Провадження 2/557/517/2021
Справа 557/1632/21
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

11 жовтня 2021 року смт Гоща

Суддя Гощанського районного суду Рівненської області Оленич Ю.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Гощанської об`єднаної територіальної громади про встановлення факту належності правовстановлюючого документа та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Гощанської об`єднаної територіальної громади про встановлення факту належності правовстановлюючого документа та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом.

Вимоги до позовної заяви визначені положеннями ст.ст. 175-177 ЦПК України.

Перевіривши вищезазначену позовну заяву та додані до неї матеріали, суддя приходить висновку про те, що вона підлягає залишенню без руху, оскільки подана без додержання вимог ст. 177 ЦПК України, а саме до позовної заяви не додано документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому розмірі з огляду на наступне.

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження (п. 2 постанови ВСУ від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування»).

Із позовної заяви вбачається, що встановлення юридичного факту - факту належності правовстановлюючого документа впливає на спадкові права позивача, тому остання звернулась до суду у порядку позовного провадження, об`єднавши дві вимоги немайнову - факт встановлення належності правовстановлюючого документа та майнову - визнання права на спадкове майно.

Згідно з ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Як убачається зі змісту позовної заяви, позивачем заявлено дві позовних вимоги немайнового та майнового характеру, однак за даними квитанцій №0.0..1 та №0.0..1 від 26 серпня 2021 року оплату судового збору здійснено в сумі 951,60 грн та 475,80 грн відповідно.

Згідно пп. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (908 грн) та майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, позивачеві необхідно доплатити судовий збір за вимогу немайнового характеру в сумі 432,20 грн.

Що стосується ставки судового збору за позовну вимогу майнового характеру, то суд, зважаючи на відсутність визначеної позивачем на виконання вимог п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України ціни позову, позбавлений можливості перевірити правильність сплати розміру судового збору.

За змістом п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити, серед іншого, зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Згідно вимог п. 2 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

При цьому, суддя вважає за необхідне звернути увагу позивача на приписи ч. 2 ст. 176 ЦПК України, згідно якої, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Таким чином, позивачу необхідно зазначити ціну позову згідно вартості земельної частки (паю) станом на час звернення до суду та, виходячи з такої, за необхідності, доплатити судовий збір з урахуванням суми вже сплаченого судового збору за вимогу майнового характеру, а також доплатити судовий збір в сумі 432,20 грн за вимогу немайногового характеру на такі реквізити рахунку: UA0017507, отримувач коштів ГУК у Рівн. обл/отг смт. Гоща/22030101, код за , банк отримувача Казначейство України (ел. адм. подат.), код класифікації доходів бюджету 22030101.

Також, суддя звертає увагу позивача на те, що згідно п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

У відповідності до ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

У позовній заяві позивач просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка право на земельну частку (пай), вказуючи на те, що її чоловіка незаконно було виключено із списків пайовиків у зв`язку із смертю.

За змістом ст.ст. 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) та Указу Президента України № 720/95 від 08 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в членах КСП на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання КСП цього акта.

Таким чином, право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі державного акта про право колективної власності на землю конкретному КСП, членом якого вони є.

У позові вказано, що ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно був включений в список, який був складений для обчислення розміру середньої земельної частки під №137 згідно проекту роздержавлення та приватизації земель КСП «Дуліби» і даний список був додатком №1 до державного акту на право колективної власності на землю серії РВ №000023, виданий 15 грудня 1994 року та зареєстрований за №6 в книзі актів

Водночас позивачем не додано до позовної заяви доказів на підтвердження права колективної власності на землю КСП «Дуліби», а також доказів про те, що названий вище список, в якому під №137 був включений ОСОБА_2 , є додатком до державного акту на право колективної власності на землю.

При цьому суддя вважає на необхідне звернути увагу позивача на те, що названі вище обставини, які зазначені нею у позові, не узгоджуються з даними долученого до позову архівного витягу з протоколу №1 засідання комісії колективного сільськогосподарського підприємства «Дуліби» Гощанського району від 14 грудня 1996 року та додатку №2 до нього, де зазначено про внесені зміни та доповнення в списках громадян-членів колективного с/г підприємства «Дулиби» Гощанського району Рівненської області, додаток №1 до Державного акту на право колективної власності на землю серії РВ №000023, виданого 15 грудня 1994 року, зареєстрованого за №6 в книзі записів державних актів, згідно яких ОСОБА_3 , по списку згідно додатку №1 Держакту 103, підстави для виключення зі списків помер.

Отже, позивач у відповідності до вимог ч. 5 ст. 177 ЦПК України повинен надати докази, які підтверджують те, що КСП «Дуліби» отримало державний акт на право колективної власності на землю та її чоловік на момент паювання землі колгоспу ім. Суворова, в подальшому КСП «Дуліби», був внесений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю (державний акт на право колективної власності в КСП та список-додаток до державного акту на право колективної власності на землю членів КСП, що мають право на земельну частку (пай).

При цьому суддею звертається у увага позивача на те, що згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Звертається суддею увага позивача і на наступне.

Позивачем у позові зазначено, що вона прийняла спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_2 та 28 серпня 1997 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом №196.

Водночас позивачем не зазначено, що, окрім банківських вкладів, увійшло до спадкової маси, та не зазначено про те, що нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай). Як і не надано на підтвердження названих вказаних обставин відповідних доказів.

Як роз`яснено у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», при розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено, що при розгляді справ про спадкування суди мають звертати увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Згідно приписів ч. 4 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Таким чином, передумовою звернення до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав є наявність постанови нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду в позовному провадженні. У протилежному випадку дії нотаріуса можуть бути оскаржені в передбаченому законом порядку.

Таким чином, позивачу необхідно, на підтвердження позовних вимог і наявності правового характеру спору (наявності спору про право), надати суду постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Згідно ст. 48 ЦПК України сторони в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи.

Позивач звернулась з позовом до Гощанської об`єднаної територіальної громади.

Статтею 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що територіальна громада - жителі, об`єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об`єднання жителів кількох сіл, селищ, міст, що мають єдиний адміністративний центр.

Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону.

Орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування, що визначено ст. 18- 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Таким чином, Гощанська об`єднана територіальна громада не є юридичною особою, а тому не може бути відповідачем у справі. Представляти відповідну територіальну громаду та здійснюють від її імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування може лише відповідна сільська, селищна, міська рада.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Для виконання вимог, визначених ст.ст. 175 і 177 ЦПК України та усунення недоліків позовної заяви, суддею встановлюється позивачеві строк п`ять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Спосіб усунення недоліків позовної заяви полягає в поданні до суду заяви по суті справи, зокрема позовної заяви в новій редакції, або її уточнення чи доповнення, з виправленими недоліками, зазначеними в даній ухвалі суду, та наданні всіх доказів, які підтверджують обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а також доказів про сплату судового збору в належному розмірі.

При вирішенні питання про залишення позовної заяви без руху враховується практика Європейського суду з прав людини (рішення Суду у справі «De Geouffre de la Pradelle проти Франції», №12964/87, § 28, від 16 грудня 1992 pоку), де зазначено, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Керуючись ст. 185 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Гощанської об`єднаної територіальної громади про встановлення факту належності правовстановлюючого документа та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом - залишити без руху та надати позивачеві строк для усунення недоліків протягом п`яти днів з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху.

У випадку не усунення недоліків у визначений судом термін, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.В. Оленич