Провадження № 2/752/8775/21
РІШЕННЯ

Іменем України

28.09.2021 року Голосіївський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Чередніченко Н.П.

з участю секретаря Шевчук М.Ю.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Люботинська міська територіальна громада в особі Люботинської міської ради про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування, -

в с т а н о в и в:

в серпні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 , третя особа: Люботинська міська територіальна громада в особі Люботинської міської ради про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування.

В обґрунтування позову зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 . Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входила земельна ділянка, площею 0,1 га за адресою: АДРЕСА_1 . На день відкриття спадщини ОСОБА_3 проживала разом зі своїм чоловіком ОСОБА_4 , який провів поховання дружини та отримав у володіння все її майно, в тому числі, і зазначену земельну ділянку. Однак, ОСОБА_4 у встановлений законом строк не звернувся до нотаріального органу за отриманням свідоцтва про право на спадщину. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, та на дату смерті постійно проживав за адресою: АДРЕСА_2 . Позивач вказує, що спадкоємцями померлого є вона, як його донька, та відповідач, як його син. На час відкриття спадщини ОСОБА_2 постійно проживав за вказаною адресою разом із ОСОБА_2 , та, останній, про відмову від спадщини не заявляв. На даний час нотаріус не може оформити свідоцтво про право на спадщину на вказане майно, оскільки, не достатньо документів, які б підтверджували факт вступу ОСОБА_4 в управління та володіння спадковим майном. З огляду на викладене, а також з метою реалізації спадкових прав після смерті батька, позивач вимушена звернутись до суду із даним позовом та просить суд встановити факт прийняття ОСОБА_4 у спадщину земельної ділянки, площею 0,1 га за адресою: АДРЕСА_1 , яка перебувала у власності ОСОБА_3 на підставі Державного акта на право власності на землю № 2078 від 04.12.1996 року, а також визнати за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку, площею 0,1 га за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 23.08.2021 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Позивач в судове засідання не з"явився, направивши заяву про розгляд справи за відмутності.

Відповідач в судове засідання не з`явився. До суду надіслав письмову заяву про розгляд справи без його участі, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Крім того, в матеріалах справи міститься письмовий відзив відповідача на позов, відповідно до якого, останній, визнав позовні вимоги в повному обсязі.

Третя особа в судове засідання явку свого представника не забезпечила. Про розгляд справи повідомлялась належним чином. З будь-якими клопотаннями до суду не зверталась. Заперечення та/або пояснення на позов до суду не подала.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу в підготовчому судовому засідання без участі відповідача та третьої особи.

Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.ст. 13,19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

На підставі ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За змістом ч.ч. 1-2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти родинних відносин між фізичними особами, належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті, а також і інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 04.12.1996 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів за № 2078, належала земельна ділянка площею 0,100 га за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, та після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входила зазначена земельна ділянка.

Позивач вказує, та в ході розгляду справи не заперечувалось сторонами те, що на день відкриття спадщини ОСОБА_3 проживала разом зі своїм чоловіком ОСОБА_4 , який провів поховання дружини та отримав у володіння все її майно, в тому числі, і зазначену земельну ділянку.

ОСОБА_4 у встановлений законом строк не звернувся до нотаріуса за отриманням свідоцтва про право на спадщину, та ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

На дату смерті ОСОБА_4 постійно проживав за адресою: АДРЕСА_2 , разом із відповідачем ОСОБА_2 .

Позивач вказує та судом встановлено, що спадкоємцями померлого ОСОБА_4 є ОСОБА_1 , як його донька, та ОСОБА_2 , як його син, та інші спадкоємці відсутні, що підтверджується листом приватного нотаріуса КМНО Переверзевої Г.О. від 16.06.2021 року № б/н/02-14.

Крім того, в зазначеному листі приватного нотаріуса зазначено, що ОСОБА_1 відмовилась від спадщини на користь сина померлого ОСОБА_2 .

Позивач вказує, що на даний час нотаріус не може оформити свідоцтво про право на спадщину на вказане майно, оскільки, не достатньо документів, які б підтверджували факт вступу ОСОБА_4 в управління та володіння спадковим майном, а відтак вона вимушена звернутися до суду із даним позовом.

Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, суд приймає до уваги те, що нормами п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким зі спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.ст. 529-531 УРСР.

Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо.

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно зі ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР, місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини.

Згідно із ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

За змістом ст. 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР).

Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що особа, яка прийняла спадщину померла, а тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом встановлення відповідного факту.

Також статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Крім того, згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

В ході розгляду справи судом встановлено, що позивач та відповідач є єдиними спадкоємцями померлого, останній, на час смерті проживав із відповідачем, а відтак з огляду на позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд вважає, що вимоги сторони позивача щодо встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обґрунтування позову знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході розгляду справи, стороною відповідача було визнано позов, та підстав, з якими закон пов`язує можливість визнати доводи позову безпідставними в ході розгляду справи не встановлено, а відтак суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 200, 206, 258-259, 263-265, 315 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Люботинська міська територіальна громада в особі Люботинської міської ради про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування, задовольнити.

Встановити факт прийняття ОСОБА_4 у спадщину земельної ділянки, площею 0,1 га за адресою: АДРЕСА_1 , яка перебувала у власності ОСОБА_3 на підставі Державного акта на право приватної власності на землю від 04.12.1996 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 2078,

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженцем м. Люботин Харківської області, РНОКПП НОМЕР_1 , - право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку, площею 0,1 га за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання через Голосіївський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий Н.П. Чередніченко