ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

07 жовтня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 740/4568/20

Головуючий у першій інстанції - Шевченко І. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1104/21

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Скрипки А.А., Харечко Л.К.

секретар: Позняк О.М.

Позивач: Виконавчий комітет Ніжинської міської ради в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_1

Відповідач: ОСОБА_2

Особа, яка подала апеляційну скаргу: Виконавчий комітет Ніжинської міської ради в інтересах малолітнього ОСОБА_1

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06 травня 2021 року у справі за позовом Виконавчого комітету Ніжинської міської ради в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів (суддя Шевченко І.М.) ухвалене о 16 год. 57 хв. у м.Ніжин, повний текст рішення складено 19 травня 2021 року,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2020 року виконавчий комітет Ніжинської міської ради в інтересах малолітнього ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; стягнути з ОСОБА_2 аліменти в розмірі 1/4 усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на особовий рахунок неповнолітнього в державному банку України до досягнення ним повноліття, починаючи з моменту передачі дітей представнику органу опіки та піклування. Позов мотивовано тим, що мати дитини ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо навчання та розвитку свого сина. За доводами позивача, неповнолітній ОСОБА_1 - дитина з особливими потребами, інвалід дитинства. Згідно з листом начальника управління освіти від 11.09.2020 року дитина у 2020-2021 навчальному році не приступила до навчання в Ніжинській загальноосвітній школі №15, в якій навчалася з першого по третій клас за індивідуальною формою навчання. Виконавчий комітет Ніжинської міської ради вказує, що з 2015 по 2020 роки мама - ОСОБА_2 та бабуся - ОСОБА_3 не давали вчителям змоги навчати дитину. Родині була запропонована сімейна форма навчання дитини, але вони категорично відмовилися, зазначивши, що дитина навчатися не буде до вирішення питання з покращенням житлових умов. Рішенням виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 13.02.2020 року №35 затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав стосовно неповнолітнього ОСОБА_1 . Позивач вказує, що відмова родини від надання школою освітніх послуг ОСОБА_1 є свідченням порушення прав дитини.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06 травня 2021 року у задоволенні позову відмовлено; попереджено ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання дитини ОСОБА_1 , поклавши на Службу у справах дітей Виконавчого комітету Ніжинської міської ради контроль за виконанням нею батьківських обов`язків. Рішення суду мотивовано тим, що під час розгляду справи судом не встановлено, що незважаючи на всі заходи попередження та впливу, відповідачка продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. Суд також не вбачає підстав для задоволення похідних позовних вимог про стягнення з відповідачки аліментів.

В апеляційній скарзі виконавчий комітет Ніжинської міської ради в інтересах малолітнього ОСОБА_1 просить вказане рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач як орган опіки та піклування вживав всі заходи щодо залучення дитини до навчання, починаючи з 2017 року, проте відповідачка на контакт з відповідними службами не йде, спілкуватися не бажає, тобто самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, за неї все вирішує бабуся дитини. Позивач вказує, що відповідачку неодноразово запрошували на засідання комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Ніжинської міської ради, проте вона на засіданнях з невідомих причин була відсутня. Працівниками Ніжинського ВП ГУНП в Чернігівській області неодноразово складалися протоколи про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.184 КУпАП на маму дитини. Проте 01 вересня 2020 року дитина не приступила до навчання в навчальних закладах міста. За доводами виконавчого комітету Ніжинської міської ради, ОСОБА_2 , незважаючи на оскаржуване рішення суду, не звернулася до навчального закладу та не вибрала для своєї дитини форму здобуття загальної середньої освіти. Позивач вважає, що відповідачка умисно не виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до свого неповнолітнього сина, не забезпечує його право на здобуття загальної середньої освіти, чим порушує вимоги чинного законодавства.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін. Відповідачка посилається, що її син є хворою дитиною з народження (діагноз ДЦП), погано розмовляє і чує, не розуміє реальності, обслужити себе в туалеті самостійно не може, через стан здоров`я у школу ходити протипоказано. За доводами ОСОБА_2 , дома навчатися немає можливості, оскільки у них одна кімната, в якій проживають три інваліда. Відповідачка вказує, що вона постійно займається здоров`ям сина, його вихованням і навчанням, самостійно навчає читати і писати. Також ОСОБА_2 просить врахувати, що позивач надає нові докази у додатку до апеляційної скарги, при цьому не вказує, з якої поважної причини він не надав їх до суду першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону відповідає судове рішення суду першої інстанції. Висновок місцевого суду підтверджується матеріалами справи, яким суд дав вірну оцінку, і не суперечить нормам матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.

По справі встановлено, що ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8 т.1).

03 вересня, 02 жовтня, 23 грудня 2019 року, 21 січня, 31 серпня 2020 року педагогічні працівники Ніжинської ЗОШ I-III ст. №15 відвідували сім`ю ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 з метою переконання матері учня ОСОБА_2 в необхідності навчання її сина та одержання ним обов`язкової базової загальної середньої освіти. Про вказане складалися відповідні акти (а.с.11-13, 15, 21 т.1), згідно з якими двері квартири ніхто не відчинив або спілкування відбулося з бабусею хлопчика, яка вказувала, що жодна із форм навчання їм не підходить у зв`язку з відсутністю належних житлово-побутових умов.

У вересні 2019 року директор Ніжинської ЗОШ I-III ст. №15 направив до Ніжинського ВП ГУНП в Чернігівській області, до Управління освіти Ніжинської міської ради, Служби у справах дітей Ніжинського виконавчого комітету Ніжинської міської ради подання про те, що з початком 2019-2020 навчального року учень 5-Г класу ОСОБА_1 , як і в минулому році, не приступив до навчання (а.с.14, 16 т.1).

13 грудня 2019 року Ніжинська загальноосвітня школа I-III ступенів №15 направила на адресу ОСОБА_2 та її матері ОСОБА_3 лист, в якому запропонувала обрати індивідуальну форму навчання для ОСОБА_1 : педагогічний патронаж або сімейну (домашню) форму навчання (а.с.9-10 т.1).

30 січня 2020 року Ніжинська загальноосвітня школа I-III ступенів №15 Ніжинської міської ради направила начальнику Ніжинського ВП ГУНП в Чернігівській області, начальнику Служби у справах дітей Ніжинської міської ради, начальнику Управління освіти Ніжинської міської ради клопотання про вжиття відповідних заходів для захисту законних прав та інтересів ОСОБА_1 щодо можливості та необхідності його навчання і здобуття освіти, а також щодо притягнення до чинної відповідальності матері ОСОБА_2 та бабусі хлопчика ОСОБА_3 за позбавлення ними сина (онука) можливості навчатися та отримувати освіту (а.с.19-20 т.1).

Рішенням виконавчого комітету Ніжинської міської ради №35 від 13 лютого 2020 року затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно її малолітнього сина ОСОБА_1 (а.с.5-6 т.1).

Згідно з довідкою Чернігівської обласної дитячої лікарні ОСОБА_1 (згодом прізвище змінено на ОСОБА_1 ) знаходився на лікуванні з 19.04.2005 року у відділенні інтенсивної терапії новонароджених у тяжкому стані; діагноз: пологова травма: внутрішньо-черепна та спинальна з парезом лицевого нерва (а.с.25 т.1).

Відповідно до медичного висновку ОСОБА_1 є дитиною-інвалідом (а.с.23-24, 69, 206 т.1).

Лікарсько-консультативною комісією поліклінічного відділення Ніжинської міської лікарні імені М.Галицького видано довідки про те, що ОСОБА_1 за станом здоров`я потребує індивідуальної форми навчання на дому за програмою ЗОШ у 2013-2014 н.р., до кінця 2014-2015 н.р., у 2015-2016 н.р., до кінця навчального 2016-2017 року, 2018-2019 н.р. (а.с.31-33, 120, 200 т.1).

17 серпня 2016 року Комунальним лікувально-профілактичним закладом «Ніжинська центральна міська лікарня ім.Миколи Галицького» було видано довідку на ім`я ОСОБА_1 №380 про потребу дитини (дитини-інваліда) у домашньому догляді (а.с.30 т.1).

Згідно з довідкою Комунального лікувально-профілактичного закладу «Ніжинська центральна міська лікарня ім.Миколи Галицького» дитина потребує постійного курсу реабілітації та лікування та навчання на дому (а.с.199 т.1).

Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_1 відстає у фізичному, психічному розвитку від своїх ровесників і потребує постійної сторонньої допомоги. З 2015 року знаходиться на інвалідності у лікаря невропатолога з діагнозом: відділені наслідки запальних хвороб нервової системи, перенесеного менінгіту в ранньому віці в формі тяжкого змішаного тетрапарезу, тяжких порушень координації, атактивного синдрому, когнітивні розлади з тяжким недорозвиттям мови, приглухуватість II ст. Дитина потребує постійного курсу лікування та реабілітації (а.с.202-203 т.1).

Згідно з Актом обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства в однокімнатній квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані і проживають: ОСОБА_3 (мати відповідачки), ОСОБА_6 (брат відповідачки), ОСОБА_2 (відповідачка), ОСОБА_1 (син відповідачки) (а.с.116 т.1).

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 неодноразово зверталися до органів державної влади та місцевого самоврядування з питаннями надання матеріальної допомоги, проведення капітального ремонту в квартирі, виділення бойлера, надання належного житла, призначення субсидії, на що отримували відмови (а.с.130-153, 155, 157-172 т.1).

Постановою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 30 листопада 2018 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП з накладенням стягнення у виді попередження; стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 352 грн 40 коп.

Проте постановою Чернігівського апеляційного суду від 05 березня 2019 року вказану постанову було скасовано, а провадження по справі закрито на підставі ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення (а.с.156 т.1). Судом було встановлено, що матеріали справи не містять даних, що ОСОБА_2 пропонувалося навчання сина у домашніх умовах чи що вона має можливість самостійно забезпечити таке навчання, але умисно цього не робить.

Відповідно до частини першої статті 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків.

За положеннями частин першої, другої, третьої статті 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держава відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживає необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом.

Згідно із ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Так, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Статтею 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, який повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, та з врахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батьків спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду, зокрема від 24 червня 2020 року у справі № 344/6374/18, від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц.

Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, належним чином оцінивши всі докази у їх сукупності, врахувавши усі обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також стягнення з відповідачки аліментів як похідних вимог.

Доводи позивача, що мати самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, не заслуговують на увагу.

Вбачається, що підставою для позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 є незабезпечення нею навчання сина.

За матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 є особою з інвалідністю 3 групи з дитинства (а.с.68 т.1). Її син, ОСОБА_1 є дитиною з інвалідністю з дитинства, дитиною з особливими потребами, яка потребує домашнього догляду. Також за медичним висновком дитина потребує індивідуальної форми навчання на дому. ОСОБА_2 обґрунтовує неможливість навчання сина неналежними матеріально-побутовими умовами, а саме тим, що вона разом зі своєю матір`ю та сином проживають в однокімнатній квартирі. Вказує, що через стан здоров`я фінансові можливості сім`ї обмежені, відповідно відсутні можливості покращити житлові умови, щоб у сина була окрема кімната для навчання.

Відповідно до висновку №5888 від 16 вересня 2016 року Ніжинського ВП ГУНП працівниками сектору за місцем проживання була відвідана сім`я ОСОБА_3 . Було встановлено, що умови проживання сім`ї нормальні, хоча квартира і має одну кімнату, кухню, коридор та санвузол, але в квартирі чисто та охайно (а.с.154 т.1).

Враховуючи викладене, за матеріалами справи встановлено, що відповідачка не має можливості створити належні умови для отримання освіти своєю дитиною з незалежних від неї обставин.

При цьому небажання спілкуватися з органами опіки та піклування не може свідчити про самоусунення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків.

Працівниками Ніжинського ВП ГУНП в Чернігівській області дійсно складалися протоколи про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.184 КУпАП на ОСОБА_2 . Також згідно з постановами Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 21 листопада 2019 року та від 18 березня 2020 року відповідачку було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.184 ч.2 КУпАП (а.с.259-260 т.1).

Проте, колегія суддів апеляційного суду вважає, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно дитини з інвалідністю за незабезпечення його навчання, яке є лише однією із складових розвитку дитини, буде суперечити інтересам дитини. Докази невиконання матір`ю інших батьківських обов`язків в матеріалах справи відсутні.

Суд першої інстанції інстанції обґрунтовано визнав за необхідне попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання сина, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням нею батьківських обов`язків, як то передбачено пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав».

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Ніжинської міської ради в інтересах малолітнього ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 8 жовтня 2021 року.

Головуючий: Судді: