РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

06 жовтня 2021 рокуСправа №451/1180/21
Провадження № 2/451/726/21

Радехівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Патинок О.П.

секретаря судового засідання Ференс І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Радехів в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом визнання особи такою, що втратила право на проживання,

в с т а н о в и в:

02.08.2021 р. ОСОБА_1 звернувся до Радехівського районного суду Львівської області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом визнання особи такою, що втратила право на проживання, в порядку ст. 3, 15, 80, 107, 118 ЦПК України.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний житловий будинок АДРЕСА_1 . Належить йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, розмір частки 1/1 з 07.12.2017 р. зареєстровано за ОСОБА_1 . На прохання відповідача - ОСОБА_2 , 14.08.2018 р. ним було надано дозвіл на тимчасову реєстрацію в її будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , її дочки ОСОБА_4 , також 20.12.2018 р. ним було надано дозвіл на тимчасову реєстрацію місця проживання - ОСОБА_2 у вищевказаному будинку. За домовленістю з відповідачами було необхідно тимчасово зареєструвати своє місце проживання до моменту придбання ними власного житла, після чого відповідачі обіцяли знятися з реєстрації. У зв`язку з тим, що з ОСОБА_2 вони тривалий час підтримував дружні відносини, тому погодився їй допомогти. Пройшло вже більше двох років з моменту реєстрації Відповідачів в його будинку, і не зважаючи на його неодноразові прохання, вони добровільно з реєстрації в АДРЕСА_1 не з`явилися, тим самим створюють йому як власнику житлового будинку перешкоди в користуванні та володінні своїм правом власності. Відповідачі у вказаному житловому будинку, господарських будівлях, спорудах не поживають та не перебувають, а є лише юридично зареєстрованими, за житло і за комунальні послуги жодної плати не вносили і не вносять по даний час. Відповідачі ніколи не були і в даний час не є власниками житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач-1 ОСОБА_2 та Відповідач-2 ОСОБА_3 не є членами сім`ї, оскільки він проживає сам, інших осіб, з якими б був пов`язаний спільним побутом та мав взаємні права та обов`язки не має. З моменту реєстрації в спірному житловому будинку Відповідачі не з`являлися і не вимагали доступу до нього. Можливості потрапити в житловий будинок у Відповідачів немає, так як він є закритим і ключі від замків у Відповідачів відсутні. Оскільки реєстрація їхнього місця проживання була виключно формальною, така обставина підтверджується також актом обстеження матеріально-побутових умов проживання від 05 липня 2021 р., де підтверджено той факт, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у житловому будинку, який знаходиться в АДРЕСА_1 зареєстровані, але не проживають більше року. Між позивачем та Відповідачами жодного договору найму житлового будинку не укладено, отже підстав для проживання та реєстрації місця проживання у згаданому житловому будинку у відповідачів немає. Просить суд усунути ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження житловим будинком шляхом позбавлення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 права користування житлом у житловому будинку, який розташований по АДРЕСА_1 .

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 02.08.2021 року справу номер 451/1180/21 розподілено судді Патинок О.П.

25.08.2021 року з ВАДР ГУ ДМС України у Львівській області надійшла відповідь щодо зареєстрованого місця проживання відповідачів.

Ухвалою судді від 26.08.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, та призначено перше судове засідання на 14.09.2021 р. 10.30 год.

14.09.2021 р. судове засідання було відкладено в протокольному порядку до 06.10.2021 р. на 12 год. 00 хв., у зв`язку з неявкою відповідача.

06.10.2021 р. від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує, та просить їх задовольнити, оскільки відповідачі більше року у належному йому на праві власності будинку в АДРЕСА_1 не проживають, а таке створює йому як власнику перешкоди в утриманні житлово-комунальних пільг. Проти заочного рішення не заперечує.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання 14.09.2021 р. та повторно 06.10.2021 р. не з`явилися, хоча повідомлялися про час і місце розгляду справи на належним чином. Виклик відповідачів здійснений поштою за адресою їх реєстрації, рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повернулись на адресу суду з відмітками про вручення поштового відправлення (а.с.22-23). Причин неявки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суду не повідомили, відзиву на позовну заяву не надали.

На запит суду з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України у Львівській області надійшла довідка про місце реєстрації ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд за згодою позивача, відповідно до ст. 280 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу заочно на підставі наявних у справі доказів.

Водночас, у зв`язку з неявкою в судове засідання сторін у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснюється.

Інших заяв, клопотань від сторін не надходило.

З`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, перевіривши зібрані по справі матеріали, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до положень ст. ст. 13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

На підставі ст. ст. 12, 81, 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що житловий будинок в АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.12.2017 р. зареєстровано за ОСОБА_1 , розмір частки 1/1, згідно свідоцтва про право на спадщину від 07.12.2017 р. та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.12.2017 р. (а.с.8-9).

Відповідно до АДРЕСА_2 у вказаному будинковолодінні зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (а.с.10-11).

Відповідно до Довідки, яка видана Радехівською міською радою Львівської області №577 від 05.07.2021 р. в житловому будинку в АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 заявник, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 - не родичі (а.с.12).

Згідно Акту обстеження матеріально-побутових умов проживання жителя с. Оглядів ОСОБА_1 від 05.07.2021 р., ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 не проживають в житловому будинку більше одного року (а.с.13).

Таким чином, спірні правовідносини між позивачем, як власником житла, та відповідачами, які зареєстровані у житловому будинку в АДРЕСА_1 щодо втрати останнім права користування житловим приміщенням регулюються нормами права, які містяться в Цивільному кодексі України (далі ЦК України).

Відповідно до приписів ч. 1, 2, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною першою статті 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно змісту ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Саме власник відповідно до приписів ст. 319 ЦК України володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).

Вирішуючи питання про те, які норми матеріального права підлягають застосуванню при вирішенні даного спору, суд виходить з того, що спір виник щодо права користування майном, яке перебуває у приватній власності, а тому застосуванню підлягають відповідні норми ЦК України.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.

Відповідно до ч.2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Разом з тим, вирішуючи спір встановивши, що відповідачі значний час, у спірному будинку позивача не проживали, до вказаних правовідносин слід застосувати ст.ст. 383 та 391 ЦК України.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16.

Враховуючи той факт, що відповідачі відсутні понад один рік у спірному будинку, який є особистою власністю позивача, що судом беззаперечно встановлено, доказів поважності причин такої відсутності сторонами не надано, а судом не здобуто, суд дійшов висновку, що відповідачі втратили право користування зазначеним вище житловим будинком.

Такі висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеній Постанові від 09.12.2020 у справі № 209/2642/18, де зокрема звернено увагу на тому, що наявність інтересу до житла є ключовим фактом, який має досліджуватись судом при вирішенні спорів про втрату права користування житлом.

Згідно із вимогами ст.141 ЦПК України, суд залишає судові витрати на стороні позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 206, 258-259, 263-265, 279, 280-282 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом визнання особи такою, що втратила право на проживання - задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження житловим будинком шляхом позбавлення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 права користування житлом у житловому будинку, який розташований по АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Львівського апеляційного суду з дня проголошення судового рішення.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ;

Відповідач 1: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ;

Відповідач 2: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_1 ;.

Дата складення судового рішення 06.10.2021 р.

ГоловуючийПатинок О. П.