Справа №638/2044/21
Провадження № 2/638/3240/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 вересня 2021 року м.Харків
Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Подус Г.С.,
за участю секретаря Коваленко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Представник позивачів - ОСОБА_4 , який діє на підставі ордеру про надання правничої (правової) допомоги від 19.12.2020 року, звернувся до Дзержинського районного суду міста Харкова з позовом, у якому просив визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачі є власниками 2/3 чаастини квартири АДРЕСА_1 . Третій власник, якому належала 1/3 частина вказаної квартири ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказує, що 14.10.1997 року ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 приватизували двохкімнатну квартиру АДРЕСА_3 площею 45, 6 кв.м.
У вказаній квартирі проживала і була зареєстрована дружина померлого ОСОБА_5 . ОСОБА_3 , шлюб з якою було укладено ІНФОРМАЦІЯ_2 . При цьому ОСОБА_3 не мала право на приватизації вказаного житла, оскільки брала участь у той час у приватизації квартири АДРЕСА_4 , однак проживала разом з чоловіком за адресою: АДРЕСА_5 . 24.04.1998 року ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ( ОСОБА_1 ) уклали з ОСОБА_7 договір міни , предметом якого виступила трикімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 .
З вказаного часу відповідач проживала у вказаній квартирі. З урахуванням того, що шлюб з ОСОБА_5 носив формальний характер, з 2006 року ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 . не проживає, яку вона покинула за власною волею, забравши належне їй майно. Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 15.12.2020 року шлюб розірвано, у якому вказано, що фактично шлюбні відносини припинено у 2006 році.
У зв`язку з тим, що відповідач зареєстрована у вказаній квартирі , позивачі змушені сплачувати комунальні послуги за кількістю осіб і позбавлені можливості вільно розпоряджатись належним їм майном, що й слугувало підставою звернення до суду.
Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 03.03.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі.
У судове засідання позивачі та їх представник не з`явились, надали суду заяву, якою просили розглянути справу за їх відсутності та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Також матеріали справи містять заяву про те, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач, будучи належним чином повідомленою про дату та час слухання справи, у судове засідання не з`явилась, у встановлений судом строк не скористалась право на подання відзиву, клопотань про відкладення розгляду справа не надавала, що у сукупності із заявою позивача є підставою для ухвалення заочного рішення у порядку ст.280 ЦПК України.
На підставі договору міни від 24.04.2008 року, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , в інтересах якої діяв ОСОБА_5 , ОСОБА_7 поміняв належну йому квартиру АДРЕСА_1 та складається з трьох жилих кімнат житловою площею 45,2 кв.м. загальною площею 64,3 кв.м. на належну гр. ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в рівних частинах кожного квартиру АДРЕСА_3 та складається з двох житлових кімнат житловою площею 27, 6 кв.м.
Заочним рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 15.12.2020 року шлюб ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , зареєстрований 18.06.1993 року народження Дзержинським відділом ДРАЦС реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №599.
Згідно з довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані станом на 28.11.2019 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_10 .
Відповідно до акту не проживання особи від 21.01.2021 року складеного за участі: ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_12 та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , окрім інформації щодо інших членів сім`ї, вказано, що з грудня 2006 року у вказаній квартирі не проживає ОСОБА_3 .
Згідно з відповіддю КНП «Міська поліклініка №26» Харківської міської ради амбулаторна карта на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , у реєстратурі поліклініки відсутня, декларація з сімейним лікарем не підписана.
Згідно з відповіддю УПСЗН Адміністрації Шевченківського району ХМР від 13.01.2021 року №138/02 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , до Управління з питань призначення субсидії не зверталась.
З наданих свідком ОСОБА_14 пояснень вбачається, що з 2006 року вона знайома з ОСОБА_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 та тривалий час спілкується із ОСОБА_15 та її бабусею ОСОБА_2 , яка також мешкає за вказаною адресою.
При цьому ОСОБА_3 знає лише зі слів ОСОБА_16 . Жодного разу у вищевказаній квартирі її не бачила, речей цієї особи у вказаній квартирі не бачила, тобто з 2006 року по теперішній час ОСОБА_3 не відвідувала і не мешкала за вказаною адресою ( АДРЕСА_1 ).
Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення свідків, керуючись своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимогу у повному обсязі.
За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно з частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Стаття 71 ЖК Української РСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Аналіз статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин такого непроживання.
Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи.
У справі № 361/6668/15-ц сформульовано висновок про те, що правила статей 71 та 107 ЖК Української РСР є різними за своєю правовою природою й кожна з них є окремою підставою для пред`явлення позову, оскільки перша з них регулює збереження житла за тимчасово відсутніми громадянами, а правило другої статті передбачає втрату членом сім`ї наймача права користування цим житловим приміщенням у разі його вибуття на постійне проживання в інше житлове приміщення. Основною умовою втрати права користування житловим приміщенням з підстав, передбачених статтею 107 ЖК Української РСР, є наявність у наймача або члена його сім`ї іншого постійного місця проживання. При цьому слід встановити таке місце проживання із зазначенням його адреси та дослідити належні та допустимі докази на підтвердження цих обставин.
Відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно з частиною другою статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
У справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, на позивача покладається обов`язок із доведення відсутності відповідача у спірному приміщенні понад строк, із яким законом пов`язана можливість збереження права користування житлом за відсутнім наймачем (користувачем), а на відповідача, відповідно, покладається обов`язок із доведення поважності причин відсутності у спірному приміщенні понад встановлений законом строк.
Оскільки при відсутності у спірному житлі понад встановлений законом строк, цей строк може бути продовжений за заявою відсутнього та з поважних причин лише у передбачених випадках, тому звернення із заявою про продовження такого строку, а також доведення наявності підстав для продовження такого строку, є правом відповідної особи, за обставинами цієї справи - відповідача.
Самостійною підставою втрати право користування жилим приміщенням також може бути виїзд (переїзд) наймача до іншого постійного місця проживання (стаття 107ЖК Української РСР).
Сусіди за адресою спірної квартири, підписавши акт, підтвердили, що відповідач у спірному жилому приміщенні не проживає більше двадцяти років.
Встановлені судами обставини підтверджують, що відповідач не проживає у спірній квартирі, у тому числі і протягом останніх шести місяців перед зверненням позивача до суду.
Представником позивача доведено факт непроживання більше шести місяців ОСОБА_3 у спірній квартирі без поважних причин, а отже, наявність підстав для визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування спірною квартирою. Відповідачем не доведено наявність поважних причин відсутності у спірній квартирі понад шість місяців, чи наявність обставин, які б об`єктивно свідчили про те, що сторона позивача чинила перешкоди відповідачу у користуванні квартирою.
Судом також встановлено, що визнання відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою, є пропорційним способом захисту прав позивача, так як, як враховуючи той факт, що відповідач покинула спірну квартиру 15 років тому, не вживала заходів для свого повернення та суду не надано доказів того, що якісь перешкоди щодо права користування вказаною квартирою відповідачу вчинялись, та з урахуванням того, що відповідач не скористалась правом надати суду відзив чи звернутись із зустрічним способом, призведе до ефективного відновлення його порушеного права.
Вказане узгоджується із практикою Верховного Суду у справі № 645/7374/18 від 21.10.2020 року.
Згідно з частинами першою та другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 2, 5, 10-13, 19, 76-82, 258, 259, 264, 265, 280 ЦПК України, ст. 71, 72 ЖК України, суд
Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_8 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харкіського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня виготовлення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Повний текст рішення виготовлено 08.10.2021 року.

Суддя