Справа № 522/5912/21
Провадження № 2/522/6193/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

05 жовтня 2021 року

Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого-судді Косіциної В.В.,

при секретарі Левченко К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 в особі представника адвоката Жекало І.С., звернувся до суду із позовною заявою до відповідача ОСОБА_3 , відповідно до якої просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Договором позики №20/11/19-1 від 20.11.2019 у сумі 307436 грн. 56 коп., з яких 59365,80 грн. сума боргу, 4470,24 грн. інфляційні збитки у розмірі, 3% річних у розмірі 1981 грн. 71 коп., неустойка - 241 618,81 грн. три проценти річних від простроченої суми, 378629,14 грн. сума неустойки у розмірі (1% за кожний календарний день існування простроченої заборгованості від суми заборгованості).

В обґрунтування заявлених позовних вимог, представник позивача посилається на те, що ОСОБА_1 20.11.2019 було надано ОСОБА_3 у борг грошові кошти в розмірі 51678 грн. 84 коп., що за курсом НБУ (1 долар США = 24,3309 грн.) на день укладення цього Договору було еквівалентно 2124 доларів США 00 центів., які він зобов`язався повернути 20.02.2020 року, що підтверджується п. 1 Договору Позики від 20.11.2019 № 20/11/19-1.

Відповідач ухиляється від повернення суми боргу, чим порушує взяті на себе зобов`язання.

Відповідно до п. 11 Договору позики, позивачем здійснено розрахунок 1 % за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, з розрахунку - 1 % за кожен день від простроченої суми, що складає 241 618,81 гривень. Також, позивачем розраховано збитки від інфляції, що, виходячи з суми заборгованості 59365,80 гривень та періоду розрахунку - з 21.02.2020 по 02.04.2021, становить 4470,24 гривень та 3% річних від простроченої суми, що, виходячи з суми заборгованості з урахуванням індексу інфляції та періоду розрахунку - з 21.02.2020 по 02.04.2021, становить 1981,71 гривень За розрахунками позивача, загальна сума боргу складає 307436 грн. 56 коп.

У зв`язку з тим, що відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання, позивач звернувся до суду з даним позовом для захисту порушеного права.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.04.2021 року справу передано для розгляду судді Косіциній В.В.

Відповідно до вимог ч.6 ст.187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

На виконання вказаних вимог, судом було направлено запит до органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичних осіб відповідачів у справі та 09.04.2021 отримано відповідну довідку, згідно якої відповідач не значиться зареєстрованим по Одесі та Одеській області.

Останнім відомим місцем реєстрації відповідача відповідно до договору позики № 20/11/19-1 є м. Одеса, вул. Грецька 42, що є територією Приморського района м. Одеси.

Відповідно до вимог ч. 2 ст.19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

За умов ч.6 ст. 19 ЦПК України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються, зокрема, малозначні справи.

Ціною даного позову позивачем зазначена сума 307436 грн. 56 коп., що не перевищує двохсот п`ятдесяти прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвалою суду від 12.04.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

При відкритті провадження у справі судом було встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Роз`яснено, що у зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову.

Правом на подачу відзиву на позовну заяву ОСОБА_3 не скористався.

Відповідач ОСОБА_3 повідомлявся про судові засідання за останньою відомою адресою реєстрації місця проживання АДРЕСА_1 , за останньою відомою адресою фактичного проживання, вказаною ним у договорі позики АДРЕСА_2 .

Крім того повістка надсилалась за адресою розташування нерухомого майна відповідача, а саме квартири за адресою АДРЕСА_3 .

Також судом зроблено запит щодо реєстрації відповідача на території м. Києва та Києвської області. Проте згідно відповіді він там не зареєстрований.

Суд викликав відповідача за допомогою оголошення.

Згідно ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

При вирішені питання щодо можливості проведення судового розгляду за відсутності відповідача суд враховує, що провадження по даній справі відкрито ще 12.04.2021, строки для подання заяв по суті справи, визначених статтями 191, 193, 199 ЦПК України сплинули, відзив на позовну заяву відповідачем подано не було.

Крім того, відповідно до вимог ст. 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Таким чином, подальше відкладення розгляду даної справи буде порушувати права позивача на своєчасний судовий розгляд справи.

Відповідачем не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростування доводів позивача.

Беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідачем не обгрунтовано подане клопотання про відкладення судового засідання, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача.

Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно.

Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлявся про місце, дату і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч.4 ст.223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Відповідно до ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Частиною 1 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України).

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України.

Суд, вивчивши подані заяви по суті справи, дослідивши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до наступних висновків.

Судом встановлені наступні фактичні обставини.

20 листопада 2019 року між ОСОБА_1 (надалі позивач, позикодавець) та ОСОБА_2 (надалі відповідач, позичальник) був укладений письмовий Договір позики № 20/11/19-1 (надалі Договір позики), предметом якого було передання у власність позичальника грошових коштів у сумі 51678 (п`ятдесят одна тисяча шістсот сімдесят вісім) гривня 84 копійки, що за курсом НБУ (1 долар США = 24,3309 грн.) на день укладення цього Договору було еквівалентно 2124 (дві тисячі сто двадцять чотири) доларів США 00 центів.

Згідно п.2 Договору позики, сума позики, встановлена п. 1 даного договору, отримана Позичальником від Позикодавця до моменту підписання даного договору в повному обсязі.

При цьому, за Договором, Позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк, та згідно з визначеними цим договором умовами Сторони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню у строки та в порядку передбаченому цим Договором буде відповідати еквіваленту 2124 (дві тисячі сто двадцять чотири) доларів США 00 центів за курсом AT КБ «ПРИВАТБАНК» на дату здійснення платежу, не пізніше ніж через 3 (три) місяців з моменту укладення даного договору, тобто до 20.02.2020 (двадцятого лютого дві тисячі двадцятого) року. За домовленістю Сторін позика є безвідсотковою.

Відповідно до п.8 Договору позики, позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, зазначеної в п. 1 даного договору, на банківський рахунок НОМЕР_1 або готівкою в м. Одеса.

Згідно п. 9-п.10 Договору Сторони погодили, що у випадку зміни курсу гривні по відношенню до долару США, від зазначеного курсу у п. 1 цього Договору, позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмір повернутої позики або її частини відповідав доларовому еквіваленту суми позики, за комерційним курсом продажу долару США, встановленому АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на день здійснення кожного платежу за цим Договором. Позичальник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання за даним договором.

В той же час, п.п. 11-12 Договору позики встановлено, що у разі прострочення виконання зобов`язання Позичальником за даним договором, Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. За несвоєчасне повернення позики (її чергової частини за графіком) Позичальник сплачує Позикодавцю неустойку у розмірі 1% за кожний календарний день існування простроченої заборгованості, від суми заборгованості. З метою забезпечення Позичальником виконання своїх зобов`язань за цим Договором, в тому числі, щодо повернення суми позики, можливих штрафних санкцій. Позичальник укладає договір застави транспортного засобу: (далі - «Договір застави»),

Пунктом 13 Договору позиву встановлено, що у випадку невиконання Позичальником зобов`язання за даним договором, даний договір може бути поданий Позикодавцем до стягнення. Звернення стягнення за даним договором здійснюється у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса або в судовому порядку.

Забезпеченням виконання Позичальником зобов`язань за цим договором є передача в заставу рухомого майна: автомобіль VOLKSWAGEN модель CADDY, шасі (кузов, рама) НОМЕР_2 , 2007 року випуску, тип - ЛЕГКОВИЙ ПАСАЖИРСЬКИЙ-В, колір - СІРИЙ, державний номер НОМЕР_3 , та належить «Позичальнику», на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , виданого 20.11.2019 орган, що видав Центр 5142.

В п. 14 Договору позики передбачено, що у випадку повернення суми позики, визначеної в п. 1 даного договору, Позичальником готівкою, Позикодавець зобов`язаний видати Позичальнику розписку про одержання суми позики в повному обсязі або частково. Після повного виконання зобов`язання Позичальником за даним договором Позикодавець зобов`язується також передати Позичальнику Розписку. Факт повернення позики або її частини підтверджується заявою Позикодавця. Наявність зазначеної заяви у Позичальника є єдиним належним підтвердженням виконання ним зобов`язання за цим Договором щодо повернення позики або її частини належним чином. Припинення зобов`язань Позичальника за цим договором позики (виконанням або з інших підстав, передбачених законодавством) тягне за собою припинення договору застави, та надання витягу з державного реєстру рухомого майна про зняття обтяжень з предмету договору застави, а також всіх похідних від нього зобов`язань.

Відповідно до п. 15 Договору позики позикодавець вправі здійснювати відступлення права вимоги за цим Договором третім особам в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Судом встановлено, що предметом Договору позики 20/11/19-1 від 20.11.2019 є сума у національній валюті 51678,84 гривень, що на день укладання договору дорівнювало 2124 доларів США.

Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Разом з тим частина друга статті 524 та частина друга статті 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Саме така позиція викладе

Частиною 1 ст. 1050 ЦК визначено, що в тому разі, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частина 2 статті 625 ЦК України встановлює, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочки, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто у межах строку кредитування боржник має сплачувати проценти, розмір яких встановлено договором, а в разі подальшого неправомірного користування поза межами строку кредитування - 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 1 Закону "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Саме тому суд відмовляє у задоволенні вимог про стягнення інфляційних втрат відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

У межах строку кредитування боржник має сплачувати проценти, розмір яких встановлено договором, а в разі подальшого неправомірного користування поза межами строку кредитування - 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Договір позики від 20.11.2019 №20/11/19-1 є безпроцентним договором.

Отже, у зв`язку з неправомірним виростанням відповідачем грошових коштів у період з 21.02.2020 по 02.04.2021, ОСОБА_3 має сплатити 3% річних.

Разом з тим, суд не погоджується з зазначеною позивачем сумою стягнення 1 % від суми позики за кожний день прострочення виконання грошового зобов`язання, та зазначає наступне.

Згідно п. 11 Договору позики, у разі прострочення виконання зобов`язання Позичальником за даним договором, Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за. весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

За несвоєчасне повернення позики (її чергової частини за графіком) Позичальник сплачує Позикодавцю неустойку у розмірі 1% за кожний календарний день існування простроченої заборгованості, від суми заборгованості.

За частиною першою статті 549 ЦК України: «Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання».

Відповідно до частини першої статті 624 ЦК України: «Якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків».

Відповідно до п. 15 "Прикінцевих та перехідних положень" Цивільного Кодексу України, у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року N 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" на всій території України з 12 березня 2020 року встановлено карантин.

При цьому, Закон України «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19» від 16 червня 2020 року № 691-IX набрав чинності 04.07.2020 року.

Відтак, суд вважає, що відповідач має обов`язок щодо сплати процентів за несвоєчасне повернення коштів за період з 21.02.2020 по 03.07.2020, що складає загальну суму 69248,52 гривень.

Таким чином, загальна сума заборгованості за договором позики складає 130596,03 гривень, з яких: 59365,80 гривень - сума основного боргу, 1981,71 3% відсотки річних, 69248,52 гривень - 1 % від суми простроченого грошового зобов`язання до введення карантину на території України.

Стосовно позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн., та судового збору суд зазначає наступне.

Так, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи, витрати на професійну правничу допомогу, а також пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч.ч. 1,3 ст. 133 ЦПК України).

Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частинами 2, 3, 8 статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, крім судового збору, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

В матеріалах справи на підтвердження повноважень представника позивача міститься договір про надання правової допомоги N 01/04-1 від 01.10.2020, акт виконаних робіт від 29.07.2021 року, квитанція до прибуткового касового ордера № 29/07-1 від 29.07.2021, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Жекало І.С. та ордер, виданий адвокатом.

Згідно з актом виконаних робіт від 29.07.2021 року загальна сума послуг з надання правової допомоги (професійної правничої допомоги) становить 10000,00 грн, яка складається з консультації з клієнтом, підготовки та подачі позовної заяви, участі в судових засіданнях.

Судом встановлено, що Жекало І.С. є адвокатом в розумінні Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», що підтверджується свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю ОД №003738, інформацією, розміщеною на офіційному веб-сайті Національної Асоціації Адвокатів України.

Пунктом 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах N 10 від 17.10.2014 визначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

За правовими позиціями, викладених у постановах Верховного Суду по справам N 816/2096/17, N 826/7806/17 вказано, щодо часу, витраченого фахівцем в галузі права, то достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, а не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі N 922/445/19).

Стороною відповідача не подано заяву про зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу.

При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява N 19336/04, п. 269).

За умови належного підтвердження витрати на професійну правничу допомогу стягуються і у випадку, коли фактично ще не сплачені стороною, а тільки мають бути сплачені (ВС/ОП/КГС, N 922/445/19 від 03 жовтня 2019 р.).

З урахуванням викладеного, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України суд вважає доведеним витрати позивача на правничу (правову) допомогу у розмірі 10000,00 грн., у зв`язку з чим суд стягує з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з наданням правової (правничої) допомоги в розмірі 4247,90 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог (130596,03/307436,56*10000 = 4247,90 грн.).

Враховуючи викладене та беручи до уваги час на підготовку матеріалів, складність юридичної кваліфікації правовідносин у справі, суд зазначає, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та ціною позову, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4247,90 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частино 2 статті 77 ЦПК України.

Згідно ст. ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У зв`язку з тим, що відповідачем не надано жодного доказу на спростування доводів позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду ОСОБА_1 було сплачено судовий збір у розмірі 3074,37 грн., тому з відповідача пропорційно задоволених вимог на користь позивача підлягають стягненню 1305, 96 грн. сплаченого судового збору (130596,03/307436,56*3074,37грн.=1305,96 грн.).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст., 15, 16, 192, 526, 625-627, 1046, 1049, 1050 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 5, 12, 13, 19, 77, 76, 81, 133, 137, 141, 158, 174, 178, 187, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) грошові кошти у розмірі:

-основна сума боргу 59365 (п`ятдесят дев`ять триста шістдесят п`ять ) гривень 80 копійок;

-три відсотки річних у розмірі 1981 (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят одна) гривня 71 копійок;

- неустойку у розмірі 69248 (шістдесят дев`ять тисяч двісті сорок вісім) гривень 52 копійки.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 1305 (одна тисяча триста п`ять) гривень 96 копійок та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4247(чотири тисячі двісті сорок сім) гривень 90 копійок .

Рішення може бути оскаржено позивачем до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено та підписано 08.10.2021 року.

Суддя Косіцина В.В.

05.10.2021