КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 210/562/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 жовтня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Савченка С.І.,

за участю секретаря Мороз Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Голосіївського районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Машкевич К.В. в м. Київ 14 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист прав споживачів,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

В лютому 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про захист прав споживачів.

Посилалась на те, що 23 травня 2008 року уклала з ВАТ «Сведбанк» кредитний договір № 0314/0508/45-011 на купівлю житлової нерухомості, за умовами якого їй надано кредит в розмірі 15400 доларів США на строк по 23 травня 2028 року включно з 11,9 % річних за користування кредитом на рік з щомісячним платежем у розмірі 168,49 доларів США до 10 числа кожного місяця. Зазначений кредит 25 травня 2012 року було відступлено АТ «Дельта Банк», а 15 червня 2012 року АТ «Дельта Банк» відступив право вимоги АТ «Альфа Банк», однак позичальника жодного разу про відступлення права вимоги повідомлено належним чином не було. Через зазначені обставини позичальником з вини кредитора було порушено терміни внесення чергового платежу, в результаті чого були порушені права позичальника як споживача фінансових послуг.

Вказувала, що протягом всього строку кредитування жодних порушень грошового зобов`язання позичальником не зроблено, щомісячні платежі сплачуються в повному обсязі відповідно до умов договору, під час виконання умов договору нею вносились суми для дострокового погашення заборгованості шляхом збільшення щомісячного платежу. Однак жодним кредитором при цьому не було надано позичальнику скоригованого графіку погашення в бік зменшення щомісячного платежу або в бік зменшення терміну кредитування, не було поінформовано щодо змін.

Оскільки кредитний договір не встановлює порядок перерахунку заборгованості в разі часткового дострокового погашення кредитної заборгованості, зазначені коригування повинні бути проведені з погодженням із споживачем, а саме вибору способу перерахунку - зменшення щомісячного платежу або зменшення строку кредитування. Нею було направлено до АТ «Альфа Банк» клопотання про проведення перерахунку заборгованості з урахуванням внесених понад ануїтетний платіж коштів для погашення кредитної заборгованості.

Відповідно до наданого графіку погашення заборгованості станом на 10 січня 2021 року залишок заборгованості за тілом кредиту складає 7033,65 доларів США, при цьому кінцева дата погашення кредиту - 10 серпня 2025 року. Однак нею проведено контррозрахунок заборгованості, за яким заборгованість за тілом кредиту становить 5961,09 доларів США з кінцевим строком повернення кредиту 10 вересня 2024 року, зазначені розбіжності є суттєвими та значно впливають на права позичальника на дострокове повернення кредиту.

Просила зобов`язати відповідача здійснити перерахунок заборгованості за кредитом від 23 травня 2008 року № 0314/0508/45-011 шляхом зменшення строку кредитування з урахуванням сум, внесених понад ануїтетний платіж за весь період кредитування; зобов`язати відповідача списати нараховані штрафні санкції в період з 25 травня 2012 року до 05 червня 2012 року за кредитом від 23 травня 2008 року № 0314/0508/45-011; зобов`язати відповідача провести перерахунок заборгованості за кредитом від 23 травня 2008 року № 0314/0508/45-011 за період з 25 травня 2012 року по 30 червня 2012 року шляхом списання нарахованих відсотків за користування кредитом через прострочення кредитора.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 14 червня 2021 року позов задоволено частково, зобов`язано АТ «Альфа Банк» здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором від 23 травня 2008 року № 0314/0508/45-011 шляхом зменшення строку кредитування з урахуванням сум, внесених понад ануїтетний платіж за весь період кредитування та здійснити перерахунок заборгованості, стягнуто з відповідача в дохід держави судовий збір 908,00 грн., в задоволенні решти позову відмовлено.

Відповідач АТ «Альфа Банк», не погоджуючись із рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 14 червня 2021 року, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про розгляд справи в порядку спрощеного провадження. Зважаючи на характер спору, категорію та складність справи, обсяг та характер доказів, та враховуючи, що розмір кредитних зобов`язань за договором становить 6453,61 доларів США, сума наданого кредиту становить 15000 доларів США, в суду першої інстанції були відсутні підстави слухати справу в спрощеному провадженні.

Вказував, що при частковому задоволенні позову суд посилався на п. 3.1.9 кредитного договору та наводив його зміст, однак таких положень, на які посилався суд, зазначений пункт кредитного договору не містить.

Вказував, що відповідно до п. 3.1.8 договору у випадку, якщо позичальник направив на рахунок 2620 суму коштів, що перевищує розмір ануїтетного платежу та у разі відсутності простроченої заборгованості за кредитом та відсотками, сума перевищення направляється на погашення заборгованості за кредитом та відсотками, сума перевищення направляється на погашення заборгованості за кредитом, з урахуванням п. 3.1.1, 3.1.4, 3.1.7.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, позивач несвоєчасно та не в повному розмірі здійснювала внесення щомісячних платежів, відтак висновок суду першої інстанції щодо несвоєчасного виконання зобов`язань за договором з переплатою є помилковим.

Так, як вбачається з розрахунку заборгованості, 13 липня 2012 року та 13 серпня 2012 року щомісячний платіж не було сплачено, в подальшому щомісячний платіж 23 серпня 2012 року був внесений з порушенням погодженого умовами договору строку та направлений на погашення відсотків.

В період з 24 вересня 2019 року позивач неодноразово сплачувала щомісячний платіж не в повному розмірі та не у відповідності до умов кредитного договору, зокрема 10 серпня 2014 року, 10 січня 2015 року, 10 листопада 2019 року щомісячні платежі зовсім не були внесені.

Зазначив, що надані позивачем платіжні квитанції не можуть бути доказом переплати заборгованості за договором, зважаючи на несвоєчасність та неперіодичність внесення щомісячних платежів. Відтак, банк розподіляв кошти відповідно до умов кредитного договору.

Звертав увагу, що станом на сьогодні у позивача відсутня прострочена заборгованість за договором, відтак відсутнє взагалі порушення прав позивача саме відповідачем.

Вказував, що з рішення суду першої інстанції не є зрозумілим, яким саме чином має відбуватися перерахунок заборгованості та яким саме чином має виконуватись рішення суду, не доведено факту зарахування щомісячних платежів в іншому розмірі, ніж це передбачено умовами договору. Стороною позивача не доведено факту належного та своєчасного виконання зобов`язань за договором.

Посилався на те, що судом поверхнево досліджено матеріали справи та повністю проігноровані пункти іпотечного договору, в зв`язку з чим порушено норми матеріального та процесуального права, повністю проігноровано інститут доказування у цивільному процесі, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

29 вересня 2021 року відповідачем направлено клопотання, в якому відповідач вказував на описки, допущені в апеляційній скарзі, просив вважати їх технічною опискою та прийняти заяву про виправлення описки в апеляційній скарзі.

Від позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу поза межами строку, встановленого судом для подання відзиву, в якому позивач просила прийняти відзив на апеляційну скаргу, посилаючись на те, що позивач отримала копію ухвали про відкриття апеляційного провадження та копію апеляційної скарги лише 06 вересня 2021 року; апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, розгляд справи проводити у відсутності позивача та її представника.

Враховуючи, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, а також приймаючи до уваги, що право на захист може вважатися ефективним тільки тоді, якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином судом вивчені усі їх доводи, апеляційний суд вважає за необхідне задовольнити клопотання та продовжити позивачу процесуальний строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилалася на те, що даний позов є позовом про захист прав споживачів та є позовом немайнового характеру, складність даної справи є невеликою, тому могла бути розглянути в порядку спрощеного позовного провадження як малозначна.

Наголошувала, що в апеляційній скарзі апелянт посилається на п. 3.1.8 кредитного договору, однак не вказано, чи існувала прострочена заборгованість на момент внесення позичальником коштів понад ануїтетний платіж, не надано розрахунку заборгованості. З переходом до позивача права вимоги за кредитним договором останній в тому числі отримує перехід всіх обов`язків за договором, в тому числі і щодо перерахунку заборгованості в бік зменшення шляхом зарахування коштів, внесених понад ануїтетний платіж, в рахунок погашення боргу, за весь період кредитування без винятків.

Звертала увагу, що банком не надано доказів направлення споживачу копії договору про відступлення права вимоги, без яких будь-які нарахування штрафних санкцій є безпідставними.

Також апелянт посилається на те, що судом неповно з`ясовано обставини справи та проігноровано договір іпотеки, але при цьому не наведено, які саме пункти договору іпотеки, який по суті є похідним від кредитного договору та не врегульовує порядок та черговість зарахування коштів на рахунок погашення заборгованості, а врегульовує виключно питання, пов`язані із заставним майном, мали б значення для вирішення справи по суті.

Вважала, що доводи апеляційної скарги не спростовують обставин справи, встановлених судом першої інстанції, та не змінюють висновків суду, оскільки банком не наводиться жодних доказів щодо невнесення позичальником коштів понад ануїтетний платіж та/або зарахування таких коштів в рахунок погашення тіла кредиту, та/або нарахування відповідно до умов договору та норм чинного законодавства штрафних санкцій за неналежне виконання кредитних зобов`язань.

Зазначала, що в прохальній частині апеляційної скарги апелянт просить скасувати інше рішення, а саме від 13 липня 2021 року в справі № 523/2063/19 за участі інших осіб, отже вимоги апеляційної скарги не відповідають викладеним у ній обставинам та не підлягають задоволенню.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам закону не відповідає

Судом встановлено, що 23 травня 2008 року ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір на купівлю житлової нерухомості № 0314/0508/45-011 (а. с. 3 - 7), за умовами якого банк надає позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 15400 доларів США на строк по 23 травня 2028 року включно та на умовах, передбачених у цьому договорі, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов`язання у повному обсязі у терміни, передбачені цим договором. Кредит надається позичальнику лише після укладання іпотечного договору про іпотеку об`єкта нерухомості, зазначеного в п. 1.4 цього договору; виконання позичальником умов п. 5.7, 5.12 цього договору; сплати позичальником одноразової комісії за перевірку документів, передбаченої п. 3.4 договору.

Згідно п. 1.3 договору позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 11,90 % річних за весь строк фактичного користування кредитом.

Згідно п. 3.1.1 договору, починаючи з 10 липня 2008 року позичальник здійснює погашення кредиту та сплату процентів за період користування кредитом, нарахованих відповідно до п. 3.2 цього договору, шляхом здійснення фіксованих (ануїтетних) платежів у сумі 168,49 доларів США у чітко встановлений цим договором термін 10 числа кожного місяця та в день закінчення кредитного договору. До настання терміну, вказаного в абзаці першому цього підпункту п. 3.1 позичальник сплачує фактично нараховані відсотки за період користування кредитом не пізніше 10 числа наступного місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем надання кредиту (далі - термін здійснення платежів).

Згідно п. 3.1.2 договору, у будь-якому випадку, в тому числі у випадку порушення позичальником термінів здійснення ануїтетного платежу, часткового дострокового погашення кредиту, сума наступних ануїтетних платежів залишається незмінною, крім суми останнього (кінцевого) платежу - платежу в останній день строку користування кредитом, визначеного п. 1.3 договору, розмір якого визначається як сума процентів, нарахованих/непогашених, в т.ч. прострочених, відповідно до умов цього договору, та залишок суми непогашеного кредиту.

Згідно п. 3.1.4 договору при перерахуванні позичальником на рахунок 2620 коштів до настання встановленого п.п. 3.1.1 цього договору терміну здійснення платежу (в тому числі у випадку часткового дострокового погашення заборгованості за кредитом), банк обліковує такі кошти на цьому рахунку до настання терміну здійснення ануїтетного платежу. При цьому ануїтетний платіж (дострокове погашення заборгованості за кредитом), вважається сторонами здійсненим в день, що є терміном здійснення платежу відповідно до п.п. 3.1.1 цього договору.

Згідно п. 3.1.5 договору у випадку дострокового погашення всієї заборгованості за кредитом (сума неповернутого кредиту, сума нарахованих до дати фактичного повернення кредиту процентів та штрафних санкцій) до настання встановленого п.п. 3.1.1 цього договору терміну здійснення платежу, позичальник, після виконання вимог п. 7.2 цього договору, сплачує суму заборгованості за кредитом, суму нарахованих процентів та штрафних санкцій за період від здійснення останнього ануїтетного платежу до дати дострокового погашення заборгованості за кредитом. Банк здійснює перерахування коштів на погашення заборгованості за кредитом в день надходження коштів на рахунок 2620.

Згідно п. 3.1.6 договору при здійсненні платежу, у випадку наявності простроченої заборгованості за платежами, позичальник доручає банку, незалежно від терміну здійснення платежів, вказаних в п. 3.1.1, не пізніше наступного дня за днем зарахування коштів на рахунок 2620 самостійно здійснити перерахування коштів на відповідні рахунки обліку простроченої заборгованості.

Згідно п. 3.1.7 договору при здійсненні платежу, в тому числі платежу у неповній сумі або у випадку наявності простроченої заборгованості за платежами, а також у випадку направлення позичальником коштів для часткового дострокового погашення кредиту, позичальник доручає банку перерахувати кошти з рахунку 2620 на відповідні рахунки у наступній черговості: - для сплати прострочених процентів (в тому числі нарахованих на суму простроченої заборгованості за кредитом); - для погашення простроченої заборгованості за кредитом; - для сплати нарахованих процентів, строк сплати яких наступив, у повній сумі; - для погашення заборгованості за кредитом, строк сплати якої наступив; - для сплати штрафів і пені за цим договором (якщо такі мають місце); - для погашення заборгованості за кредитом, строк сплати якої не наступив.

Згідно п. 3.1.8 договору у випадку, якщо позичальник направив на рахунок 2620 суму коштів, що перевищує розмір ануїтетного платежу, та у разі відсутності при цьому простроченої заборгованості за кредитом та відсотками, сума перевищення направляється на погашення на погашення заборгованості за кредитом, з урахуванням умов п.п. 3.1.1, 3.1.4, 3.1.7 цього договору.

Згідно п. 3.1.9 договору відповідно до умов цього договору розмір несвоєчасно сплаченої позичальником заборгованості за кредитом визначається банком як різниця між несплаченим ануїтетним платежем, розмір якого вказаний в п. 3.1.1, та нарахованими відповідно до п. 1.3 договору процентами за відповідний період, які повинні бути сплачені (були сплачені) за рахунок такого ануїтетного платежу.

Згідно п. 3.2 договору проценти за користування кредитом нараховуються, виходячи із розміру процентної ставки, встановленої в п. 1.3, та фактичної кількості днів користування кредитом, на непогашену суму кредиту (залишок заборгованості за кредитом), починаючи з дати видачі кредиту до дати його повернення.

Згідно п. 7.1 договору позичальник має право достроково погашати частину заборгованості за кредитом, при цьому дострокове погашення частини заборгованості за кредитом здійснюється лише у термін здійснення ануїтетних платежів, визначений в п.п. 3.1.1 цього договору, шляхом перерахування/внесення коштів на рахунок 2620.

Згідно п. 7.2 договору позичальник має право здійснити дострокове погашення всієї заборгованості за кредитом при умові виконання звернення в день погашення кредиту до банку та отримання розрахунку заборгованості за кредитом за станом на відповідну дату дострокового погашення.

Згідно п. 8.1 договору за порушення терміну сплати ануїтетних платежів за цим договором позичальник сплачує пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, в тому числі день погашення простроченої заборгованості. У випадку часткової сплати суми ануїтетного платежу пеня нараховується на його несплачену частину.

На а. с. 9 наявна копія запиту представника ОСОБА_3 на адресу АТ «Альфа-Банк» від 20 жовтня 2020 року, згідно якого загальний розмір переплати за періодичними платежами, який не врахований кредитором, складає понад 1700 доларів США, тому банк зобов`язаний здійснити відповідне коригування кредитних зобов`язань в бік їх зменшення та надати позичальнику новий розрахунок заборгованості з урахуванням дати кожного платежу, та перерахунку заборгованості за кожний звітний період, в якому було здійснено дострокове погашення заборгованості шляхом збільшення періодичних виплат, оскільки відсотки за користування кредитними коштами нараховуються на залишок заборгованості за тілом кредиту, що впливає на обсяг нарахованих поточних відсотків за кожний конкретний випадок внесення збільшених періодичних платежів. Просила провести повний перерахунок заборгованості за кредитом від 23 травня 2008 року в бік зменшення, надати новий розрахунок заборгованості за кредитом з урахуванням всіх зазначених обставин, надати новий графік погашення заборгованості за кредитом.

Листом від 30 жовтня 2020 року АТ «Альфа-Банк» повідомило представника позивача, що право вимоги щодо заборгованості за кредитним договором ПАТ «Дельта Банк» було відступлено АТ «Альфа-Банк» на підставі договору від 15 червня 2012 року; лист, який було направлено позичальнику від ПАТ «Дельта Банк», в якому зазначено про відступлення прав вимоги за кредитним договором, є достатнім доказом переходу прав вимоги; кошти, які надходили на рахунок у період з січня 2017 року по жовтень 2020 року, були зараховані на погашення заборгованості у відповідності до умов договору; станом на 30 жовтня 2020 року заборгованість за договором становить та відповідно до умов договору складається з суми кредиту 7327,07 доларів США, процентів 72,66 доларів США (а. с. 8).

17 листопада 2020 року представник ОСОБА_1 звернулася до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із запитом, в якому просила надати відомості щодо розміру заборгованості та розрахунок заборгованості за кредитним договором (а. с. 19).

Листом від 24 грудня 2020 року АТ «Дельта Банк» у відповідь на звернення представника ОСОБА_1 повідомило, що в межах процедури реалізації майна банку, в якому запроваджено ліквідаційну процедуру, на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами 15 червня 2012 року АТ «Дельта Банк» відступив АТ «Альфа-Банк» право вимоги заборгованості за кредитним договором № 0314/0508/45-011 від 23 травня 2008 року, укладений між ОСОБА_1 та первісним кредитором АТ «Сведбанк», право вимоги якого за кредитним договором з 25 травня 2012 року було відступлено АТ «Дельта Банк». Станом на 14 червня 2012 року включно заборгованість за кредитним договором № 0314/0508/45-011 від 23 травня 2008 року складала 13650,64 долари США - тіло кредиту, 24,51 долари США - відсотки (а. с. 17).

На а. с. 11 знаходиться копія заяви представника ОСОБА_3 від 15 грудня 2020 року на адресу АТ «Альфа-Банк» на проведення перерахунку заборгованості, згідно якої заявник повідомляла, що ОСОБА_3 провадилось дострокове погашення заборгованості шляхом збільшення сум щомісячних платежів з метою зменшення тіла кредиту та щомісячного платежу, однак всупереч норм чинного на момент укладення договору законодавства по теперішній час позичальнику не надано оновленого графіку погашення кредитної заборгованості та не повідомлено про поточний стан кредиту, в тому числі і суми загальної заборгованості за тілом кредиту; повідомляла, що нею за допомогою програмного забезпечення Microsoft Excel проведено перерахунок заборгованості за кредитним договором відповідно до фактично сплачених сум щомісячних платежів, в результаті чого станом на грудень 2020 року, з урахуванням внесеного 08 грудня 2020 року платежу в розмірі 170 доларів США, сума заборгованості за тілом кредиту становить 5991,56 доларів США, а сума щомісячного платежу підлягає зменшенню до 103 доларів США, починаючи з січня 2021 року.

На а. с. 13 - 16 знаходиться здійснений представником позивача перерахунок заборгованості.

Листом від 17 грудня 2020 року відповідач АТ «Альфа-Банк» повідомив представника позивача, що кошти, які надходять на рахунок банку з дати відступлення права вимоги по теперішній час, зараховуються на погашення заборгованості у відповідності до умов договору; навів положення п. 3.1.8 кредитного договору щодо черговості зарахування коштів; повідомив, що станом на 17 грудня 2020 року заборгованість за договором становить та відповідно до умов договору складається з суми кредиту 7131,42 доларів США та процентів 70,72 доларів США. Інформація щодо усіх нарахувань за договором після відступлення прав вимог, надходження коштів та їх зарахування на погашення заборгованості за договором відображається у довідці про рух коштів (розрахунок заборгованості), яку позичальник має можливість отримати в банку (а. с. 10).

До листа АТ «Альфа-Банк» від 17 грудня 2020 року додано складений банком оновлений графік погашення заборгованості, в якому наведено дати погашення (10 число кожного місяця), розмір внеску (168,49 доларів США щомісячно), в тому числі відсотки, які нараховуються на непогашену суму кредиту, оплата кредиту, а також графа залишку. Першим днем платежу є 10 січня 2021 року з внеском 168,49 доларів США, останнім - 10 серпня 2025 року з внеском 26,20 доларів США (а. с. 12).

На а. с. 21 - 41 наявні копії квитанцій, надані позивачем на підтвердження внесків на погашення заборгованості за кредитним договором.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Крім того, до апеляційної скарги відповідачем АТ «Альфа-Банк» додано нові докази, а саме копії додаткових угод до кредитного договору № 1 від 23 червня 2008 року та 24 травня 2011 року, копія заяви представника ОСОБА_1 від 19 липня 2021 року про проведення перерахунку заборгованості на підставі судового рішення; копія розрахунку заборгованості ОСОБА_1 станом на 28 липня 2021 року, складеного банком.

Статтею 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 25 березня 2021 року у даній справі відкрито провадження у справі і призначено справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше; відповідачу роз`яснено, що він має право надати відзив на позовну заяву у 15-денний термін з дня вручення копії ухвали про відкриття провадження в справі, а також право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження в 5-денний термін з дня отримання ухвали про відкриття провадження в справі та додатків до неї (а. с. 50 - 51).

Відповідно до ст. 83 ЦПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

На а. с. 53 знаходиться рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яке було вручене АТ «Альфа-Банк» 06 квітня 2021 року, що підтверджується відтиском штемпелю банку та розпискою в одержанні уповноваженої особи ОСОБА_4 .

Наведені обставини спростовують доводи відповідача в апеляційній скарзі, що відповідачем не було отримано копії позовної заяви та ухвали про відкриття провадження в справі, чим його позбавлено можливості надати відзив на позов та докази до нього.

В апеляційній скарзі відповідач АТ «Альфа-Банк» не звернувся з клопотанням про дослідження нових доказів із обґрунтуванням поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, а також з урахуванням встановлених апеляційним судом обставин щодо своєчасного повідомлення відповідача про відкриття провадження в справі не навів об`єктивних причин, які перешкодили подати йому вказані докази у встановлений законом строк, що є підставою для відмови у долученні додаткових доказів при розгляді справи в апеляційній інстанції.

Крім того, оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, апеляційний суд виходить із наступного.

Відповідно до пункту 5 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Предметом спору у даній справі є вимоги немайнового характеру - захист прав споживачів та зобов`язання здійснити певні дії, в тому числі здійснити перерахунок заборгованості за кредитом, розмір якого складає 15000 доларів США (на день пред`явлення позову еквівалентно 419 400 грн., що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270 * 250 = 567 500).

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги, що відповідач не був позбавлений можливості направити до суду заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, і таке право було йому роз`яснено в ухвалі про відкриття провадження, однак даним правом відповідач не скористався.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 531 ЦК України боржник має право виконати свій обов`язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516, 518 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи в позові в частині вимог про зобов`язання відповідача списати нараховані штрафні санкції в період з 25 травня 2012 року до 05 червня 2012 року за кредитом та здійснити перерахунок заборгованості шляхом списання нарахованих відсотків за користування кредитом через прострочення кредитора, суд першої інстанції виходив із того, що з матеріалів справи не встановлено звернення позивача з відповідними вимогами до нового кредитора АТ «Альфа-Банк».

Заперечень проти висновків суду в цій частині апеляційна скарга не містить і позивачем рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові також не оскаржувалося.

Підставою позовних вимог ОСОБА_1 в частині здійснення перерахунку заборгованості за кредитом з урахуванням сум, внесених понад ануїтетний платіж за весь період кредитування позивачем зазначена ч. 8 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яка була чинною станом на момент укладення кредитного договору та відповідно до якої споживач має право достроково повернути споживчий кредит, у тому числі шляхом збільшення суми періодичних виплат; якщо споживач скористався правом повернення споживчого кредиту шляхом збільшення суми періодичних виплат, встановлених в абзаці першому цієї частини, кредитодавець зобов`язаний здійснити відповідне коригування кредитних зобов`язань споживача у бік їх зменшення.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 та зобов`язуючи АТ «Альфа-Банк» здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором № 0314/0506/45-011 від 23 травня 2008 року шляхом зменшення строку кредитування з урахуванням сум, внесених понад ануїтетний платіж за весь період кредитування та здійснити перерахунок заборгованості, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було сплачено кошти понад ануїтетний платіж, що підтверджується наданими нею копіями квитанцій, а отже відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавець зобов`язаний здійснити відповідне коригування кредитних зобов`язань споживача у бік їх зменшення.

Поза увагою суду першої інстанції залишилась та обставина, що ч. 8 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» припинила свою дію 10 червня 2017 року, а згідно нової редакції статті 11, цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Враховуючи наведене, ч. 8 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не може застосовуватися до правовідносин, які існують на даний час, відтак відповідач не міг бути зобов`язаний здійснити певні дії на підставі цієї статті.

Таким чином, судом першої інстанції безпідставно застосовано закон, що не підлягав застосуванню.

Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 роз`яснено, що суд, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Також відповідно до правової позиції Верховного Суду в постанові від 03 червня 2020 року, справа № 520/5345/18: повноваження органів влади є законодавчо визначеними, тому суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін, а, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для ухвалення рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Такого обов`язку надання правової кваліфікації судом першої інстанції виконано не було.

Встановивши, що за умовами кредитного договору сума, сплачена понад ануїтетний платіж, направляється на погашення заборгованості за кредитом, суд першої інстанції помилково посилався на п. 3.1.9 кредитного договору, яким у договорі врегульовано порядок визначення розміру несвоєчасно сплаченої позичальником заборгованості, і який не містить положень, встановлених судом.

Судом першої інстанції не проаналізовано дійсні умови кредитного договору, якими сторони врегулювали правові наслідки сплати позичальником коштів, що перевищує розмір ануїтетного платежу, а саме п. 3.1.8 кредитного договору, відповідно до якого сума перевищення направляється на погашення заборгованості за кредитом, з урахуванням умов п.п. 3.1.1, 3.1.4, 3.1.7 цього договору, лише у разі відсутності простроченої заборгованості за кредитом та відсотками.

Однак надані позивачем платіжні квитанції не можуть бути самі по собі доказами переплати заборгованості за договором, навіть у випадку сплати коштів, що перевищують розмір ануїтетного платежу, якщо при цьому не дотримані інші умови кредитного договору, зокрема в частині своєчасності та періодичності сплати ануїтетних платежів.

Так, в позові самим позивачем ОСОБА_1 визнається, що нею було порушено терміни внесення чергового платежу в зв`язку з тим, згідно доводів ОСОБА_1 , що її не було належним чином про відступлення права вимоги за кредитним договором № 0314/0508/45-011 від 23 травня 2008 року первісним кредитором на користь АТ «Дельта Банк», а від нього - АТ «Альфа Банк».

При цьому позивачем не надано доказів виконання свого обов`язку первісному кредитору, що вважалося б належним виконанням відповідно до ч. 2 ст. 516 ЦК України.

Також судом першої інстанції не надано жодної оцінки наявному в матеріалах справи графіку погашення заборгованості, який є додатком до листа АТ «Альфа-Банк» від 17 грудня 2020 року, направленого на адресу представника позивача у відповідь на її заяву.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції ухвалене в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, відтак не може вважатися законним і обґрунтованим, не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.

Вирішуючи позов ОСОБА_1 по суті, апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається із матеріалів справи, 15 грудня 2020 року представник позивача ОСОБА_1 зверталася до АТ «Альфа-Банк» з заявою про проведення перерахунку заборгованості за кредитним договором в бік зменшення з урахуванням внесених за весь період кредитування платежів та встановлення нового розміру щомісячного платежу в розмірі 103 долари США на місяць, починаючи з січня 2021 року, при цьому нею було направлено власний перерахунок заборгованості, який вона пропонувала для розгляду кредитодавця (а. с. 11, 13 - 16).

17 грудня 2020 року АТ «Альфа-Банк`на вимогу позичальника здійснив перерахунок заборгованості за кредитним договором та направив на адресу представника позивача ОСОБА_1 оновлений графік погашення заборгованості(а. с. 10, 12), згідно якого зменшено строк користування кредитом і встановлено останній день строку користування кредитом 10 серпня 2025 року (замість 23 травня 2028 року).

Таким чином, АТ «Альфа-Банк» здійснено коригування зобов`язань позичальника у бік їх зменшення та надано йому новий графік платежів.

Позивачем ОСОБА_1 не спростовано правильності оновленого графіку платежів, наданого кредитодавцем на її вимогу і відповідності здійснення перерахунку умовам кредитного договору від 23 травня 2008 року № 0314/0508/45-011, якими передбачено порядок і черговість перерахунку банком коштів, що перевищують розмір ануїтетного платежу, не заявлено клопотань про призначення судової економічно-бухгалтерської експертизи для встановлення цих обставин або не надано висновку експерта, підготовленого на замовлення позивача.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18).

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Виходячи із наведеного, апеляційним судом не встановлено порушення права ОСОБА_1 на дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, на що вона посилалася в позові, а отже воно не підлягає захисту, відтак позов в цій частині є необґрунтованим і задоволенню не підлягає.

Крім того, не підлягають задоволенню також вимоги про зобов`язання АТ «Альфа-Банк» списати нараховані штрафні санкції та відсотки за користування кредитом через прострочення кредитора, оскільки в матеріалах справи відсутні докази нарахування таких штрафних санкцій новим або попередніми кредиторами та докази прострочення кредитора, як і не надано доказів звернення позивача до АТ «Альфа-Банк» з відповідними вимогами про списання цих коштів.

Разом із тим, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції проігноровані пункти іпотечного договору, однак при цьому не наведено, які саме пункти договору іпотеки мали б істотне значення для вирішення справи по суті, оскільки іпотечний договір є похідним від кредитного договору, та не врегульовує порядок та черговість зарахування коштів на рахунок погашення заборгованості, а врегульовує виключно питання, пов`язані з заставним майном.

На дані обставини також обґрунтовано звертав увагу позивач у відзиві на апеляційну скаргу.

Таким чином апеляційний суд відмовляє позивачу в задоволенні позову.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування із прийняттям нової постанови про відмову в позові.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат та оскільки позивач відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору, судові витрати в розмірі 4086 грн. за подання апеляційної скарги, понесені АТ «Альфа-Банк», компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14 червня 2021 року скасувати та прийняти нову постанову.

Відмовити ОСОБА_1 в позові до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист прав споживачів.

Судові витрати, понесені Акціонерним товариством «Альфа-Банк» в розмірі 4086 грн., компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 07 жовтня 2021 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Савченко С.І.