печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2021 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Остапчук Т.В.,

при секретарі судових засідань - Шевченко Т.В.,

за участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про повернення боргу

ВСТАНОВИВ:

Позивач в травні 2016р. звернувся в суд з позовом про стягнення коштів , посилаючись на те що 24.4.2014р. відповідач взяв в борг 40 000дол.США та зобов"язувався повернути до 12.05.2014р. Однак до цього часу кошти не повернув. Тому він просить стягнути борг в розмірі 40 000 дол.США , 3% річних в розмірі 59900грн., судові витрати в розмірі 6890 грн..В судовому засіданні позов підтримав , просив задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував, вказував на те що із змісту розписки неможливо встановити хто і кому передавав кошти, не вказано номер паспорту боржника. В судовому засіданні просив відмовити в позові.

Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 26.12.2017р. задоволено заяву відповідача про перегляд заочного рішення , призначено підготовче засідання на 22.02.2018р.

Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 22.02.2018р. призначено експертизу за клопотанням відповідача.

Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від19.11.2020р. призначено до судового розгляду.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до слідуючого.

Встановлено що 24.04.2014р. згідно розписки відповідач взяв в борг у позивача кошти в розмірі 40000дол.США та зобов"язувався повернути до 12.05.2014р. На час звернення позивача до суду борг не повернув.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку , що встановлені договором.

Відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

За змістом ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України лише у тому разі, якщо договір позики не передбачає інших умов. Передбачене у цій нормі право сторін на встановлення умов оплати за користування позикою з урахуванням норм ст.6, ч. 1 ст.627 ЦК України слід розуміти як право сторін на визначення саме розміру процентів та порядку їх сплати, а не обрання ними іншого способу оплати (наприклад, у твердій грошовій сумі безвідносно до суми боргу), оскільки закон - ст. ст. 536, 1048 ЦК України визначає, що плата за користування чужими грішми встановлюється і нараховується у вигляді процентів на основну суму боргу.

Відповідно до положень ч.1 ст.2 ЦПК завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. (чч.1-4 ст.12 ЦПК).

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають

інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (чч.1 та 2 ст.77 ЦПК).

Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст.80 ЦПК достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.189 ЦПК завданнями підготовчого провадження є, зокрема, визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів.

Відповідно до пунктів 5, 7, 8 ч.2 ст.197 ЦПК підготовчому засіданні суд може роз`яснювати учасникам справи, які обставини входять до предмета доказування, які докази мають бути подані тим чи іншим учасником справи; з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше; вирішує питання про призначення експертизи, виклик у судове засідання експертів, свідків, залучення перекладача, спеціаліста.

За змістом положень стст.102, 103 ЦПК для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, суд призначає експертизу.

Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 22.02.2018р. призначено судово почеркознавчу експертизу за клопотанням відповідача.

Встановлено , що 31.01.2018р. позивачем було подано заяву до Шевченківського УП ГУНП в м.Києві заяву про вчинення кримінального правопорушення відповідачем, внесені відомості до ЄРДР. Органами досудового розслідування призначалась судова експертиза . Згідно висновку експерта від 15.02.2018р. № 8-4/294 рукописний текст розписки та підпис від імені ОСОБА_3 виконаний ОСОБА_3 . Оригінал розписки знаходиться в матеріалах кримінального провадження.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не тільки факту укладення правочину, а й передання грошової суми. Про це йде мова у постанові Верховного Суду України 24 лютого 2016 року №6-50цс16, яка є обов`язковою правовою позицією для суду першої інстанції.

Наслідки порушення договору позичальником визначені статтею 1050 ЦК України, відповідно до частини першої якої, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17.

Аналізуючи зібрані докази суд приходить до висновку про отримання відповідачем коштів згідно розписки . Оскільки відповідачу було достовірно відомо про проведення експертизи органами досудового розслідування (надавались підписи), клопотання про проведення експертизи по копії розписки , яка міститься в матеріалах справи ( посвідчена судом) не заявлялось.

Аналіз норм ст. 99 Конституції України, ст. ст.192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов`язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і його виконання є національна валюта України - гривня.

Відповідно, у національній валюті України підлягають обчисленню і стягненню і інші складові грошового зобов`язання (пеня, штраф, неустойка, проценти) та виплати, передбачені ст. 625 ЦК України, що випливає з правової позиції Верховного суду України від 2 липня 2014р. у справі № 6-79 цс 14

Відповідно до ст. 1048 ЦК України з відповідача підлягають стягненню за договором позики борг в розмірі 40000 дол.США , 3% річних в розмірі 69 928,80 грн. За період з 12.05.2014р. по 4.05.2016р., згідно наданих позивачем розрахунків , які приймаються судом, відповідачем не простовувалось.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати 6 890 грн., підтверджені документально.

Керуючись ст.ст.625,1046,1047,1048,1050 ЦК України, 12,13,77,79, 81,263,264 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про повернення боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 борг в розмірі 40 000 доларів США , 3% річних в розмірі 69 928,80 грн., судовий збір в розмірі 6 890 грн.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Дата складання повного тексту рішення 6.10.2021р.

Суддя Остапчук Т.В.