нагадування, чим обмежує права позивача, як власника будинку, створюючи перешкоди у використанні власного будинку. Позивач просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.2-3).
2. На обґрунтування своїх вимог позивач надала копію свідоцтва про шлюб, копію свідоцтва про право на спадщину за заповітом, копію витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, копію свідоцтва про народження відповідача, довідку про реєстрацію місця проживання позивача та відповідача, акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, копію заяви позивача про проживання відповідача за іншою адресою.
3. Відповідач відзиву на позовну заяву на пропозицію суду не подав.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.
4. Разом з позовною заявою позивач подала клопотання про допит свідків (а.с14).
5. 28 вересня 2021 року позивач подала до суду заяву, в якій просить відкласти судове засідання, призначене на 28 вересня 2021 року на іншу дату та повторно здійснити виклик відповідача шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті судової влади України (а.с.43).
ІІІ. Пояснення учасників справи.
6. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з обставин, які викладенні у позовній заяві. Також пояснила, що відповідач не проживає за адресою по АДРЕСА_1 з грудня 2019 року. Пропозиції позивача добровільно знятися з реєстраційного обліку за вказаною адресою ігнорує.
ІV. Інші процесуальні дії у справі.
7. Ухвалою суду від 22 липня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 21 вересня 2021 року. Вказаною ухвалою суду відповідачеві запропоновано надати відзив на позовну заяву в строк до 5 вересня 2021 року, а також встановлено позивачу та відповідачу строк до 19 вересня 2021 року для подання відповіді на відзив та заперечень. Також, вирішено здійснити виклик відповідача ОСОБА_2 на вищевказану дату шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.18).
8. Копія позовної заяви з додатками були надіслані відповідачу за адресою, що вказана в позові. Згідно з довідкою працівника «Укрпошта» «Про причини повернення/досилання» (а.с.38), відповідач відсутній за вказаною адресою, тому копію позовної заяви з додатками було повернуто до суду (а.с.22-37).
9. Ухвалою суду від 28 вересня 2021 року розгляд справи було відкладено на 12 жовтня 2021 року у зв`язку з поданою заявою позивача та постановлено здійснити виклик відповідача ОСОБА_2 на вищевказану дату шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.44).
10. Відповідно до оголошення про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце робити якої невідоме, розміщеного на офіційному веб-сайті судової влади України, відповідача двічі належним чином повідомлено про розгляд даної справи у суді (а.с.21, 46).
11. Таким чином, відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце його проведення, відзиву на позов не подавав. Відповідно до частини першої статті 281 ЦПК України 12 жовтня 2021 року судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи (а.с.47).
V. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.
12. Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу, сторони уклали шлюб 14 вересня 1980 року та зареєстрували його у районному відділі РАЦС Шаргородського району Вінницької області, запис №25 (а.с.7).
13. Згідно з копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22 грудня 2008 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15 січня 2009 року №21560443, позивач є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 (а.с.8-9).
14. Згідно з копією свідоцтва про народження ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Шаргород Вінницької області (а.с.10).
15. Відповідно до довідки від 9 липня 2021 року №914, виданої Слободо-Шаргородською сільською радою Шаргородського району Вінницької області, відповідач зареєстрований по АДРЕСА_1 (а.с.11).
16. Згідно з актом обстеження матеріально побутових умов сім`ї від 12 липня 2021 року №930, відповідач зареєстрований по АДРЕСА_1 , проте не проживає (а.с.12).
17. Відповідно до копії заяви від 25 вересня 2020 року, позивач повідомила сільського голову Слободо-Шаргородської сільської ради про те, що її чоловік ОСОБА_2 зареєстрований по АДРЕСА_1 , однак з 1 червня 2020 року проживає за іншою адресою в м. Шаргород (а.с.13).
18. Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 пояснили, що проживають в с. Слобода-Шаргородська Жмеринського району. Підтвердили, що відповідач з 1980 року по 2019 рік проживав по АДРЕСА_1 разом із позивачем. Останні два роки за місцем реєстрації жодного разу його не бачили.
19. Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування належним позивачу житловим будинком. Підставою позову є неможливість позивача здійснювати в повній мірі своє право власності на належний її будинок, а також правові норми Цивільного та Житлового кодексів України, на які посилається позивач в підтвердження своїх вимог.
VІ. Оцінка Суду.
А. Загальні принципи регулювання спірних правовідносин.
20. Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України, власник володіє користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
21. Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
22. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
23. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
24. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
25. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.
26. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
27. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
28. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
29. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
30. Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.
31. Верховний Суд зазначив, що при вирішенні справ, щодо наявності передбачених законом підстав для виселення особи чи визнання такою, що втратила право користування, що по суті буде мати наслідком виселення, виходячи із принципу верховенства права, суд повинен у кожній конкретній справі з`ясувати, чи є втручання у право особи на повагу до її житла не лише законним, й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою.
Б. Вирішення позовних вимог по суті.
32. Відповідач свого часу вселився до будинку по АДРЕСА_1 в якості члена сім`ї власника житлового будинку, а саме в якості її чоловіка, і набув право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом.
33. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.
34. Відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язаний, його фактичне місцезнаходження наразі невідоме, а тому його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України.
35. Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
36. В даному випадку суд враховує висновок зроблений Верховним Судом у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц, а також Верховним Судом у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 754/613/18-ц.
В. Загальні висновки Суду.
37. Надані позивачем докази, Суд визнає належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета доказування, одержані в порядку, передбаченому законом, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а в своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
38. Враховуючи, що позивач є власником будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а відповідач в цьому будинку фактично не проживає понад рік і його реєстрація в будинку перешкоджає реалізації права власності позивача, то відповідача слід визнати таким, що втратив право користування цим жилим приміщенням.
39. Відповідно до пункту 26 Правил реєстрації місця проживання, які затверджені постановою КМУ від 2 березня 2016 року №207, рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання.
VІI. Розподіл судових витрат.
40. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
41. На підставі викладеного, суд вважає, що судові витрати у виді судового збору в сумі 908,00 грн (а.с.1) слід стягнути з відповідача на користь позивача.
З цих підстав, керуючись
статтями 12, 13, 77, 78, 141, 223, 263, 264, 265, 279, 280, 281, 282 ЦПК України, на підставі статей 16, 317, 319, 321, 383, 391, 405, 406 ЦК України, статті 156 ЖК УРСР, Суд, -
1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити повністю.
2. Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
3. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільного процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Відповідач може подати заяву про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня отримання копії заочного рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Ім`я (найменування) сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянка України, паспорт серії НОМЕР_1 , ід.№ НОМЕР_2 , зареєстрована мешканка АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, останнє відоме місце проживання АДРЕСА_1 .

Головуючий суддя Андрея МЕЛЬНИК