Провадження № 2/161/3169/21
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2021 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Кирилюк В.Ф.,

при секретарі судового засідання Щерблюк О.В.,

з участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

29 червня 2021 року позивач звернувся до суду із цим позовом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21 жовтня 2010 року відповідач отримала від позивача у позику 140 000,00 доларів США, який разом з процентами зобов`язувалася повернути до 21 жовтня 2020 року, про що була видана відповідна розписка.

Станом на день подання позову заборгованість за розпискою позивачу не повернута, у зв`язку з чим він просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за позикою у розмірі 140 000,00 доларів США, 222 123,94 долара США відсотків за користування позикою, 7 515,27 доларів США 3% річних згідно ст.625 ЦК України.

Представник позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити.

Відповідач та її представник у судовому засіданні та в письмовому відзиві позов заперечили та вказали, що розписку вона не видавала та не підписувала, кошти від ОСОБА_4 не отримувала, розписка є підробленою. Підпис на розписці може належати їй при умові використання іншого документа з її підписом. Вказали також, що розписка надана позивачем, не містить її прізвища, а підпис знаходиться не під текстом розписки, а над ним.

Заслухавши присутніх учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, з таких підстав.

Судом встановлено, що позивачем в якості доказу наданий документ, який має найменування «Розписка», наступного змісту «Я, ОСОБА_2 (ідетифікаційний номер НОМЕР_1 , отримала від ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) позику в сумі 140 000 доларів США готівкою під 10 відсотків річних терміном на 10 років від дати позику. Позичені кошти та проценти за користування позиченими коштами зобов`язуюсь повернути ОСОБА_4 до 21 жовтня 2020 року. Розписка підписана власноручно без стороннього фізичного та психологічного тиску в присутності свідків ОСОБА_5 ,. ОСОБА_6 ».

При цьому, підпис відповідача ОСОБА_2 у цьому документів міститься не під текстом розписки, а над ним.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

Така правова позиція відображена у постанові Верховного Суду України №6-1967цс15 від 11 листопада 2015 року.

Досліджуючи зміст наданого позивачем документу суд зазначає, що текст розписки не погоджувався та не схвалювався відповідачем ОСОБА_2 , оскільки її підпис проставлений не під текстом розписки, а над ним.

Крім того, сам текст розписки виготовлений у друкованому вигляді, тобто, не від руки ОСОБА_2 , тому відсутні підстави стверджувати, що він написаний саме нею.

Це означає, що як такої розписки відповідачем ОСОБА_2 не видавалося, текст її не схвалювався, а тому відсутні будь-які підстави вважати, що вона отримувала кошти у позику від позивача ОСОБА_4 .

Спеціальних знань для встановлення цих обставин суду не потрібно, оскільки вони є очевидні з огляду на зміст та форму наданого позивачем документу на підтвердження факту укладання договору позики.

Доводи представника позивача про те, що форма розписки чинним законодавством не передбачена є надуманими, оскільки відповідно до ч.1 ст.7 ЦК України, цивільні відносини можуть регулюватися звичаєм, зокрема звичаєм ділового обороту. Звичаєм є правило поведінки, яке не встановлене актами цивільного законодавства, але є усталеним у певній сфері цивільних відносин.

В національному законодавстві дійсно не закріплені форма та порядок складання розписок. Одночасно, за звичаєм ділового обороту, який присутній у всіх галузях суспільного життя України, реквізит «Підпис» розміщується завжди у кінці документу, під його основним змістом, для того, щоб зафіксувати дійсне схвалення автором документу його тексту, та унеможливлення спотворення його змісту

В даному випадку, оскільки підпис відповідача ОСОБА_2 розміщений над текстом розписки, який, до того ж, виготовлений у друкованому вигляді, а не від руки відповідачем, суд доходить однозначного висновку, що такий текст нею не схвалювався, розписка не видавалася, а тому відсутні підстави вважати, що нею отримувалася позика від позивача. З цих міркувань суд відмовляє у задоволенні позову.

Керуючись ст.265 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачем у справі є ОСОБА_4 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідачем у справі є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Повний текст рішення складений та підписаний 11 жовтня 2021 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.Ф. Кирилюк