Провадження № 4-с/752/214/21
У Х В А Л А

28 липня 2021 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Кахно І. А.,

при секретарі Чабанюк І. А.,

за участю представника скаржника - адвоката Гончарук А. С.

державного виконавця - Дудара Н. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність начальника Голосіївського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Менчиць Наталії Євгенівни, стягувач - публічне акціонерне товариство «БМ Банк», правонаступником якого є акціонерне товариство «БМ-2018»,

в с т а н о в и в:

Представник боржника у виконавчому провадженні - адвокат Гончарук А.С. звернулась до суду зі скаргою про визнання бездіяльності начальника Голосіївського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі - Голосіївський РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮУ) Менчиць Н. Є. щодо не здійснення виконавчих дій, а саме, винесення постанови про закінчення виконавчого провадження №51599210 та зняття арешту з усього нерухомого майна ОСОБА_1 , неправомірною та зобов`язання начальника Голосіївського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Менчиць Н. Є. усунути порушення шляхом винесення постанови про закінчення виконавчого провадження №51599210 та зняття арешту з усього нерухомого майна ОСОБА_1 .

Скарга мотивована тим, що на примусовому виконанні у Голосіївському РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮУ перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 752/18904/14-ц від 07 травня 2015 року, виданого Голосіївським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «БМ Банк» боргу в розмірі 51 710,87 грн. У ході примусового виконання, 11 липня 2016 року державним виконавцем Маріуцою Т.В. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 51599210, в межах якого була здійснена виконавча дія про накладення арешту на все нерухоме майно боржника.

З метою отримання детальної інформації з приводу виконавчого провадження № 51599210, в межах якого була здійснена виконавча дія про накладення арешту на все нерухоме майно скаржника, його представником були направлені запити до відкритих офіційних ресурсів, таких як: Єдиний реєстр боржників України та Автоматизована система виконавчого провадження. У зв`язку з відсутністю будь-якої інформації в автоматизованій системі виконавчих проваджень щодо стану виконавчого провадження № 51599210, представником скаржника, адвокатом Зубревим О. В., 26 лютого 2021 року був направлений адвокатський запит за вих. №01/2021 від 26 лютого 2021 року, в якому витребовулася інформація щодо ВП № 51599210. На вказаний адвокатський запит від Голосіївського районного відділу ДВС у м. Києві надійшла відповідь, де вказувалося, що дійсно на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 52618143 з примусового виконання виконавчого листа від 07 травня 2015 року №752/18904/14-ц, виданого Голосіївським районним судом міста Києві, про стягнення заборгованості зі скаржника на користь стягувача в розмірі 51 710,87 грн. Також, 26 грудня 2016 року була винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачу відповідно до пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». Скаржник звертає увагу суду, що стягувачем в даному виконавчому провадженні є ПАТ «БМ Банк», який у 2018 році прийняв рішення про припинення юридичної особи шляхом реорганізації в АТ «БМ-2018». Тобто, АТ «БМ-2018» стало правонаступником усіх прав та обов`язків реорганізованої юридичної особи відповідно до частини першої статті 104 ЦК України. У свою чергу, 23 березня 2021 року АТ «БМ-2018» припинило свою діяльність шляхом ліквідації без правонаступництва, що в силу вимог пункту 3 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» є підставою для закінчення виконавчого провадження та зняття арешту з майна боржника.

Вважає, що дії державного виконавця щодо не винесення постанови про закінчення виконавчого провадження №51599210 на підставі пункту 3 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» та не скасування накладеного арешту є неправомірними, оскільки статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження» прямо передбачено зняття арешту за наслідками закінчення виконавчого провадження.

Державний виконавець в судовому засіданні надав письмові пояснення, які долучені до матеріалів справи та зазначив, що виконавчий лист від 07 травня 2015 року №752/18904/14-ц, виданий Голосіївським районним судом міста Києві, був повернутий стягувачу з підстав визначених пунктом 2 частиною першою статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», тому виконавче провадження може бути відновлено лише на підставі судового рішення. Закон не передбачає вчинення будь-яких виконавчих дій, в тому числі і зняття арештів з майна боржника у виконавчому провадженні, яке повернуто стягувачу. Відтак, відсутні правові підстави для вчинення виконавчих дій, про які просить скаржник. Крім того, постанова про повернення виконавчого листа стягувачу є чинною та в передбаченому законом порядку не оскаржувалась, тому у державного виконавця відсутні підстави для відновлення виконавчого провадження та його закінчення на підставі пункту 3 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження".

Дослідивши письмові матеріали скарги, заслухавши доводи сторін в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що скарга до задоволення не підлягає.

Судом установлено, що на виконанні в Голосіївському ВДВС у м.Києві ЦМУ МЮУ перебувало виконавче провадження (ВП № 51599210) з примусового виконання виконавчого листа № 752/18904/14-ц від 07 травня 2015 року, виданого Голосіївським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «БМ Банк» боргу у розмірі 51 710,87 грн та ВП № 52417714 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «БМ Банк» судового збору у розмірі 517,11 грн.

11 липня 2016 року у межах ВП № 51599210 та 30 вересня 2016 року у межах ВП № 52417714 державний виконавець виніс постанови про відкриття виконавчого провадження, а 07 вересня 2016 року та 08 грудня 2016 року відповідно - постанови про арешт майна боржника.

22 та 26 грудня 2016 року відповідно державний виконавець виніс постанови про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Пунктом 2 частиною першою статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону (частина п`ята статті 37 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до статті 41 Закону України "Про виконавче провадження" у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання.

Судом утсановлено, що постанови державного виконавця про повернення ВП № 51599210 від 26 грудня 2016 року та постанова про поверннення ВП № 52417714 від 22 грудня 2016 року в установленому законом порядку боржником не оскаржувалися та є чиними.

В силу вимог статті 41 Закону України "Про виконавче провадження" у державного виконавця відсуті повноваження на відновлення виконавчого провадження та вчинення будь-яких виконавчих дій, в тому числі і винесення постанови про його закінчення на підставі пункту 3 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, представник боржника в обґрунтування своїх вимог звертає увагу суду на ту обставину, що у 2018 році стягувач ПАТ «БМ Банк» прийняло рішення щодо припинення юридичної особи шляхом реорганізації в АТ «БМ-2018», тобто АТ «БМ-2018» стало правонаступником усіх прав та обов`язків реорганізованої юридичної особи відповідно до частини першої статті 104 ЦК України. У свою чергу, 23 березня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лапкевич Т. В. був внесений запис до Єдиного реєстру юридичних осіб про пипинення АТ «БМ-2018» шляхом ліквідації без правонаступництва, що в силу вимог пункту 3 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» є підставою для закінчення вионавчого провадження та зняття арешту з усього нерухомого майна боржника.

Пунктом 3 частиною першою статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника.

Крім того, наданими до суду матеріалами не встановлено перехід зобов`язань з ПАТ «БМ Банк» до АТ «БМ-2018», та сторонами не ініціювалось питання про заміну сторони у зобов`язанні. Вказане свідчить про те, що факт припинення АТ «БМ-2018» як юридичної особи не вливає на зобов`язання, яке виникло між ПАТ «БМ Банк» та ОСОБА_1 .

Щодо наявності підстав для зняття арешту з майна боржника, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини третьої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається.

Установлено, що виконавчий документ стягувачу був повернутий на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Окрім того, частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено вичерпний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини.

Статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено зняття накладеного на майно божника арешту у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавчий лист № 752/18904/14-ц від 07 травня 2015 року, виданий Голосіївським районним судом міста Києва про стягнення боргу, був повернутий стягувачу, а не до суду, а тому, у такому випадку положення цієї статті не можуть застосовуватися.

Частиною п`ятою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Таким чином, у даному випадку підстави для зняття арешту на час винесення державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», які на час розгляду вказаної скарги є чинними та виконавче провадження не відновлене, у державного виконавця відсутні.

Відтак, бездіяльність державного виконавця щодо не зняття арештів з майна боржника під час винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, не можна визнати неправомірною.

Боржник не звертався до суду із вимогами у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, про зняття арешту з нерухомого майна на підставі частини п`ятої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

На підставі викладеного суд дійшов висновку про необґрунтованість скарги, в зв`язку з чим, в задоволенні скарги слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись статями 260, 450, 451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд,

п о с т а н о в и в :

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність начальника Голосіївського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Менчиць Наталії Євгенівни, стягувач - публічне акціонерне товариство «БМ Банк», правонаступником якого є акціонерне товариство «БМ-2018» - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду або через Голосіївський районний суд міста Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 02 серпня 2021 року.

Суддя І. А. Кахно