Номер провадження 2/756/5502/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

04 жовтня 2021 року Оболонський районний суд м. Києва, в складі:

головуючого судді Белоконної І.В.,

за участі секретаря Мушкетик І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідачів. У обґрунтування позовних вимог зазначив наступне.

Позивач є співвласником квартири АДРЕСА_1 .У зазначеній квартирі позивача зареєстровані відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Проте фактично за вказаною адресою відповідачі з 2015 року не проживають, оскільки виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Реєстрація відповідачів створює позивачу перешкоди у користуванні, розпорядженні та володінні ним квартирою. Добровільно відповідачі з квартири не виселяються.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 29 липня 2021 року по справі відкрито спрощене позовне провадження.

Позивач у судове засідання не з`явився, про час та місце повідомлялася належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, у якій також зазначив, що проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд на підставі ч. 1 ст. 280 та ч. 1 ст. 281 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з огляду на таке.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Позивач є співвласником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири від 11.02.2000.

Із зазначеного договору судом вбачається, що іншими співвласниками вказаної квартири є ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , а також відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

У згаданій квартирі відповідачі мають зареєстроване місце проживання.

Частиною 1 ст. 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За змістом ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 317 ЦК України ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Беручи до уваги системний аналіз згаданих вище норм законодавства, суд вважає, що в першу чергу не може втратити право на користування житлом ні власник житла, ні співвласник (в тому числі власник частини житла). Право власності є абсолютним правом і включає в себе за замовчуванням: право на користування, розпорядження, володіння. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відтак з урахуванням вищенаведеного та того, що відповідачі є співвласниками спірного житлового приміщення, суд вважає правильним у задоволенні позовних вимог відмовити.

На підставі ст. 41 Конституції України; ст. 317, 319, 321, 383, 391 ЦК України; керуючись ст. 12, 13, 81, 223, 259, 263, 264, 265, 280-281 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: Белоконна І.В.