Справа № 303/219/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 вересня 2021 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Собослой Г.Г.,

суддів: Готра Т.Ю., Мацунич М.В.,

з участю секретаря: Терпай С.М..

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційними скаргами Комунального некомерційного підприємства «Мукачівська центральна районна лікарня» та адвоката Бігунець Романа Романовича від імені та в інтересах ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 16 березня 2021 року у справі № 303/219/21 (Головуючий: Кость В.В.), -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2021 року ОСОБА_1 від імені якого діє ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Мукачівська центральна районна лікарня про визнання незаконним та скасування наказів про дисциплінарне стягнення, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, мотивуючи тим, що відповідач незаконно притягнув позивача до дисциплінарної відповідальності та звільнив із посади лікаря на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, оскільки жодних порушень трудової дисципліни під час перебування у відпустці не вчиняв.

Позивач зазначає, що перебуваючи у відпустці з 06.12.2020 р. по 20.12.2020 року відвідував 07.12.2020 р. та 09.12.2020 р. своє робоче місце та надавав невідкладну медичну допомогу пацієнтам, які цього потребували, у зв`язку з тим, що весь лікарський склад був задіяний в інших медичних заходах, тобто позивач був притягнутий до дисциплінарної відповідальності за виконання свого лікарського обов`язку. Під час перебування у відпустці на позивача не поширюється правила трудової дисципліни та внутрішнього трудового розпорядку, тому накладення на нього дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни є неправомірним та безпідставним.

Крім того, позивач вважає, що до нього безпідставно було застосовано одночасно два дисциплінарні стягнення за одне і те саме порушення трудової дисципліни, а саме догана та звільнення, суперечать положенням ст. 147 КЗпП України.

Посилаючись на вимоги ст.ст. 40, 147, 149, 235, 2371 КЗпП України, ст.ст. 10, 37, 78 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» позивач просив визнати незаконним та скасувати наказ від 29.12.2020 року та скасувати наказ від 29.12.2020 року № 465-03 «Про дисциплінарне стягнення ОСОБА_1 », визнання незаконним та скасування наказу від 31.12.2020 року №1905-02 «Про звільнення ОСОБА_1 », поновити ОСОБА_1 на посаді лікаря-нейрохірурга травматологічного відділення КНП «Мукачівська ЦРЛ» з 04.01.2021 р. та стягнути з відповідача на свою користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 04.01.2021 року по день ухвалення рішення, моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн. та судові витрати у сумі 16 086 гривень (в т.ч. 4 086 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору; 12 000,00 грн. у відшкодування витрат за надання професійної правничої допомоги).

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 16 березня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ директора Комунального некомерційного підприємства «Мукачівська центральна районна лікарня» від 29.12.2020 року №464-03 «Про дисциплінарне стягнення ОСОБА_1 ».

Визнано незаконним та скасовано наказ директора Комунального некомерційного підприємства «Мукачівська центральна районна лікарня» від 29.12.2020 року №465-03 «Про дисциплінарне стягнення ОСОБА_1 ».

Визнано незаконним та скасовано наказ директора Комунального некомерційного підприємства «Мукачівська центральна районна лікарня» від 31.12.2020 року №1905-02 «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді лікаря-нейрохірурга травматологічного відділення Комунального некомерційного підприємства «Мукачівська центральна районна лікарня» з 04 січня 2021 року.

Стягнуто з Комунального некомерційного підприємства «Мукачівська центральна районна лікарня» на користь ОСОБА_1 суму 37 709,68 грн. (в т.ч. 32 709,68 грн. - середній заробіток за час вимушеного прогулу, 5000,00 грн. - моральна шкода), а також суму 1 929,50 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції КНП «Мукачівська ЦРЛ» подала апеляційну скаргу, в якій просить у частині визнання незаконним та скасування наказів про дисциплінарне стягнення, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди скасувати, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки підстав передбачених чинним законодавством для задоволення позовних вимог у цій частині відсутні, так як звільнення позивача за п. 3 ст. 40 КЗпП України було прийнято у зв`язку із наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності та надано профспілковим комітетом згоду на звільнення лікаря-нейрохірурга травматологічного відділення ОСОБА_1 із займаної посади.

В апеляційній скарзі адвоката Бігунець Р.Р. від імені та в інтересах ОСОБА_1 ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції у частині відмови у стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000 грн. так як матеріали справи містять належні та допустимі докази, які свідчать про підтвердження витрат адвоката на професійну правничу допомогу.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 адвоката Бігунець Р.Р., який підтримав доводи, викладені у поданій ним апеляційній скарзі, а апеляційну скаргу відповідача просить залишити без задоволення, представника КНП «Мукачівська ЦРЛ» адвоката Стегуру Н.Р., яка підтримала подану ними апеляційну скаргу із підстав та мотивів, викладених у ній, перевіривши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного висновку.

Встановлено, що ОСОБА_1 працював на посаді лікаря-нейрохірурга травматологічного відділення КНП «Мукачівська центральна районна лікарня» з 01 березня 2005 року згідно наказу № 75 від 25.02.2005 року.

Згідно наказу відповідача від 27 листопада 2020 року №415-03 ОСОБА_1 лікарю-нейрохірургу травматологічного відділення, надано щорічну основну відпустку за період з 01.03.2019 р. по 28.02.2020 р. терміном з 06.12.2020 по 20.12.2020 р.. (а.с.14).

Наказом від 29 грудня 2020 року № 464-03 КНП «Мукачівська ЦРЛ» «Про дисциплінарне стягненя ОСОБА_1 розглянувши висновок комісії та у зв`язку з порушенням трудового законодавства (вчинення дисциплінарного проступку), шляхом не дотримання вимог ЗУ «Про відпустки» та правил трудової дисципліни, на підставі ст. 147-149 КЗпП України, оголошено догану ОСОБА_1 , лікарю-нейрохірургу травматологічного відділення КНП «Мукачівської ЦРЛ» за вчинення дисциплінарного проступку (проведення оперативних втручань в період відпустки: 07.12.2020 р. 09.12.2020 р. (а.с. 15).

Наказом № 465-03 від 29.12.2020 р. НКП «Мукачівської ЦРЛ» «Про дисциплінарне стягнення» ОСОБА_1 розглянувши висновок комісії та у зв`язку з порушенням трудового законодавства (вчинення дисциплінарного проступку), шляхом не дотримання вимог ЗУ «Про відпустки» та правил трудової дисципліни, на підставі ст. 147-149 КЗпП України оголошено догану ОСОБА_1 , лікарю-нейрохірургу травматологічного відділення КНП «Мукачівської ЦРЛ» за вчинення дисциплінарного проступку (введення медичної документації під час перебування у відпустці (а.с.16).

Наказом № 1905-02 від 31.12.2020 р. НКП «Мукачівської ЦРЛ» «Про звільнення ОСОБА_1 на підставі наказу «Про дисциплінарне стягнення ОСОБА_1 » від 29.12.2020 р. № 464-03 та наказу «Про дисциплінарне стягнення ОСОБА_1 від 29.12.2020 р. № 465-03, витягу з протоколу засідання профспілкового комітету КНП «Мукачівська ЦРЛ» № 15 від 31.12.2020 р. звільнено ОСОБА_1 , лікаря-нейрохірурга травматологічного відділення, з 04.01.2021 року, відповідно п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 17).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

У відповідності до ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Згідно з положеннями ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Так, згідно до наказів відповідача від 11.12.2020 № 187-ос та від 14.12.2020 № 188-ос створено комісію щодо проведення службового розстеження факту створення ОСОБА_1 під час відпустки медичної документації в МІС КНП «Мукачівського ЦРЛ» та факту допуску і проведення оперативних втручань в період відпустки.

За результатами проведеної перевірки складено висновки, у яких було зазначено факт створення медичних документів та проведення амбулаторних втручань лікарем ОСОБА_1 під час відпустки. Комісія дійшла до висновку, що ОСОБА_1 порушив трудову дисципліну, шляхом недотримання вимог Закону України «Про відпустки». Дане порушення не завдало реальної шкоди пацієнтам.

Тобто, характер виявлених порушень полягав у виконанні лікарем ОСОБА_1 трудових обов`язків під час відпустки.

При постановленні рішення суд першої інстанції зазначав, що ні Кодекс законів про працю України ні Закон України «Про відпустки» ні інші нормативно-правові акти не містять імперативних норм, які б забороняли працівникам добровільно виконувати свої обов`язки під час відпустки.

Обмеження щодо відкликання з відпустки (ч. 8 ст. 79 КЗпП України і особливостей обліку надурочних робіт ст. 62 КЗпП України) установлені для випадків, коли відповідні дії здійснюються за ініціативою роботодавця.

Залишення з власної ініціативи працівників після робочого часу на роботі для виконання трудової функції, а також і вихід на роботу під час відпустки з власної ініціативи вимогам закону не заборонені.

На час відпустки працівника право на виконання трудових функцій зберігається на такий час обмежується лише право роботодавця вимагати виконання працівником трудових обов`язків. Перебування позивача у відпустці саме по собі не свідчить про неможливість надання медичної допомоги особам, які її потребують.

Кодекс законів про працю України, Закон України «Про відпустки» не обмежує право працівника здійснювати під час відпустки чи інших періодів відпочинку передбачені трудовим договором функції за власною ініціативою.

Суд першої інстанції встановив, що обставини щодо фактичної наявності за період виявлених перевіркою порушень не знайшли свого об`єктивного підтвердження за результатами судового розгляду справи, а відповідачем не доведено обставини стосовно порушення позивачем трудового законодавства

Разом з тим, звільнення працівника за п. 3 ст. 40 КЗпП України є видом дисциплінарного стягнення.

У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на них трудовим договором, встановленню підлягають обставини щодо конкретних порушень які стали підставою для звільнення, а також відносно того, чи могли вони бути підставою для припинення трудових відносин на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 1471, 148, 149 КЗпП України правил і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосовувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Із матеріалів справи вбачається, що фактичними підставами для звільнення позивача із займаної посади були накази № 464-03 та №465-03 застосовані відповідачем дисциплінарних стягнень у вигляді двох доган.

Проте, звільнення з підстав, передбачених п. 3 ст. 40 КЗпП України можливе лише в разі вчинення працівником проступку на роботі, вчиненого після застосування до цього ж працівника дисциплінарного стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором.

У порушення зазначених норм, позивача за одне і теж саме порушення трудової дисципліни було два рази притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді двох доган та звільнення.

Крім того, при прийнятті рішення про звільнення позивача без з`ясування обставин, які мають враховуватися при прийнятті такого роду рішень (фактичний період виконуваної роботи за відповідною спеціалізацією, стаж роботи, кваліфікація працівника,Ю відсутність заподіяної шкоди).

Судова колегія погоджується із висновками суду першої інстанції про порушення трудових прав позивача, внаслідок винесення відповідачем оспорюваного за предметом позову наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності та відновив порушені права ОСОБА_1 , шляхом поновлення його на роботі із стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди із мотивів наведених у рішенні суду.

Рішення суду першої інстанції у частині визнання незаконними та скасування наказів відповідача про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача, поновлення його на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу із врахуванням правил, передбачених Порядком обчислення середньої заробітної плати, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 та моральної шкоди є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування у цій частині вирішених позовних вимог позивача не має.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_3 та адвокатом Бігунець Р.Р. було укладено договір про надання правової допомоги № 1/01/2021 від 04 січня 2021 року.

Рішення суду в частині відмови у стягненні витрат на надання правничої допомоги у розмірі 12 000 грн. мотивовано недоведеністю фактуц їх понесення належними доказами.

Разом з тим, у матеріалах справи наявна довідка видана ФОП адвокатом ОСОБА_2 ОСОБА_1 в тому, що за складання позовної заяви та представництво у цивільній справі, відповідно до рахунку № 1/01/2021 від 12.01.2021 року позивачем сплачено 12 000 грн. і чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу доводити обґрунтованість їх ринкової вартості. На сторону яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правової допомоги адвоката, покладено обов`язок доведення їх не співмірності з наданням відповідних доказів і відповідачем не було доведено не співмірність витрат на таку оплату правничої допомоги адвоката.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції у частині відмови у стягненні витрат на оплату правничої допомоги у відповідності до п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню із задоволенням вимог позивача у цій частині.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, судова колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну Комунального некомерційного підприємства «Мукачівська центральна районна лікарня» залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу адвоката Бігунець Романа Романовича задовольнити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 16 березня 2021 року у частині відмови у стягненні витрат на правничу допомогу ОСОБА_2 скасувати.

Стягнути із Комунального некомерційного підприємства «Мукачівська центральна районна лікарня» на користь ОСОБА_1 12 000 грн. сплачених за надання правничої допомоги.

У решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 жовтня 2021 року.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя Закарпатського

апеляційного суду Г.Г. Собослой