РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2021 року

м. Рівне

Справа № 569/5174/20

Провадження № 22-ц/4815/943/21

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструк С.В., Хилевича С.В.

секретар судового засідання : Шептицька С.С.

учасники справи:

заявник Акціонерне товариство "Універсал Банк", правонаступник-АТ "Таскомбанк"

суб`єкт оскарження приватний виконавець виконавчого округу Рівненської області Сідоренко Сергій Петрович,

Боржник - ОСОБА_1

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства "Таскомбанк" - адвоката Баженова А.В. на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 19 березня 2021 року, ухвалене в складі судді Бучко Т.М., повний текст рішення складено 26 березня 2021 року, у справі № 569/5174/20

в с т а н о в и в :

У березні 2020 року Акціонерне товариство "Універсал Банк" звернулось із скаргою на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Сідоренка Сергія Петровича.

Заява мотивована тим, що 6 грудня 2019 року приватним виконавцем Сідоренком С.П. відкрито виконавче провадження № 60814137 щодо виконання виконавчого листа № 1715/14952/12, виданого Рівненським міським судом Рівненської області про звернення стягнення на предмет договору іпотеки, а саме домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 24 березня 2020 року від приватного виконавця надійшло повідомлення, в якому останній повідомив про відмову служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради в наданні дозволу на примусову реалізацію домоволодіння, в якому зареєстровані діти, та про прийняте ним рішення не звертати стягнення на предмет іпотеки до виповнення повноліття неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Вказує, що законодавством не передбачено отримання дозволу для примусової реалізації предмета іпотеки з урахуванням визначеного рішенням суду способу його виконання - шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб проведення прилюдних торгів.

Вважає, що така бездіяльність приватного виконавця порушує права АТ «Універсал Банк» як стягувача.

Просив суд визнати бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Сідоренка С.П. протиправною та зобов`язати приватного виконавця передати на ДП «Сетам» пакет документів для подальшої реалізації нерухомого майна - домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яке є предметом іпотеки за договором іпотеки № 07-652-КФ-2007 від 31 жовтня 2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Киселюк О.В., та належить ОСОБА_1 .

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 19 березня 2021 року відмовлено в задоволенні скарги Акціонерного товариства «Універсал Банк» на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Сідоренка Сергія Петровича.

У подані на судове рішення апеляційній скарзі представник АТ "Таскомбанк" правонаступник скаржника вказує на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове про задоволення скарги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не врахував, що Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено обов`язок виконавця звертатися за попереднім дозволом до органу опіки та піклування у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, на яке звернуто стягнення за рішенням суду, оскільки в такому випадку це є стадія виконання судового рішення, а не вчинення правочину щодо майна. Крім того, вказує на відсутність свідоцтв про реєстрацію прав дітей на користування будинком, відсутність доказів спільного проживання дітей і власника будинку та ведення ними спільного господарства. Звертають увагу суду на те, що діти у спірному житлі не проживають, оскільки навчаються у м. Києві.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам судове рішення відповідає.

Відмовляючи у задоволенні скарги суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскільки згідно з пунктом першим Розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень - ця Інструкція з організації примусового виконання рішень розроблена відповідно до вимог Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження», інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Міністерства юстиції України і визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню.

З таким висновком погоджується і апеляційний суд з таких підстав .

Встановлено, що рішенням апеляційного суду Рівненської області від 27 серпня 2014 року у цивільній справі № 1715/14952/12 задоволено позов ПАТ «Універсал Банк» та звернуто стягнення на предмет договору іпотеки, а саме: домоволодіння, розташоване за адресою АДРЕСА_1 , яке є предметом іпотеки за договором іпотеки № 07-652-КФ-2007 від 31 жовтня 2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Киселюк О.В., зареєстрованим в реєстрі за № 3258, та належить ОСОБА_1 на праві власності шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження за ціною, встановленою в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», для задоволення грошових вимог ПАТ «Універсал Банк» за кредитним договором № 07-652-КФ-2007 від 31 жовтня 2007 року в розмірі 368876,03 доларів США.

12 грудня 2014 року Рівненський міський суд Рівненської області видав виконавчий лист у справі № 1715/14952/12.

Постановою від 6 грудня 2019 року приватний виконавець виконавчого округу Рівненської області Сідоренко С.П. відкрив виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 1715/14952/12, вданого 12 грудня 2014 року Рівненським міським судом Рівненської області, про звернення стягнення на предмет іпотеки.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 205219094 від 34 березня 2020 року встановлено, що ОСОБА_1 є власником домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 .

У вказаному домоволодінні зареєстровані неповнолітні діти ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На виконання вимог Інструкції з організації примусового виконання рішень приватний нотаріус виконавчого округу Сідоренко С.П. 28 січня 2020 року звернувся до відділу опіки та піклування служби у справах дітей Рівненської міської ради із запитом № 282 про надання дозволу на примусову реалізацію предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів.

Листом служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради № 01-15/58 від 24 лютого 2020 року приватному виконавцю повідомлено про відмову в наданні дозволу на примусову реалізацію домоволодіння та земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , в якому зареєстровані неповнолітні.

3 березня 2020 року № 817 приватний виконавець виконавчого округу Рівненської області Сідоренко С.П. повідомив АТ «Універсал Банк» про прийняття рішення не звертати стягнення на предмет іпотеки, до виповнення повноліття неповнолітнім ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки розпорядженням міського голови від 21 лютого 2020 року № 193-р відмовлено в наданні дозволу на примусову реалізацію домоволодіння та земельної ділянки, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , в якому зареєстровані неповнолітні діти.

Згідно з частинами першою, другою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

У статті 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку врегульовані Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час вчинення виконавчих дій.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першої статті 2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження здійснюється з дотриманням зокрема таких засад: обов`язковості виконання рішень; справедливості, неупередженості та об`єктивності; розумності строків виконавчого провадження.

Водночас, відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частиною другою статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Згідно пункту 1 Розділу II Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 29 вересня 2016 року № 2831/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 року за № 1301/29431 (далі - Порядку реалізації арештованого майна), реалізація майна здійснюється після визначення його вартості (оцінки) відповідно до статті 57 Закону України «Про виконавче провадження».

Пунктом 3 Розділу II Порядку реалізації арештованого майна визначено, що виконавець у строк не пізніше п`яти робочих днів після ознайомлення сторін із результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна готує проект заявки на реалізацію арештованого майна, який містить інформацію, передбачену абзацами третім - шістнадцятим пункту 2 цього розділу.

Підпунктом 3 пункту 3 Розділу II Порядку реалізації арештованого майна визначено, що заявка на реалізацію арештованого майна подається разом із такими документами (в електронній або паперовий формі):

- копія виконавчого документа, а в разі наявності зведеного виконавчого провадження - довідка виконавця щодо загальної кількості виконавчих документів та суми, що підлягає стягненню за ними;

- копія постанови про опис та арешт майна боржника, а у разі якщо опис та арешт майна проводили до набрання чинності Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» - копія акта опису та арешту майна боржника;

- копії документів, що підтверджують вартість (оцінку) майна (повідомлення сторін про визначення вартості майна, акт виконавця про визначення вартості майна або звіт суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання про оцінку майна, строк чинності якого відповідає вимогам частини шостої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження»);

- у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, - копія дозволу органів опіки та піклування або відповідне рішення суду;

- копії документів, що підтверджують наявність (відсутність) чинних обтяжень майна.

У пункті 28 Розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкції з організації примусового виконання рішень), у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону.

У справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного (приватного) виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути лише рішення, дії або бездіяльність державного (приватного) виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Отже, враховуючи вимоги Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», а також положення Інструкції з організації примусового виконання рішень і Порядку реалізації арештованого майна, державний виконавець або приватний виконавець зобов`язаний у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, отримати попередню згоду органу опіки та піклування або відповідне рішення суду, про яке, зокрема, зазначає в заяві на реалізацію арештованого майна.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 25 листопада 2019 року у справі № 718/482/15-ц (провадження № 61-16089св19) та від 10 жовтня 2019 року у справі №751/15667/15-ц (провадження № 61-12151св19).

Також правильним є висновок суду про те, що примусова реалізація майна за рішенням суду з прилюдних торгів є правочином та потребує попереднього дозволу органу опіки та піклування. Викладене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим у постанові від 05 червня 2018 року у справі № 910/856/17 (провадження № 12-128гс18) та постанові Верховного Суду від 26 серпня 2020 року у справі № 640/6302/17.

Таким чином доводи апеляційної скарги про те, що реалізація житлового будинку, який є предметом іпотеки, за рішенням суду є кінцевою стадією виконання рішення суду, тому попередній дозвіл органу опіки та піклування на відчуження спірного нерухомого майна, в якому право користування належить малолітнім дітям, не потрібен не заслуговують на увагу, оскільки не позбавляють виконавця обов`язку щодо організації виконання судового рішення способом, визначеним Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5.

Інші доводи апеляційної скарги були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом було дотримано норми матеріального і процесуального права.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, те що апеляційна скарга залишається без задоволення, підстав для перерозподілу судового збору немає.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства "Таскомбанк" - адвоката Баженова А.В. залишити без задоволення.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 19 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 07 жовтня 2021 року

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Боймиструк С.В.

Хилевич С.В.