КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач - Кулікова С.В.
№ 22-ц/824/1938/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 754/6134/19

30 вересня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Желепи О.В.

- Олійника В.І.

при секретарі - Климчук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 17 липня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Тиханського О.Б., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Обухівська міська рада Київської області, ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні майном та зобов`язання відновити стан самовільної зайнятої земельної ділянки,-

в с т а н о в и в:

У жовтні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та зобов`язання вчинити дії.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що у 2016 році відповідач побудувала без відповідних дозволів та погоджень із державними органами монолітний бетонний фундамент висотою до 2,5 метрів, чим позбавила позивача можливості проїзду на його земельну ділянку. Відділом з питань державного архітектурно-будівельного контролю, проводилися перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил громадянкою ОСОБА_4 . За результатами перевірок виявлено на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 порушення, складено протокол про адміністративне правопорушення та видано припис з вимогою усунути вказані порушення. На претензії позивача відповідач не реагує, в добровільному порядку усунути перешкоди в користуванні належною позивачу земельною ділянкою відмовляється.

Посилаючись на вищезазначене, позивач просив суд просить зобов`язати відповідача усунути перешкоди в користуванні позивачем земельною ділянкою для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення самочинно збудованої огорожі довжиною 3,84 метри, на межі земель Обухівської міської ради та земельної ділянки ОСОБА_2 , з кадастровим номером :01:031:0066, з віднесенням усіх витрат з виконання робіт на відповідача.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 17 липня 2020 року позов задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_2 належною йому земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1 , шляхом знесення за власний рахунок самочинно збудованої огорожі довжиною 3,84 метри, на межі земель Обухівської міської ради та земельної ділянки ОСОБА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 768,40 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Обухівського районного суду Київської області від 17 липня 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначала, що суд ухвалюючи рішення вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивач заявляв вимоги щодо усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою з кадастровим номером порушення :01:031:0066, тоді як фактично суд вирішив і щодо усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою з кадастровим номером :01:031:0067.

Вказувала на те, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що відповідачка створила перешкоди, які б заважали позивачу вільно володіти, користуватися та розпоряджатися його земельною ділянкою.

Суд безпідставно прийняв до уваги докази, копії яких не були надані учасникам справи. Крім того, суд безпідставно залучив до участі у справі як третю особу ОСОБА_3 , тоді як рішення суду у даній справі не впливає на її права та обов`язки.

Посилалася на те, що резолютивна частина ухваленого судом рішення не містить конкретних дій, які має вчинити відповідач, оскільки не можливо встановити місце розташування збудованої огорожі 3,84 метри, враховуючи що паркан знаходиться по всьому периметру земельної ділянки відповідача.

Також вказувала на те, що рішення суду не містить мотивованої оцінки відхилення аргументів відповідача. Так, судом не надано оцінки наступним аргументам відповідача: щодо відсутності у позивача прав на звернення з даним позовом, оскільки виключно орган місцевого самоврядування наділений правом на захист земель загального користування; щодо неконкретизованого змісту позовних вимог, викладених в позові, що суперечить вимогам п. 4 ч. З ст. 175 ЦПК України; щодо правомірності розміщення паркану у відповідності до встановлених ЗК України, ДБН 360-92 Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень, ДБН Б.2.2-5:2011 Благоустрій територій та Постанови Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 року № 406 норм та те, що дана категорія споруд не потребує документів, що дають право на їх виконання (будування).

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 09 грудня 2020 року зупинено провадження у справі до вступу у справу правонаступників ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Київського апеляційного суду від 03 вересня 2021 року поновлено провадження у справі.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, зобов`язуючи відповідача усунути перешкоди в користуванні позивачем належною йому земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1 , шляхом знесення за власний рахунок самочинно збудованої огорожі довжиною 3,84 метри, на межі земель Обухівської міської ради та земельної ділянки ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що під час судового розгляду було встановлено, що відповідачем чиняться позивачу перешкоди в користуванні належною йому земельною ділянкою, шляхом встановлення огорожі, внаслідок чого порушено право позивача щодо користування належною йому земельною ділянкою, яке підлягає судовому захисту шляхом зобов`язання відповідача знести самовільно збудовану огорожу.

Однак, такий висновок суду не ґрунтується на нормах матеріального та процесуального права, з огляду на наступне.

Частиною першою статті 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із частиною першою статті 317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності на нерухоме майно набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За приписами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК України).

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Відповідно до пунктів «г» та «е» частини першої статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Згідно з частинами першою та другою статті 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин (стаття 107 ЗК України).

Відповідно до статті 108 ЗК України у випадках, коли сусідні земельні ділянки відокремлені рослинною смугою, стежкою, рівчаком, каналом, стіною, парканом або іншою спорудою, то власники цих ділянок мають право на їх спільне використання, якщо зовнішні ознаки не вказують на те, що споруда належить лише одному з сусідів. Власники сусідніх земельних ділянок можуть користуватися межовими спорудами спільно за домовленістю між ними. Витрати на утримання споруди в належному стані сусіди несуть у рівних частинах. До того часу, поки один із сусідів зацікавлений у подальшому існуванні спільної межової споруди, вона не може бути ліквідована або змінена без його згоди.

Саме на позивача покладено обов`язок довести факт дійсного порушення його права, яке, на думку позивача, полягає у позбавленні його права користування проїздом між його земельною ділянкою та земельною ділянкою відповідача, внаслідок дій відповідачів щодо побудови паркану з порушенням межі.

Однак позивач не довів належними та допустимими доказами встановлення нового паркану саме на належній йому земельній ділянці та порушення його прав встановленням цього паркану.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.

Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

Так, звертаючись до суду із позовом позивач просив суд зобов`язати відповідача усунути перешкоди в користуванні ним земельною ділянкою для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення самочинно збудованої огорожі довжиною 3,84 метри, на межі земель Обухівської міської ради та земельної ділянки позивача, з кадастровим номером :01:031:0066, з віднесенням усіх витрат з виконання робіт на відповідача, посилаючись на те, що відповідач неправомірно встановила бетонну огорожу і позбавила його можливості проїжджати на його земельну ділянку, користуватися та розпоряджатися його майном в повному обсязі.

За таких обставин, суд першої інстанції був позбавлений можливості вийти за межі позовних вимог та усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, не визначивши якою самою, враховуючи, що позивачу належало дві земельні ділянки :01:031:0066, :01:031:0067.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, суд має виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

З огляду на характер правовідносин у цій справі, предмет спору та з`ясовані судом обставини справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Під час розгляду апеляційної скарги позивач ОСОБА_2 помер, позов стосується захисту особистих немайнових прав ОСОБА_2 щодо користування земельною ділянкою, яку він використовував для вирощування сільськогосподарських культур, які нерозривно пов`язані з його особою, то спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи, яка була однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Згідно з ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтею 255 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року ).

За таких умов, підлягають застосуванню положення п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, ч. 1 ст. 377 ЦПК України, відповідно до яких за умови настання смерті фізичної особи, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 377, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 17 липня 2020 року скасувати.

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Обухівська міська рада Київської області, ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні майном та зобов`язання відновити стан самовільної зайнятої земельної ділянки.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 07 жовтня 2021 року.

Головуючий: Судді: