Провадження № 22-ц/801/1991/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Романюк Л. Ф.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2021 року місто Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача Стадника І.М.,

суддів: Войтка Ю.Б., Міхасішина І.В.,

з участю секретаря судового засідання Безрученко Н.Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 травня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Романюк Л.Ф., повний текст якого складено 28.05.2021

в справі № 127/26707/20

за позовом ОСОБА_1 (позивач)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «НАЗ-ОЛЕ» (відповідач)

про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про стягнення з ТОВ «НАЗ-ОЛЕ» заробітної плати за час вимушеного прогулу, обґрунтовуючи його тим, що постановою Вінницького апеляційного суду від 29.11.2018 визнано незаконним та скасовано наказ ТОВ «НАЗ-ОЛЕ» «Про припинення трудового договору від 01.10.2016» щодо звільнення її з посади маркетолога та стягнуто з ТОВ «НАЗ-ОЛЕ» середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня незаконного звільнення по день поновлення на роботі, а саме з 01.10.2016 - 29.11.2018 у розмірі 93 446,93 грн., без утримання податків та обов`язкових зборів.

Проте відповідачем не було виконано постанову Вінницького апеляційного суду від 29.11.2018 в частині поновлення на роботі. Про наявність відповідного наказу про поновлення на роботі вона дізналась з письмової відповіді відповідача лише в квітні 2020 року, при цьому раніше вона не повідомлялась про наявність наказу про поновлення на роботі від 29.11.2018 №58-к від 29.10.2018 і не ознайомлювалась з ним.

Тому просила стягнути на свою користь з ТОВ «НАЗ-ОЛЕ» заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 травня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

18 серпня 2021 року позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт вважає рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 травня 2021 року необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального права.

Доводи апелянта ОСОБА_1 полягають у тому, що відповідачем належним чином не було виконано судове рішення про її поновлення на роботі. Зазначає, що вона не була обізнаною про видання відповідачем наказу про поновлення на роботі, жодних повідомлень про своє поновлення, а також постанови про закриття виконавчого провадження не отримувала.

Стверджує, що відповідачем не надано доказів сплати за неї єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування, що також свідчить про неналежне виконання судового рішення про поновлення.

Вважає недослідженим судом питання про відсутність оригіналу трудової книжки, а також невнесення записів про поновлення на роботі до дублікату трудової книжки.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «НАЗ-ОЛЕ» просило рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення.

Провадження у справі в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 08 вересня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою від 20 вересня 2021 року закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду.

Апелянт, позивач ОСОБА_1 , повідомлена в установленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, про що в матеріалах справи є відповідна розписка, до суду не з`явилася, що відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Представник відповідача ТОВ «НАЗ-ОЛЕ» - адвокат Шмалій С.В. проти вимог апеляційної скарги заперечив, просить залишити в силі рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване.

Встановлені судом першої інстанції обставини

Судом встановлено, що постановою Вінницького апеляційного суду від 29.11.2018 визнано незаконним та скасовано наказ про припинення трудового договору від 01.10.2016 року. Стягнуто з ТОВ «НАЗ-ОЛЕ» середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня незаконного звільнення по день поновлення на роботі, а саме з 01.10.2016 року по 29.11.2018 року у розмірі 93 446,93 грн., без утримання податків та обов`язкових зборів (а.с. 20-22).

На виконання постанови суду та відповідно до вимог ч. 7 ст. 235 КЗпП України т.в.о. директора ТОВ «НАЗ-ОЛЕ» видано наказ № 58-К від 29.11.2018 «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 » (а.с. 15, 67).

Постановою головного державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Основ`янському та Слобідському районах м. Харків ГТУ у Харківській області від 12.09.2019 виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 127/24532/17, виданого Вінницьким апеляційним судом 03.01.2019 закінчено з підстав, передбачених п. 9 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки боржником надано документи про самостійне та своєчасне виконання виконавчого документа, а саме відповідно до наказу № 58-К від 29.11.2018 стягувача ОСОБА_1 поновлено на роботі в ТОВ «НАЗ-ОЛЕ».

Відповідно до повідомлення Головного Управління Пенсійного Фонду України в Харківській області від 01.03.2021 ТОВ «НАЗ-ОЛЕ» сплачувало єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за ОСОБА_1 з грудня 2018 року по липень 2020 року і за вказаний період нараховано єдиного внеску 19 109,20 гривень (а.с. 207).

Позиція апеляційного суду

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із відсутності правових та фактичних підстав для задоволення позовних вимог, оскільки ТОВ «НАЗ-ОЛЕ» в добровільному порядку виконало постанову Вінницького апеляційного суду від 29.11.2018 в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі.

Апеляційний суд погоджується із відповідним висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає нормам чинного законодавства, якими регулюються спірні правовідносини, а також фактичним обставинам справи, встановленим судом на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження наданих доказів.

Відповідно до частини п`ятої статті 235 КЗпП України, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 Постанови від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» стосовно до правил статті 24 КЗпП України рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Відповідно до частини другої статті 65 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про поновлення на роботі вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

На виконання судового рішення, ухваленого Вінницьким апеляційним судом 29 листопада 2018 року в справі № 127/24532/17 відповідачем того ж дня - 29 листопада 2018 року було видано наказ № 58-К про поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді маркетолога, зі встановленням окладу відповідно штатному розпису підприємства.

Відомості щодо прийнятого наказу було внесено до журналу реєстрації наказів під порядковим номером 240.

Трудовий договір повинен укладатись, як правило, у письмовій формі (частина перша статті 24 КЗпП України) або оформлюватись наказом чи розпорядженням роботодавця (частина третя статті 24 КЗпП України).

Припинення, розірвання трудового договору пов`язано зі звільненням працівника.

З огляду на зазначене, якщо працівник був незаконно звільнений, трудовий договір з ним був незаконно припинений роботодавцем в односторонньому порядку. Виконання роботодавцем рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника полягає у відновленні трудового договору, який раніше існував і був незаконно припинений роботодавцем.

Отже, поновлення позивача на роботі було здійснено відповідачем відповідно до вимог законодавства України.

У зв`язку із відсутністю позивача на робочому місці після її поновлення на роботі, відповідачем було направлено листи від 04.01.2019 № 01, від 31.01.2019 № 05, від 31.03.2020 № 05, від 08.05.2020 № 11 у яких він, зокрема, повідомляв її про поновлення на роботі, просив з`явитись на робоче місце та приступити до виконання роботи маркетолога, надавши письмові пояснення про причини відсутності її на роботі.

Однак вказані листи залишились поза увагою ОСОБА_1 , як особи, яка була зацікавленою у поновленні на роботі.

На підтвердження направлення позивачеві вказаних листів відповідачем надано копії фіскальних чеків, накладних відділення поштового зв`язку та описів вкладень.

Підстав не довіряти достовірності вказаних доказів у суду немає, а тому доводи апеляційної скарги про відсутність їх в системі відстеження сайту Укрпошта є безпідставними.

Колегія суддів також звертає увагу, що з моменту направлення позивачеві вказаних повідомлень минуло більше 2-х років, а тому не можна стверджувати про те, що такі повідомлення не направлялись, оскільки дані про них не збережені.

Крім того, постановою головного державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Основ`янському та Слобідському районах м. Харків ГТУ у Харківській області від 12.09.2019 виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 127/24532/17 виданого Вінницьким апеляційним судом 03.01.2019 закінчено, оскільки боржником надано документи про самостійне та своєчасне виконання виконавчого документа, а саме відповідно до наказу №-58К від 29.11.2018 стягувача ОСОБА_1 поновлено на роботі в ТОВ «НАЗ-ОЛЕ» - п. 9 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження».

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Частиною сьомою статті 235 КЗпП України передбачено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

У відповідності до частини другої статті 129 Конституції України обов`язковість судових рішень є однією із основних засад судочинства.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом; право на судовий захист є гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі, і цей обов`язок полягає в тому. що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.

До таких висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 21.04.2021 в справі № 461/1303/19 (провадження № 61-17899св20).

За змістом статті 236 КЗпП України орган, який розглядав трудовий спір виносить ухвалу про виплату працівнику середнього заробітку або різниці в заробітку саме у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

Тобто необхідною умовою застосування цієї статті є наявність вини роботодавця його зволікання з виконанням рішення суду за наявності можливості його виконати.

Відтак ТОВ «НАЗ-ОЛЕ» як роботодавець виконав свій обов`язок, коли негайно після оголошення судового рішення 29.11.2018 видав наказ про поновлення ОСОБА_1 на роботі.

Натомість ОСОБА_1 після ухвалення постанови суду апеляційної інстанції не зверталась до ТОВ «НАЗ-ОЛЕ» для вирішення питання щодо виконання нею своїх трудових обов`язків, лише в квітні 2020 року ОСОБА_1 направила товариству заяву про звільнення з роботи за власним бажанням, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується її поясненнями.

Відповідно до статті 139 КЗпП України, працівники зобов`язані працювати чесно, сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено договір.

Зазначене свідчить про те, що ОСОБА_1 не мала наміру поновлювати свою трудову діяльність у відповідача, не з`являлася за місцем роботи й не вчиняла будь-яких дій, спрямованих на негайне виконання постанови апеляційного суду про її поновлення на роботі, не цікавилася чи вчинив роботодавець будь-які дії для поновлення її на роботі, не сприяла їм, а лише після спливу значного періоду часу подала заяву про її звільнення з роботи в зв`язку з переїздом в іншу місцевість.

Апеляційний суд відхиляє також доводи апеляційної скарги про неналежне виконання рішення суду про поновлення на роботі в зв`язку з нібито невчиненням роботодавцем відповідного запису у трудовій книжці.

Так, відповідно до статті 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуть на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів.

Відповідно до відповідно до пункту 2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення від 29.07.93 р. N 58 (далі - Інструкція), зокрема, визнається недійсним запис, зроблений відповідно до наказу, визнаного судом незаконним (наприклад, пишеться: "Запис за таким-то є недійсним, поновлений на попередній роботі"). Отже, поновлення на попередній роботі відбувається не з дати винесення судом рішення про таке поновлення, а з дати звільнення працівника, яка, відповідно до цього рішення, визнається недійсною.

Як свідчать матеріали справи (а.с. 159 т. 1) ОСОБА_1 , подавши заяву про звільнення, скористалась правом на отримання дублікату трудової книжки без внесення до неї запису про звільнення, зазначивши таку вимогу у цій же заяві.

Колегія суддів відхиляє також доводи апеляційної скарги про те, що сплата сум внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування здійснювалась ТОВ «НАЗ-ОЛЕ» за ОСОБА_1 лише у 2018-2019 роках.

Так, відповідно до наданого відповідачем листа Головного Управління пенсійного фонду України в Харківській області за період з листопада 2018 року по серпень 2020 року щодо ОСОБА_1 наявна інформація про сплату ТОВ «НАЗ-ОЛЕ» єдиного внеску, зокрема за листопад 2018 рік сплачено 910,46 грн, та з грудня 2018 року по липень 2020 року сплачено 19 109,20 грн. Вказаним листом також роз`яснено, що якщо працівник оформлений у роботодавця за основним місцем роботи та повний місяць не отримує заробітну плату, то у такому разі єдиний внесок не нараховується, оскільки відсутня база нарахування єдиного внеску, а відтак у довідці за формою ОК-5, яка формується на підставі даних Реєстру застрахованих осіб та використовується для призначення/перерахування пенсії, відомості про суму нарахованої заробітної плати та страховий стаж ОСОБА_1 за період з грудня 2018 року по липень 2020 року відсутні.

Отже, вирішуючи спір, суд правильно визначив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Згідно з статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, Суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 травня 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий І.М. Стадник

Судді Ю.Б. Войтко

І.В. Міхасішин