КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2021 року

м. Київ

справа № 756/12282/21

провадження № 22-ц/824/14067/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А.(суддя-доповідач)

суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.

за участю секретаря судового засідання - Пугач Д.С.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

третя особа - Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції (м. Київ)

розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3

на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 18 серпня 2021 року у складі судді Жук М.В.

у цивільній справі за заявою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції (м. Київ) про звільнення від заборгованості по сплаті аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про звільнення від заборгованості по сплаті аліментів.

17 серпня 2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подала заяву про забезпечення позову, в якій просила вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони державному виконавцю Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві вчиняти дії щодо стягнення заборгованості у сумі 44 146 грн з аліментів, що утворилися в період часу з 06 липня 2009 року по 04 жовтня 2016 року на підставі виконавчого листа № 2-3309 від 07 вересня 2009 року про стягнення зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 та доньки ОСОБА_6 у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 06 липня 2009 року і до їх повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку у виконавчому провадженні №58855869.

В обґрунтування заяви зазначала, що у виконавчому провадженні №58855869 державним виконавцем вчиняються заходи з примусового виконання виконавчого листа по справі №2-3309 про стягнення зі ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей, зокрема винесено постанову про арешт майна боржника, постанову про тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Вважала, що наступним кроком буде звернення стягнення на його майно. У разі невжиття заходів забезпечення позову в подальшому може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 18 серпня 2021 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з указаною ухвалою, 30 серпня 2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернулася до суду з апеляційною скаргою.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою.

Звертає увагу суду на те, що невжиття заходу забезпечення позову шляхом зупинення стягнення заборгованості в період часу з 06 липня 2009 року по 04 жовтня 2016 року може залишити без житла боржника.

Стверджує, що такий захід забезпечення позову, як заборона державному виконавцю вчиняти дії щодо стягнення заборгованості, що виникла з 06 липня 2009 року по 04 жовтня 2016 року, є співмірним.

Посилається на недобросовісну поведінку відповідача, що полягає у непред`явленні виконавчого листа понад 10 років.

Відповідач не скористалася своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направила.

05 жовтня 2021 року на електронну адресу апеляційного суду надійшла заява представника відповідача ОСОБА_7 - ОСОБА_8 , в якій останній просить розглядати справу за відсутності відповідача та її представника.

Представник позивача у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримала та просила задовольнити з підстав, наведених у скарзі.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що суд не може заборонити державному виконавцю вживати необхідних заходів щодо своєчасного й повного виконання судового рішення. А також зауважив, що відповідно до частини десятої статті 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 статті 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову:

1) накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) заборона вчиняти певні дії;

3) встановлення обов`язку вчинити певні дії;

4) заборона іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупинення продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

7) передача речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупинення митного оформлення товарів чи предметів;

9) арешт морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) інші заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений ч. 1 ст. 150 цього Кодексу, а також іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Частиною десятою вказаної статті передбачено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 150 ЦПК України, позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 26 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31 липня 2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Згідно з положеннями ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Статтею 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» передбачено обов`язковість виконання судових рішень, невиконання рішень суду тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Таким чином, рішення суду підлягає обов`язковому виконанню та державний або приватний виконавець зобов`язаний здійснити всі необхідні дії для цього в розумний строк.

Як убачається з матеріалів справи, 07 вересня 2009 року Оболонським районним судом м. Києва видано виконавчий лист №2-3309 на примусове виконання рішення суду у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 та доньки ОСОБА_6 у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 06 липня 2009 року і до їх повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У провадженні державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Норки Є.В. перебуває виконавче провадження №58855869.

25 липня 2019 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами.

Предметом позову, на забезпечення якого подано заяву, є звільнення від заборгованості по сплаті аліментів за період з 06 липня 2009 року по 04 жовтня 2016 року.

Таким чином, зважаючи на предмет позову та виходячи з положень пункту 6 частини першої статті 150 ЦПК України, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення заяви представника позивача ОСОБА_3 про забезпечення позову в обраний нею спосіб, оскільки зупинення стягнення на підставі виконавчого документа допускається у разі, якщо такий виконавчий документ оскаржено боржником у судовому порядку та в рамках розгляду такої справи.

Разом з тим, у даній справі ОСОБА_1 звернувся з позовом про звільнення від заборгованості по сплаті аліментів, а тому зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, виданого на виконання рішення у справі про стягнення аліментів, яке набрало законної сили, у порушення положень статті 124 Конституції України, перешкоджатиме виконанню цього рішення.

Окрім того, як вірно зазначено судом першої інстанції, обраний позивачем спосіб забезпечення позову містить вимоги, тотожні вимогам позовної заяви.

З огляду на зазначене, доводи, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними, не заслуговують на увагу суду та не спростовують правильних висновків місцевого суду.

ОСОБА_1 не надано належних доказів на підтвердження існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову у спосіб, обраний заявником.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки ухвалу постановлено з дотриманням норм процесуального права, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав до її скасування.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції без змін як такої, що є законною та обґрунтованою.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 18 серпня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Повне судове рішення складено «05» жовтня 2021 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.В. Желепа

О.Ф. Мазурик