Провадження № 2/554/702/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2021 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді - Материнко М.О.

за участю секретаря судового засідання - Тімофєєвої Я.Е.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права власності. В якій прохала: визнати за ОСОБА_4 , право особистої приватної власності на 4/5 частини квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 92,3 м.кв. Визнати за ОСОБА_2 , право особистої приватної власності на 1/5 частини квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 92,3 м.кв.

На обгрунтування позову зазначила, що, 29.09.2006 ОСОБА_4 уклала шлюб з відповідачем. Згідно договору купівлі-продажу від 13.10.2010, укладеного між ВАТ «Полтавський домобудівельний комбінат» та ОСОБА_2 , який був посвідчений ПН ПМНО Матвієнко В.О. №482, була придбана квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 92,3 м.кв. Згідно п.2 договору продаж вчинено за 369 200 гривень. Право власності зареєстровано за відповідачем ПП Полтавське БТІ «Інвентаризатор» 12.05.2010. Згідно довідки №748 від 04.11.2019, ОСОБА_4 проживає разом з чоловіком - ОСОБА_2 та сином - ОСОБА_5 без реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 92,3 м.кв. Вищевказана квартира була придбана частково за особисті кошти позивача в сумі 215 000 грн., інша решта коштів в сумі 154 200 грн. були спільними коштами позивача та відповідача. Гроші в сумі 215 000 грн. позивачу надали її батьки для придбання квартири, тому відповідно до вимог ч.1 ст. 57 СК України 3/5 часини квартири є її особистою приватною власністю. На думку позивача, спільною сумісною власністю подружжя є 2/5 частини квартири вартістю 154 200 грн., відповідно кожному з них належить 1/5 частина квартири вартістю 77 100 грн. Вважає, що їй на праві власності належить 4/5 частин вищевказаної квартири. З відповідачем на даний час виникають суперечки відносно квартири, відповідач не визнає її право власності на частку в квартирі, відмовляється реєструвати її, позивача та сина за фактичним місцем проживання через що звертається до суду з даним позовом.

05 листопада 2021 року ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави прийнято цивільну справу в провадження та призначено підготовче судове засідання.

20 травня 2021 року ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити.

Відповідач та його представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, посилаючись на підстави зазначені в письмовому відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідачу ОСОБА_2 та його брату ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 13.05.2020 року відділом приватизації житла управління житлово - комунального господарства м. Полтави, належала квартира АДРЕСА_2 .

Вказана квартира була продана 04.01.2008 року, в період шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_2 за 277 750 грн.

Після продажу вищевказаної квартири позивачка та відповідач придбали квартиру АДРЕСА_3 , яку 23.03.2010 року було продано за 160000 грн., що підтверджується договором купівлі - продажу від 23.03.2010 року.

Так, після продажу вищевказаної квартири в період шлюбу подружжя придбало спірну квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_2 , що підтверджується копіями: договору купівлі-продажу укладеного між ВАТ «Полтавський домобудівельний комбінат» та ОСОБА_2 13.04.2010, посвідченого ПН Полтавського МНО Матвєєнко В.О., зареєстровано в реєстрі №482; витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно ПП Полтавське БТІ «Інвентаризатор» за №26097252 від 12.05.2010 та записано у реєстрову книгу №152 за реєстровим №20974.

Як слідує із договору, квартира АДРЕСА_1 , була придбана за 369 200 гривень.

На підставі викладеного суд вважає, що спірна квартира за адресою - квартира АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , оскільки придбана в період шлюбу.

За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тобто, конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована.

Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її кошти, не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною.

Таким чином, тягар доказування у справах даної категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до Постанови Верховного Суду від 27.03.2019 року у справі N 331/8757/14-ц (провадження N 61-48599св18) належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Так, в матеріалах справи доказів будь-якої домовленості між позивачем та відповідачем з приводу нерівності часток майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя немає.

Разом з цим, відповідно до письмової згоди ОСОБА_4 від 12.04.2010 року, реєстровий № 477, посвідченої приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Матєєнко В.О. вбачається, що перед укладенням договору купівлі продажу від 13.04.2010 року ОСОБА_4 надала нотаріусу письмову згоду на придбання спірної квартири, зазначаючи при цьому, що договір укладається в інтересах сім`ї вона ознайомлена з умовами договору.

Отже, суд вважає, що спірна квартира належить позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності в рівних частках по Ѕ частині кожному.

Посилання позивача на ті обставини, що кошти в сумі 215 000 грн. на придбання спірної квартири були надані її батьками відповідно до договору про надання безповоротної фінансової допомоги від 09.04.2010 року суд вважає безпідставними, оскільки при оформленні такого договору сторонами не було дотримано нотаріальної форми правочину, як це передбачено ч. 5 ст. 719 ЦКУкраїни.

Крім цього, належних та допустимих доказів того, що спірна квартира придбана за особисті кошти ОСОБА_4 чи саме за кошти, які були надані її батьками відповідно до договору про надання безповоротної фінансової допомоги позивачем ОСОБА_4 не надано.

Таким чином, суд вважає, що презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя позивачем не спростовано.

Отже, оцінюючи надані докази і співставляючи їх з фактами, які доводить позивач, суд вважає, що ним не виконаний свій обов`язок по доведенню позовних вимог і на підставі наданих доказів неможливо зробити висновок, що факти, на які посилається позивач мали місце.

Таким чином, суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст.12,13,76,77,141,259,263,264,265,268,272,273 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності - відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду як суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено та проголошено 07.10.2021 року.

Суддя М.О. Материнко