Провадження № 4-с/638/115/21
УХВАЛА

Іменем України

07 жовтня 2021 року м. Харків

Дзержинський районний суд міста Харкова

головуючого судді Подус Г.С.,

секретаря судових засідань Коваленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дзержинського районного суду міста Харкова скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Огієнко Б.С. про визнання рішення неправомірним та скасування постанови державного виконавця

встановив:

Представник ОСОБА_1 - адвокат Огієнко Б.С., що діє на підставі договору про надання правової допомогии №150221 від 15.02. 2021 року, яким просив визнати неправомірним рішення старшого державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Кравчука Володимир Владиславовича про накладення арешту на кошти боржника від 20.01.2021 року, винесену в рамках виконавчого провадження ВП №64020849 в частині накладення арешту на кошти боржника від 20.01.2021 року в частині накладення арешту на банківський рахунок IBAN НОМЕР_1 в АТ КБ ПриватБанк» та скасувати відповідну постанову старшого державного виконавця.

В обґрунтування заявленого зазначає, що заочним рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 05.11.2020 року по справі №649/15693/18 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму позики в розмірі 73400 доларів США та три відсотки річних у розмірі 6612 доларів США, а всього 80012 доларів США.

З метою примусового виконання вказаного судового рішення Дзержинським районним судом міста Харкова Дзержинського районного суду міста Харкова 17.12.2020 року було видано відповідний виконавчий лист, на підставі якого 11.01.2021 року Московським відділом державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) на підставі виконавчого листа, виданого Дзержинським районним судом міста Харкова 17.12.2020 року по справі №638/15693/18 відкрито виконавче провадження ВП №64020849, боржником у якому є ОСОБА_1 . На момент звернення до суду із вказаною скаргою державним виконавцем Кравчуком В.В. проводяться передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи примусового виконання зазначеного вище рішення.

19.03.2021 року ОСОБА_1 стало відомо, що старшим державним виконавцем Кравчуком В.В. 20.01.2021 року було арештовано рахунок, на який надходять пенсійні виплати , які є її єдиним джерелом існування,а саме 19.03.2021 року, що, на думку, представника заявника є неправомірним,а постанова є незаконною та підлягає скасуванню.

Вважає, що старшим державним виконавцем Кравчуком В.В. при винесенні постанови про арешт коштів боржник від 20.01.2021 року в частині арешту рахунку, на який зараховується пенсія боржника ОСОБА_1 , фактично позбавив боржника гарантованого Конституцією України права на отримання пенсії та позбавив її коштів на існування, що суперечить порядку утримання коштів із пенсії, враховуючи, що ним було порушено ст.ст.68, 70 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до яких з пенсії може бути відраховано не більше як 20 % пенсії. Посилається на те, що арештувавши рахунок ОСОБА_1 , на який надходять та зберігаються пенсійні виплати, старший державний виконавець Кравчук В.В. фактично здійснив дії щодо звернення стягнення на пенсію боржника у розмірі 100 відсотків в місяць, що суперечить вимогам закону та порушує права боржника.

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 29.04.2021 року витребувано у державного виконавця копії матеріалів виконавчого провадження ВП №64020849.

08.09.2021 року за Вх.№46212 надійшли заперечення на скаргу ОСОБА_3 , якими вона просила скаргу залишити без задоволення, оскільки вона є абсолютно необґрунтованою, посилаючись на те, що кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат) та набули статус вкладу з посиланням на позицію Верховного Суду, викладеної в її постанові віж 03.02.2021 року в рамках справи №756/1927/16-ц. Також вказані заперечення містять клопотання стягувача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5120 грн.

Від представника заявника ОСОБА_4 надійшла заява про розгляд скарги за його відсутності, просить скаргу задовольнити у повному обсязі.

У зв`язку з неявкою усіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали заяви, а також надані матеріали виконавчого провадження, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 , 1943 року народження, є дитиною війни з призначенням пенсії по віку.

Згідно з довідкою, виданою АТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 станом на 19.03.2021 року має в АТ КБ «ПриватБанк» картку НОМЕР_4 ( НОМЕР_5 ), на яку отримує пенсійні виплати.

На підставі заяви ОСОБА_3 про відкриття виконавчого провадження за поданим оригіналом виконавчого листа №640/15693/18, виданого 17.12.2020 року Дзержинським районним судом міста Харкова, якою вона просила накласти арешт на все належне боржнику майно , у тому числі на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та оголосити заборону його відчуження в межах суми стягнення з урахуванням виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

Постановою старшого державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Кравчука Володимира Владиславовича від 11.01.2021 року відкрито виконавче провадження №64020849

Постановою старшого державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Кравчука Володимира Владиславовича від 11.01.2021 накладено арешт на майно боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . При цьому згідно інформаційною довідкою з Реєстру територіальної громади м. Харкова за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 не значиться.

20.01.2021 року у рамках ВП №64020849 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення, на які заборонено законом, що належить боржнику ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Згідно з ст.448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду.

Відповідно до ст.450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду. Якщо суд встановить, що особа, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються, звільнена з посади (не здійснює відповідну діяльність), він залучає до участі в справі посадову особу, до компетенції якої належить вирішення питання про усунення порушення права чи свободи заявника.

Відповідно до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно з ч.1 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом

Згідно з ч.2,3,4 ст.19 вказаного Закон сторони у процесі виконання рішення відповідно до процесуального законодавства мають право укласти мирову угоду, що затверджується (визнається) судом, який видав виконавчий документ. Інші учасники виконавчого провадження мають право надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом. Сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Відповідно до ч.8 ст.19 вищевказаного Закону особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Згідно з ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Умови звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника визначаються ст.68 вказаного Закону. Стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Згідно з ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. З пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств, установ і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку із смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках. За іншими видами стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії.

Зважаючи на те, що надані суду копії документів виконавчого провадження не містять підтверджуючих даних того факту, що державним виконавцем направлялась копія постанови про відкриття виконавчого провадження боржнику ОСОБА_1 , що свідчить про порушення вимог ст.28 Закону України «Про виконавче провадження», а також враховуючи те, що наведені представником заявника доводи стосовно неправомірності визначеного розміру відрахувань, що стягуються з карткового рахунку ОСОБА_1 , на який зараховується пенсія,повністю ґрунтуються на вимогах ст.. 70 Закону України « Про виконавче провадження», суд приходить до висновку про необхідність задоволення скарги у повному обсязі.

Стосовно клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.

За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч. ч. 1, 2 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Пунктом 4 частини 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. За приписами ч.3 ст. 27 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу врегульовано Главою 63 Цивільного Кодексу України.

Зокрема, ст. 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку , що встановлені договором.

Стаття 632 ЦК України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадку і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна в договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Згідно ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги.

Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару не дає, як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом в постанові від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18.

При цьому законом не передбачено, що заперечення на скаргу на дії державного виконавця є відповідною формою звернення до суду з заявою такого змісту, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості задовольнити вказане клопотання.

Керуючись ст.ст.447, 448 450, 451 ЦПК України, суд,

ухвалив

Скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Огієнко Б.С. про визнання рішення неправомірним та скасування постанови державного виконавця задовольнити.

Рішення старшого державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Кравчука Володимира Владиславовича щодо винесення постанови про накладення арешту на кошти боржника від 20.01.2021 року в частині накладення арешту на банківський рахунок IBAN НОМЕР_1 в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» визнати неправомірним.

Постанову старшого державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Кравчука Володимира Владиславовича про накладення арешту на кошти боржника від 20.01.2021 року, винесену в рамках виконавчого провадження ВП №64020849 в частині накладення арешту на банківський рахунок IBAN НОМЕР_1 в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» скасувати.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Харківського апеляційного суду до або через Дзержинський районний суд міста Харкова.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя