КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2021року місто Київ

справа №369/5350/20

Київський апеляційний судв складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 червня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Дубас Т.В., у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Феодосіївська сільська рада Обухівського району Київської області, ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу,-

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою в порядку окремого провадження, в якій просив:

встановити факт проживання однією сім`єю без шлюбу його з ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 03 листопада 1989 року (після розірвання шлюбу) з метою прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 .

В обґрунтування вимог посилався на те, що він постійно проживав з ОСОБА_4 як подружжя.

Вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_5 , а ІНФОРМАЦІЯ_3 - син ОСОБА_5 .

Посилався на те, що 03 листопада 1989 року шлюб між ним та ОСОБА_4 було розірвано. Проте, після розірвання шлюбу вони з ОСОБА_4 проживали однією сім'єю, в одному будинку, вели спільне господарство, були пов'язані спільним побутом, мали спільний бюджет, піклувались один про одного.

Вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер їх спільний син ОСОБА_5 , а ІНФОРМАЦІЯ_5 помер їх другий син ОСОБА_5 .

Посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 . Після її смерті, він разом з онучкою ОСОБА_3 , займались похованням ОСОБА_4 , отримували довідку та свідоцтво про смерть останньої.

Вказував, що ОСОБА_3 зверталась до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, але рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 листопада 2019 року в задоволені позову було відмовлено.

Зазначав, що станом на даний час, він не може отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 , оскільки не може підтвердити факт спільного проживання однією сім'єю з останньою до дня її смерті.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 червня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішення суду першої інстанції, представник заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити заяву у повному обсязі.

В обґрунтування вимог посилався на те, що документів, які б підтверджували факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 заявник не має.

Вказував, що спору про право на спадкування не виникає, оскільки ОСОБА_3 відмовлено у визначенні додаткового строку для прийняття спадщини, а інших спадкоємців немає.

Зазначав, що факт того, що ОСОБА_4 не перебувала в іншому зареєстрованому шлюбі підтверджується показами свідків, які наявні в матеріалах справи.

Посилався на те, що судом належним чином не досліджено тих обставин, ОСОБА_3 зверталась до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, однак у задоволенні позову було відмовлено.

Вказував, що отримання інформації про коло спадкоємців входить до повноважень нотаріуса, який веде спадкову справу та відповідно збирає інформацію.

Зазначав, що у поданій заяві про встановлення факту було вказано з якою метою подається така заява, а саме з метою прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 .

Відзиву на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надійшло.

Заявник та заінтересовані особи в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Представник заявника направив на адресу апеляційного суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність та відсутність заявника, вимоги апеляційної скарги підтримав та просив задовольнити.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справуу відсутність осіб, які не з'явилися у судове засідання на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Відповідно до ч.ч.4, 5 ст.268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши доповідь судді Борисової О.В., перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано доказів на підтвердження того, що він та померла не перебували в будь-якому іншому шлюбі у заявлений період, що встановлення такого факту матиме значення для охорони прав, свобод та інтересів заявника або створення умов здійснення ним особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності певних прав, що у померлої немає інших спадкоємців, що прийняли спадщину відповідно до вимог ст.ст.1268, 1269 ЦК України і не відмовились від неї в порядку ст.1273 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Звертаючись до суду з даною заявою, ОСОБА_1 вказував на те, що він з ОСОБА_4 постійно проживав як подружжя.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у нього та ОСОБА_4 народився син ОСОБА_5 , а ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_5 .

Як вбачається з матеріалів справи, 03 листопада 1989 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 03 листопада 1989 року, серія НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер син заявника та померлої - ОСОБА_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 .

Згідно довідки Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 30 січня 2020 року №42, ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 постійно проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 20 січня 1964 року по день смерті. Разом з нею будинку проживав та був зареєстрований її цивільний чоловік - ОСОБА_1 з 16 лютого 2008 року по теперішній час.

ІНФОРМАЦІЯ_5 помер інший син заявника та померлої - ОСОБА_5 .

В заяві заявник ОСОБА_1 вказував на те, що після смерті ОСОБА_4 він разом з ОСОБА_3 , яка є внучкою, займалися похованням ОСОБА_4 , отримували довідку про її смерть та свідоцтво про смерть.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 зверталася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, однак рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 листопада 2019 року у справі №369/12573/18 у задоволенні позову ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини було відмовлено.

Доказів того, що вказане рішення будь-яким чином стосується факту проживання однією сім'єю заявника та померлої ОСОБА_4 , а також що заінтересована особа ОСОБА_3 є онукою заявника та померлої, суду надано не було.

У судовому засіданні суду першої інстанції були допитані свідки.

Свідок ОСОБА_6 суду повідомила, що вона є сусідкою сім`ї ОСОБА_7 , знає сім`ю довгий час, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживали разом, вели спільне господарство, піклувались одне про одного, мали дітей, які померли раніше, ОСОБА_4 померла у 2018 році і вона допомагала в похованні.

Свідок ОСОБА_8 суду повідомила що вона є сусідкою сім`ї ОСОБА_7 , знає сім`ю довгий час, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживали разом, вели спільне господарство, піклувались одне про одного, мали дітей, які померли раніше.

З довідки Києво-Святошинської державної нотаріальної контори Київської області від 28 квітня 2019 року вбачається, що цією нотаріальною конторою спадкова справа до майна померлої ОСОБА_4 не заводилась. Доказів того, що взагалі спадкова справа до майна померлої ОСОБА_4 заведена не була, суду надано не було.

Звертаючись до суду з даною заявою, заявник вказував на те, що після розірвання шлюбу з ОСОБА_4 , він та ОСОБА_4 проживали однією сім`єю, в одному будинку, вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, мали спільний бюджет, піклувались один про одного.

Також зазначав, що станом на даний час, він не може отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 , оскільки не може підтвердити факт спільного проживання однією сім'єю з останньою до дня її смерті.

Згідно з ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 ч.2 ст.293 ЦПК України передбачено, що суд, серед іншого, розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У п.5 ч.1 ст.315 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до частин 1, 2 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Статтею 25 цього Кодексу передбачено, що жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу.

Згідно із ч.1 ст.36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (ст.1264 ЦК України).

Аналіз наведених норм дає змогу зробити висновок, що для застосування положень вказаної статті необхідною умовою є встановлення факту неперебування осіб у будь-якому іншому шлюбі.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі №522/1252/14-ц, від 26 вересня 2018 року у справі №244/4801/13-ц, від 25 квітня 2019 року у справі №759/4596/18, від 17 червня 2020 року у справі №755/18012/16-ц.

З огляду на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 28 грудня 2020 року у справі № 482/2163/17, суд вправі встановлювати лише такі факти, які за своїми ознаками є юридичними фактами, тобто такими, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності певних прав. Факти неюридичного характеру не підлягають встановленню судом як у позовному, так і непозовному провадженні.

Законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім'ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім'ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов'язки (постанова Верховного Суду від 23 травня 2020 року у справі №686/8440/16-ц).

Обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільної участі у придбанні майна для спільного користування, у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин (постанова Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №695/1732/16-ц).

Як зазначає Верховний Суд Україниу п.21 постанови Пленуму №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику в справах про спадкування», проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі ст.1261 ЦК України.

Частиною 1 ст.319 ЦПК України визначено, що у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України).

Суд першої інстанції вказував на те, що доведеними є обставини факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу

Разом з тим, стороною заявника не було надано доказів того, що померла ОСОБА_4 та ОСОБА_1 в період з 01 січня 2004 року по день смерті ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1 не перебували в іншому шлюбі.

Крім того, як вбачається з копії паспорта заявника ОСОБА_1 , у розділі «Сімейний стан» міститься відмітка, з якої неможливо встановити, чи то було останнім зареєстровано шлюб з ОСОБА_9 27 січня 1990 року, чи то було розірвано шлюб.

А відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення заяви.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_4 не перебувала в іншому зареєстрованому шлюбі підтверджується показами свідків, які наявні в матеріалах справи, колегія суддів відхиляє, оскільки покази свідків можуть підтвердити факт проживання осіб як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, однак не можуть підтвердити факт відсутності зареєстрованого у встановленому порядку шлюбу та вказані свідчення не є допустимими доказами в розумінні ч.2 ст.78 ЦПК України.

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Водночас Конституція України передбачає зворотну дію законів та інших нормативно-правових актів у часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи.

Пунктом 1 розділу VII Прикінцевих положень СК України визначено, що цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 01 січня 2004 року.

Факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу набув юридичного значення після набрання чинності СК України та ЦК України з 01 січня 2004 року. Кодекс про шлюб та сім'ю УРСР не передбачав юридичних наслідків для чоловіка та жінки, які проживали разом без реєстрації шлюбу.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що встановлення факту проживання однією сім'єю у період до 01 січня 2004 року не передбачено Кодексом законів про шлюб та сім'ю України.

Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 19 березня 2020 року у справі №303/2865/17, від 28 жовтня 2020 року у справі №280/705/17, від 10 лютого 2021 року у справі №204/5407/17.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені ст.376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 червня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: