ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2021 року Фастівський міськрайонний суд Київської області

в складі:

головуючого судді: Осаулової Н.А.,

за участю секретаря: М`ячикової І.В.,

з участю: позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Фастів цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

встановив:

У листопаді 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до відповідача ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, в якому просила суд визнати квартиру АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 грудня 2020 року у даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17 червня 2021 року у даній справі закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, просили суд позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом вчасно та належним чином. Між тим, на адресу суду направив заяву, в якій просив суд розглядати справу у його відсутність та зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення.

Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, вивчивши матеріали цивільної справи та оглянувши матеріали цивільної справи № 381/4427/19, прийшов до наступного висновку.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просить суд визнати квартиру АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Позивач вказує на те, що 18 травня 2007 року вони з відповідачем, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, набули у власність 4-х кімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Власником даної квартири була записано відповідача. Оскільки, відповідач добровільно відмовляється оформити на неї належну їй частку у спільному майні подружжя, вона змушена звернутися до суду з даним позовом.

Згідно положень ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Статтею 15 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Між тим, під час розгляду справи, судом з`ясовано, що у грудні 2019 року позивач ОСОБА_1 зверталася до Фастівського міськрайонного суду Київської області із позовом до ОСОБА_2 , в якому зазначала те, що під час перебування у шлюбі з ОСОБА_2 ними була набута у власність квартира АДРЕСА_1 , власником якої було записано відповідача, а оскільки відповідач відмовляється оформити на неї належну частку у спільному майні подружжя, ОСОБА_1 просила суд здійснити поділ майна подружжя, а саме: виділити у власність ОСОБА_1 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та виділити у власність ОСОБА_2 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2020 року у справі № 381/4427/19, позовні вимоги ОСОБА_1 , про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя було залишено без задоволення. Вказане рішення суду сторонами не оскаржувалося та набрало законної сили 30 березня 2020 року.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Закриття провадження у справі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.

Позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

З огляду на викладене, суд вважає, що провадження по справі у № 381/2980/20, слід закрити, оскільки є рішення суду, що набрало законної сили, постановлене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 255, 256, 353, 354 ЦПК України, суд, -

постановив:

Закрити провадження у цивільній справі № 381/2980/20 (провадження № 2/381/453/21) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Роз`яснити позивачу, що повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Суддя Осаулова Н.А.

Повний текст ухвали виготовлено 24.09.2021 р.