Провадження № 2/201/1162/2021
РІШЕННЯ

Іменем України

15 вересня 2021 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Наумової О.С.,

за участю секретаря судового засідання Моренко Д.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка», про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

29.12.2020р. ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Негробова О.В. (діє на підставі договору від 21.06.2019р. і ордеру від 16.12.2020р. - а.с. 46-50) звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 1-3).

Ухвалою судді Наумової О.С. від 05.01.2021р. відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с. 55).

Ухвалою судді Наумової О.С. від 01.04.2021р. здійснено перехід до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 56).

Ухвалю суду від 30.04.2021р. за клопотанням відповідача ОСОБА_2 залучено до участі у справі в якості співвідповідача Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» (а.с. 67-68).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 15.03.2019р. у м. Дніпрі на вул. Яснополянській, в районі буд. № 97 сталась ДТП за участю транспортних засобів: автомобіля «ВАЗ» 2115 р.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , забезпечений полісом АМ5452881 (розмір франшизи - 1 000,00 грн.) виданий ПрАТ «СК «Уніка» та автомобіля «Subaru Forester», р.н. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 .

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12.04.2019р. по справі № 201/3703/19 ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення.

Внаслідок даної ДТП транспортним засобам нанесені механічні ушкодження.

На виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач 18.03.2019р. надав до ПрАТ «СК «Уніка» письмове повідомлення про настання страхового випадку та заяву на виплату страхового відшкодування, разом з усіма визначеними Законом документами. Також позивач надав для огляду страховику свій ушкоджений транспортний засіб. Протоколом огляду транспортного засобу від 27.03.2019р. № 11547 встановлений перелік пошкоджень, отриманих автомобілем «Subaru Forester» р.н. НОМЕР_2 .

Згідно зі звітом про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ № 11547 від 05.06.2019р. вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Subaru Forester» р.н. НОМЕР_2 , складає 76 790,95 грн. Розмір матеріального збитку спричинений власнику автомобіля «Subaru Forester» р.н. НОМЕР_2 складає 46 785,85 грн., витрати позивача на евакуацію автомобіля з місця ДТП склали 1 200,00 грн.

На виконання вимог п. 36.2. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ПрАТ «СК «Уніка» виплатило позивачеві як потерпілому страхове відшкодування в розмірі 46 985,85 грн. (з урахуванням витрат на евакуацію). При цьому, зазначає, що фактична вартість відновлювального ремонту пошкодженого в результаті ДТП транспортного засобу» «Subaru Forester» р.н. НОМЕР_2 склала 77 905,30 грн. Тобто, позивач поніс значно більші витрати на ремонт пошкодженого автомобіля, аніж сума отриманого страхового відшкодування.

З урахуванням викладеного, позивач просить стягнути з винної у ДТП особи - ОСОБА_2 заподіяні збитки у вигляді відновлювального ремонту, що існують у деліктному зобов`язанні в сумі 29 805,10 грн., а також моральну шкоду, яку оцінює у 3 000,00 грн., компенсувати судові витрати по справі.

Відповідач - ОСОБА_1 позовні вимоги не визнав, 30.04.2021р. надав відзив на позовну заяву і пояснення (а.с. 58 - 62), у яких вказав, що його цивільна-правова відповідальність дійсно застрахована на підставі полісу № АМ5452881 від 20.12.2018р. ПрАТ «СК «Уніка». У визначений законодавством строк та порядку страхувальником ОСОБА_2 повідомлено ПрАТ «СК «Уніка» про страховий випадок та представниками страхової компанії здійснено огляд транспортного засобу, визначено розмір шкоди і відповідні розрахунки дійсного збитку - шкоди, яка підлягає відшкодуванню в результаті ДТП в межах страхової виплати потерпілому. З урахуванням вимог п. 22.1 ст. 22, ст.ст. 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на підставі здійсненої оцінки страховою компанією виплачене страхове відшкодування потерпілому на відновлювальний ремонт з урахуванням зносу транспортного засобу за відповідною методикою. Тому вимоги позивача про стягнення витрат, пов`язаних з пошкодженням транспортного засобу є безпідставними у зв`язку із покриттям шкоди за рахунок страхового відшкодування. Доводи про сплату різниці між вартістю відновлювального ремонту та сумою отриманого страхового відшкодування є помилковим, оскільки страхова сума повністю покрила вартість ушкодженого транспортного засобу в межах страхової суми за полісом. Лише у випадку обрахунку більшої суми відшкодування (більш аніж 100 000 грн.), зазначена різниця підлягає стягненню зі страхувальника.

Також не погодився із заявленою до стягнення сумою моральної шкоди, вважав, що вона не підтверджена належними та допустимими доказами. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник позивача - адвокат Негробов О.В. 15.09.2021р. надав заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягав (а.с. 86).

Представник відповідача - адвокат Турчинський М.І. 15.09.2021р. надав заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, просив відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с. 88).

Представник відповідача - ПрАТ «СК «Уніка», будучи належним чином повідомленим про місце, дату і час розгляду справи (а.с. 72), в судове засідання не з`явився, заяв клопотань не надав.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є, зокрема, діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі, володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Встановлено судом і перевірено за даними Єдиного державного реєстру судових рішень, що ОСОБА_2 15.03.2019р. об 11 годині 55 хвилин, керуючи автомобілем «ВАЗ», д/н НОМЕР_1 , рухався в районі будинку № 97 по вул. Яснополянська в м. Дніпрі, де перед виконанням повороту ліворуч завчасно не зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині, внаслідок чого, не переконавшись в безпечності свого маневру, здійснив поворот ліворуч та скоїв зіткнення з автомобілем «Subaru Forester», р.н., д.н. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався в попутному напрямку зліва. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п.п. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України, спричинивши матеріальний збиток та механічні пошкодження зазначеним транспортним засобам.

Отже, ДТП сталася внаслідок порушення ОСОБА_2 вимог Правил дорожнього руху.

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12.04.2019р. по справі № 201/3703/19 ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП у вигляді штрафу (а.с. 11).

Згідно з полісом № AM5452881 від 20.12.2018р. ПрАТ «СК «Уніка», забезпеченим автомобілем єтранспортний засіб ВАЗ 2115, д.н. НОМЕР_3 , VIN- НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_1 , ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну - 100 000,00 грн., франшиза - 1 000,00 грн., що перевірено за даними бази МДСБУ і сторонами не заперечується (а.с. 89).

Потерпілий - водій автомобіля «Subaru Forester», р.н., д.н. НОМЕР_2 ОСОБА_1 18.03.2019р. звернувся до ПрАТ «СК «Уніка» із заявою про стразове відшкодування.

Листом ПрАТ «СК «Уніка» від 27.06.2019р. за № 3940 позивачеві (потерпілому ОСОБА_1 ) на його запит щодо надання інформації про врегулювання події, яка мала місце 15.03.2019р. з автомобілем «Subaru Forester», р.н. НОМЕР_2 та автомобілем ВАЗ 2115 2001, д.н.з. НОМЕР_1 , відповідальність водія якого застрахована відповідно до полісу ОСЦПВВНТЗ № АМ/5452881 від 20.12.2018р. повідомлено, що 15.03.2019р. о 12 год. 14 хв. ОСОБА_2 зателефонував до інформаційного центру страховика та повідомив про настання ДТП, що сталася 15.03.2019р. о 12 год. 05 хв. і 25.03.2019р. надав письмове повідомлення про настання ДТП встановленого зразка.

18.03.2019р. із заявою про виплату страхового відшкодування звернувся до страховика ОСОБА_1 .

З метою визначення розміру збитку, нанесеного власнику автомобіля «Subaru Forester», р.н. НОМЕР_2 , страховиком замовлено проведення експертного автотоварознавчого дослідження у ТОВ «ЕАК «Фаворит».

27.03.2019р. оцінювачем ТОВ «ЕАК «Фаворит» ОСОБА_3 оглянуто пошкоджений автомобіль «Subaru Forester», р.н. НОМЕР_2 , про що складено відповідний документ.

Отже, розмір збитку по пошкодженому автомобілю «Subaru Forester», р.н. НОМЕР_2 , розраховано на підставі Звіту про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ, складеного ТОВ «Експортно-Асистуюча Компанія «Фоворит» вих. №11547 від 05.06.2019р.

Проведення оцінки доручено оцінювачу ОСОБА_3 , який має вищу освіту, кваліфікацію оцінювача дорожніх транспортних засобів (кваліфікаційне свідоцтво оцінювача МФ №5837 від 05.04.2008р. і свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів №821 від 15.09.2014р.), свідоцтво про підвищення кваліфікації оцінювача МФ6092 - ПК, дійсне від 16.03.2016р.

Відповідно до ст. 29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Оцінювачем, який проводив дослідження автомобіля встановлено, що відповідно до підпункту б) п.7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних ТЗ, необхідність застосування коефіцієнту експлуатаційного зносу (строк експлуатації ТЗ більше 7 років), та який склав 0,6.

Також відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону, якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи, сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства ПДВ. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених ст. 41 Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Згідно Звіту, вартість відновлювального ремонту з урахування зносу становить (без ПДВ) 46 785,85 грн.

Розмір страхового відшкодування розраховано наступним чином: 46 785,85 грн. +1200 грн. (витрати на евакуатор) - 1000,00 (франшиза) = 46 985,85 грн.

20.06.2019р. страховик сплатив страхове відшкодування в сумі 46 985,85 грн. шляхом перерахування безготівкових коштів на реквізити, зазначені ОСОБА_1 (а.с. 12).

Згідно із пункту 34.2. статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Як видно із матеріалів справи, 27.03.2019р. страховиком за участю потерпілого ОСОБА_1 складений Протокол огляду транспортного засобу № 11547 - автомобіля «Subaru Forester», р.н. НОМЕР_2 , який підписаний ОСОБА_1 без зауважень (а.с. 20).

На замовлення страховика ТОВ «ЕАК «Фаворит» складений звіт № 11547 від 05.06.2019р., яким оцінений розмір матеріального збитку завданого власнику автомобіля « «Subaru Forester», р.н. НОМЕР_2 , без урахування ПДВ, в сумі 46 785,85 грн., з урахуванням конфіденту зносу - 0,6 (а.с. 13 - 19).

З листа ПрАТ «СК «Уніка» вбачається, що після складання звіту оцінювачем (05.09.2019р.) 20.06.2019р. страховик сплатив страхове відшкодування в сумі 46 985,85 грн. на розрахункові рахунок, указаний ОСОБА_1 шляхом перерахування безготівкових коштів, що підтверджено також платіжним дорученням від 20.06.2019р. № 093926 (а.с. 33).

Позивач (потерпілий) вважає, що страховик повністю відшкодував йому оцінену шкоду, тому просить стягнути решту зі страховика, на що відповідач (винуватець ДТП) не погоджується і вважає, що саме страховик має повінстю відшкодувати потерпілому шкоду.

Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

У відповідності до п. 22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно ст. 29 зазначеного Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до положень ст. 36.1. Закону, страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Згідно ст. 36.2. Закону, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:

у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна;

Відповідно до п. 36.4. ст. 36 Закону виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна.

Відповідно до вимог ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як встановлено судом, страхова компанія визначила розмір страхового відшкодування у зв`язку з виниклою ДТП в сумі 46 985,85 грн., і вказана сума страхового відшкодування була узгоджена з позивачем (потерпілим), що підтверджується матеріалами справи, і як пояснив позивач у позові, вказану суму він отримав, а тому відсутні підстави для стягнення зі страхової компанії на користь позивача суми страхового відшкодування, у зв`язку з чим в частині вимог до страхової компанії позивачу слід відмовити.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно вирішує про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (статті 36, 37 Закону). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов`язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за статтею 1194 ЦК України.

Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно статті 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20.01.2016р. (справа № 6-2808цс15).

Отже, право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не має права відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

У справі, що розглядається, позивач вимоги пред`явив як до винної особи, а за клопотанням останнього до участі у справі був залучений страховик у якості співвідповідача.

Суд зазначає, що дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Разом із тим, зазначені зобов`язання не виключають одне одного.

Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. З наведеного слідує, що особа, яка завдала шкоди, зобов`язана відшкодувати потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Така правова позиція викладена Верховним Судом у Постанові від 21.02.2018р. по справі 760/19377/15-ц (провадження № 61-2211св18).

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У зв`язку із тим, що позивачеві страховиком взагалі не повністю відшкодовано матеріальну шкоду, то між потерпілою особою і заподіювачем шкоди діє деліктне (первісне) зобов`язання.

Згідно із правовим висновком Верховного Суду, який міститься у постанові від 11.12.2019р. по справі № 522/15636/16-ц (провадження № 61-1819св17) виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом і договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а вартість складників аварійно пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу.

Особа, яка має право на отримання відшкодування, може вимагати від страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виплати страхового відшкодування в розмірі повної вартості відновлювального ремонту з урахування коефіцієнта фізичного зносу.

Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Знос пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків) (пункт 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»).

Враховуючи викладене, правильним є висновок про стягнення з особи, винної у ДТП, різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) і страховим відшкодуванням, виплачених страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншим за страхове відшкодування (страхової виплати) (постанова Верховного Суд України від 02.12.2015р. у справі № 6-691цс15).

Як видо з матеріалів справи, позивач відремонтував свій автомобіль. Фактично вартість відновлювального ремонту пошкодженого в результаті ДТП транспортного засобу «Subaru Forester» р.н. НОМЕР_2 склала 77 905,30 грн., що підтверджено позивачем платіжними дорученнями, видатковими накладеними актами надання послуг, наряд-замовленнями, актом виконаних робіт ФОП ОСОБА_4 , з яких видно що роботи здійснювалися шляхом заміни пошкоджених деталей на нові (а.с. 34 - 45).

Отже, позивачем понесені значно більші витрати на ремонт пошкодженого автомобіля, аніж сума отриманого страхового відшкодування.

Згідно звіту ТОВ «ЕАК «Фаворит» № 11547 від 05.06.2019р., вартість відновлювального ремонту автомобіля «Subaru Forester», р.н. НОМЕР_2 , складає 76 790,95 грн., тобто майже дорівнює фактичним витратам позхивача на відновлювальний ремонт автомобіля.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки її частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Таким чином (з урахуванням того, що суд розглядає справу не інакше як у межах заявлених позовних вимог (ч. 1. ст. 13 ЦПК України)), з винної у ДТП особи - ОСОБА_5 на користь позивача підлягає стягненню різниця від вартості відновлювального ремонту, встановленого звітом про визначення вартості відновлювального ремонту, та сплаченою страховою компанією на користь позивача суми страхового відшкодування в порядку ст. 1194 ЦК України в сумі 29 805,10 грн. (виходячи з розрахунку: 76 790,95 грн. (сума відновлювального ремонту) - 46 985,85 грн. матеріальний збиток).

Щодо вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_5 моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 3000,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 26-1 Закону страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Втім позивачем заявлена до відшкодування моральна шкода, заподіяна на загальних підставах, а не внаслідок ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.01.1995р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

В частині відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що позивачеві спричинені моральні страждання, які полягали у моральних стражданням з приводу пошкодження належного майна. Як видно з матеріалів справи, позивач у березні 2019 року звернувся до страховика за страховою виплатою і отримав часткове відшкодування від страховика в сумі 46 985,85 грн., а у грудні 2020 року звернувся до суду із позовом про відшкодування решти суми. У червні 2019 року позивач фактично відремонтував автомобіль за власний рахунок на суму 77 905,30 грн., і протягом всього розгляду справи відповідач не відшкодовував позивачеві шкоду навіть частково, хоча його вина у скоєнні ДТП встановлена постановою суду у справі про адміністративне правопорушення, під час розгляду якої він був присутній. При цьому, постанова набрала законної сили і відповідачем не оскаржувалася.

Отже, внаслідок тривалого невідшкодування відповідачем шкоди, необхідністю у зв`язку із цим відновлювати порушене право в судовому порядку, суд вважає, що позивачеві заподіяно моральну шкоду, яка виразилася у переживаннях і душевних стражданнях, які він зазнав у зв`язку із завданням матеріальних збитків. Позивач оцінює моральну шкоду у 3000 грн. Суд вважає, що достатньою та співмірною із допущеним порушенням сума, яку слід стягнути із відповідача є 1 000,00 грн.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що позов задоволено частково, то їх слід розподілити наступним чином.

Суд враховує, що вимога про відшкодування моральної шкоди, визначена у грошовому вимірі, є майновою вимогою, а отже, судовий збір підлягає стягненню як за вимогу майнового характеру. Означена позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 28.11.2018р. по справі №761/11472/15-ц.

При подачі позову позивачем сплачений судовий збір відповідно до ставки, встановленої ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в сумі 840,80 грн. за позовні вимоги майнового характеру (стягнення матеріальної і моральної шкоди) (а.с. 4), які слід стягнути із відповідача повністю, оскільки означена ставка судового збору є мінімальною, менше якої не сплачувалося станом на 2020 рік.

Вирішуючи питання про стягнення оплати за отримання правничої допомоги з відповідача, суд дійшов такого висновку.

Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг на виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» від 05.07.2012р. №5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Статтею 30 Закону України № 5076-VI передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Вказана правова позиція викладена у постанові КАС ВС від 28.12.2020р. по справі № 640/18402/19.

Отже, якщо договором з адвокатом передбачено фіксовану вартість правової допомоги, то детальний опис робіт не є обов`язковим. Оскільки в такому разі розмір гонорару адвоката не залежить від обсягу послуг і часу, витраченого адвокатом, а отже є визначеним.

Окрім того, у Постанові КАС ВС від 21.01.2021 р. у справі № 280/2635/20 Верховий Суд дійшов висновку, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

На підтвердження надання правової допомоги представником позивача - адвокатом Негробовим О.В. надано суду свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю від 12.03.2019р. (а.с. 49), договір про надання правничої допомоги від 21.06.2019р. і ордер від 16.12.2020р. (а.с. 46 - 47), а також додаткову угоду до договору від 21.06.2019р., п. 2 якої обумовлено, що розмір гонорару адвоката не може перевищувати 8 000,00 грн. (а.с. 77), акт приймання-передачі виконаних робіт від 15.07.2021р. на 7 000,00 грн. і дві квитанції від 30.06.2019р. і від 29.07.2021р. про сплату коштів на загальну суму 7 000,00 грн. (а.с. 79). Отже, загальна сума витрат на правову допомогу складає 7 000,00 грн.

Суд вважає, що сума заявлених позивачем до відшкодування відповідачем судових витрат на правничу допомогу адвоката співмірна із складністю справи, кваліфікацією і досвідом адвоката, узгоджується з умовами укладеного між адвокатом та клієнтом договором про надання правової допомоги і додаткової угоди.

Приймаючи до уваги часткове задоволення позову, суд вважає за можливе стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмір 6 580,00 грн., виходячи з того, що загальний розмір стягнутої суми за рішенням суду становить 94% від загальної суми заявлених вимог майнового характеру (7000,00 грн.* 94% /100%).

Загальний розмір судових витрат, який слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 становить 7 420,80 грн. (840,80 грн. (судовий збір) + 6 580,00 грн. (витрати на правову допомогу).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 82, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка», про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди 29 805,10 грн. (двадцять дев`ять тисяч вісімсот п`ять гривень 10 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 1 000,00 грн. (одна тисяча гривень 00 коп.).

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 580,00 грн., а також суму сплаченого судового збору у розмірі 840,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлений 24 вересня 2021 року.

Суддя О.С. Наумова