Номер провадження 22-ц/804/2178/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2021 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Кішкіної І.В.,

суддів Корчистої О.І., Мірути О.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу № 234/14711/20 за позовом Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення переплати бюджетних коштів за апеляційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 10 червня 2021 року (суддя Лутай А.М., повний текст рішення складено 10 червня 2021 року),

в с т а н о в и в :

27 жовтня 2020 року Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення переплати бюджетних коштів, посилаючись на те, що відповідачка 10 жовтня 2013 року звернулася до УПСЗН Краматорської міської ради із заявою про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям. Разом із заявою вона надала всі відповідні документи, перелік яких визначений Порядком призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2003 року № 250, та у своїй декларації про доходи і майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги зазначила, що сукупний дохід її сім`ї складається із пенсії за вислугу років, у зв`язку з чим рішенням від 24 жовтня 2013 року УПСЗН Краматорської міської ради на підставі наданих відповідачкою документів їй було призначено державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям на період з 01 жовтня 2013 року по 31 листопада 2014 року. Надалі відповідачка кожні шість місяців протягом 2014 - 2020 років зверталася до УПСЗН Краматорської міської ради із заявами про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям та у деклараціях про доходи і майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги вона зазначала, що сукупний дохід її сім`ї складається із пенсії за вислугу років, аліментів та допомоги малозабезпеченим сім`ям. В результаті перевірки достовірності та повноти інформації, наданої заявником для призначення державної соціальної допомоги, згідно одержаних даних Державної фіскальної служби про доходи, отримані фізичними особами, які звернулися за призначенням державної допомоги було встановлено, що при оформленні державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям відповідачкою не надано інформацію про дохід у вигляді дивідендів, який вона отримує від ПрАТ «НКМЗ». На підставі отриманих даних складено акт від 10 квітня 2020 року № 444-20. За результатами проведеної перевірки УПСЗН Краматорської міської ради було прийнято рішення від 13 квітня 2020 року про відмову в наданні ОСОБА_1 державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям з 01 жовтня 2013 року. Розмір переплати бюджетних коштів, відповідно до довідок про розрахунок переплати за період з 01 жовтня 2013 року по 31 березня 2020 року становить 20455,42 грн. Листом від 28 квітня 2020 року ОСОБА_1 повідомлена про період та розмір переплати бюджетних коштів, однак на теперішній час добровільно кошти не повернула. Просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборговану переплату бюджетних коштів у сумі 20455,42 грн., та понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 2102 грн.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 10 червня 2021 року у задоволенні позову УПСЗН Краматорської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення переплати бюджетних коштів відмовлено.

З вказаним рішенням не погодився позивач УПСЗН Краматорської міської ради та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що за результатами проведеної перевірки позивачем прийнято рішення від 13 квітня 2020 року про відмову в наданні ОСОБА_1 державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям з 01 жовтня 2013 року. Розмір переплати бюджетних коштів, відповідно до довідок про розрахунок переплати за період з 01 жовтня 2013 року по 31 березня 2020 року становить 20455,42 грн. Відповідач в судовому засіданні не заперечувала про отримання нею від ПрАТ «НКМЗ» доходу у вигляді дивідендів протягом 2013 - 2019 років. Тобто ОСОБА_1 свідомо систематично не вказувала отримуваний нею дохід у вигляді дивідендів в деклараціях про доходи та майно сім`ї доданих до заяв про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям. Відповідачка листом від 28 квітня 2020 року № 04-40/880 повідомлена про період та розмір переплати бюджетних коштів, на теперішній час добровільно кошти нею не повернуті.

Відповідач ОСОБА_1 своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

Згідно з частиною 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частин 1, 3 статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою, в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що предметом апеляційного оскарження є рішення у справі, ціна позову у якій не перевищує 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Згідно із частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справа здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 зверталася до УПСЗН Краматорської міської ради із заявами про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям: 10 жовтня 2013 року, 07 квітня 2014 року, 08 жовтня 2014 року, 10 квітня 2015 року, 15 жовтня 2015 року, 19 квітня 2016 року, 18 жовтня 2016 року, 19 жовтня 2017 року, 24 квітня 2017 року, 19 квітня 2018 року, 02 жовтня 2018 року, 23 квітня 2019 року, 07 жовтня 2019 року.

В розділі ІІ декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги «Доходи членів сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні /будинку осіб, членів сім`ї, що проживають окремо» ОСОБА_1 зазначала, що сукупний дохід її сім`ї складається із пенсії за вислугу років, аліментів та допомоги малозабезпеченим сім`ям.

Відповідно до вказаних заяв, УПСЗН Краматорської міської ради були прийняті рішення про призначення ОСОБА_1 державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям.

Згідно акту № 444-20 проведення перевірки достовірності та повноти інформації, наданої ОСОБА_1 для призначення державної соціальної допомоги, складеного державним соціальним інспектором 10 квітня 2020 року, встановлено, що станом на 10 квітня 2020 року у ОСОБА_1 є дохід у вигляді дивідендів, який вона отримує від ПрАТ «НКМЗ». Вказана інформація підтверджена також і довідкою про доходи ОСОБА_1 , виданої ПрАТ «НКМЗ».

Рішенням УПСЗН Краматорської міської ради від 13 квітня 2020 року на підставі п.12 Порядку № 250 сім`я відповідачки позбавлена права на призначення держаної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям.

Відповідно довідок УПСЗН Краматорської міської ради від 14 квітня 2020 року, 16 квітня 2020 року, 17 квітня 2020 року, 18 квітня 2020 року, 19 квітня 2020 року, 24 квітня 2020 року та 28 квітня 2020 року на підставі п.28 Порядку № 250 розрахована сума надміру виплачених коштів за період з 01 жовтня 2013 року по 31 березня 2020 року, яка склала у загальній сумі 20455,42 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні відомості про те, що ОСОБА_1 , подаючи декларацію про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги, та не вказавши у ній відомості про доходи у вигляді дивідендів, мала на меті навмисно приховати ці дані. Враховуючи встановлені у справі обставини, соціальний статус сім`ї відповідачки, відсутність умислу щодо навмисного приховання нею відомостей про додатковий дохід, необхідність дотримання справедливого балансу між інтересами держави та втручанням у права відповідачки, суд не зважаючи на часткове визнання відповідачкою позову, дійшов висновку, що примусове повернення наданої державою соціальної допомоги у сумі 20455,42 грн., може призвести до покладення на ОСОБА_1 надмірного тягаря.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду з наступних підстав.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» спрямований на реалізацію конституційних гарантій права громадян на соціальний захист - забезпечення рівня життя не нижчого від прожиткового мінімуму шляхом надання грошової допомоги найменш соціально захищеним сім`ям.

Відповідно до абзаців 2, 6 статті 1 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям - щомісячна допомога, яка надається малозабезпеченим сім`ям у грошовій формі в розмірі, що залежить від величини середньомісячного сукупного доходу сім`ї.

Середньомісячний сукупний доход сім`ї - обчислений у середньому за місяць дохід усіх членів сім`ї з усіх джерел надходжень протягом шести місяців, що передують місяцю звернення за призначенням державної соціальної допомоги, крім допомоги на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування.

Пунктами 2, 3 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2003 року № 250 соціальна допомога призначається і виплачується у грошовій формі малозабезпеченим сім`ям, які постійно проживають на території України, мають середньомісячний сукупний дохід, нижчий від прожиткового мінімуму для сім`ї.

Призначення і виплата соціальної допомоги здійснюється управліннями праці та соціального захисту населення районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, структурними підрозділами з питань праці та соціального захисту населення виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх створення) рад (далі - органи праці та соціального захисту населення) за місцем реєстрації уповноваженого представника малозабезпеченої сім`ї.

Відповідно до положень пункту 14 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям розмір соціальної допомоги визначається як різниця між прожитковим мінімумом для сім`ї та її середньомісячним сукупним доходом, але не може бути більшим ніж 75 відсотків прожиткового мінімуму для сім`ї.

Частиною 1 статті 7 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що державна соціальна допомога не призначається у випадках, коли, зокрема, з`ясовано, що малозабезпечена сім`я має додаткові джерела для існування.

Так само, відповідно до пункту 25 Порядку № 250 виплата раніше призначеної соціальної допомоги припиняється, якщо сім`єю приховано або навмисно подано недостовірні дані про її доходи та майновий стан, що вплинули на встановлення права на соціальну допомогу і визначення її розміру, внаслідок чого були надміру виплачені кошти, - з місяця, в якому виявлено порушення.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно зі статтею 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 06 лютого 2019 року у справі № 545/163/17, та від 11 квітня 2019 року у справі № 150/164/17.

Разом із цим, положеннями статті 1215 ЦК України встановлено як загальне правило (поверненню не підлягає допомога, яка виплачена юридичною особою добровільно), так і виключення з нього відсутність розрахункової помилки зі сторони платника та недобросовісність з боку набувача. Наявність хоча б однієї з таких підстав виключає можливість застосування загального правила.

Тобто, відсутність розрахункової помилки та добросовісність набувача презюмується, а тягар доказування наявності лічильної помилки та недобросовісності набувача покладається на платника. Саме особа, яка сплатила грошову суму, має довести, що виплата була здійснена внаслідок рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, а в протилежному випадку така грошова сума поверненню не підлягає.

Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 20 лютого 2018 року у справі № 174/406/16-ц.

При цьому, добросовісність є оціночним поняттям, яке передбачає собою сумлінну, чесну поведінку набувача, відсутність з його боку мети зловживати наданим правом, тоді як недобросовісність, навпаки, може проявлятися у зловживанні правом у власних інтересах та на шкоду інтересам іншій особі, несумлінне ставлення до власних обов`язків тощо, тобто така поведінка має бути умисна та переслідувати конкретну мету.

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості висновків суду першої інстанції стосовно навмисного приховування відповідачкою наявності у неї доходів у вигляді дивідендів, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції правильно дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки відповідачка вказувала, що під час подання декларацій забула вказати в них свої доходи у вигляді дивідендів, оскільки вони виплачувалися лише раз на рік, а Управлінням соціального захисту населення Краматорської міської ради не було доведено недобросовісності з боку ОСОБА_1 під час подання документів з метою отримання державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям та одиноким матерям.

Крім того, судом першої інстанції враховано практику Європейського Суду з прав людини щодо принципів застосування статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, щодо необхідності додержання принципу "належного урядування" при втручанні держави у право особи на мирне володіння своїм майном, Європейський суд з прав людини вказує, що принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (рішення у справі "Рисовський проти України", заява № 29979/04, від 20 жовтня 2011 року).

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20 травня 2010 року і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року та «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

Як неодноразово зазначав Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях, ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року).

Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду, суду апеляційної інстанції не надано.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, є доведеними.

Висновки суду щодо відсутності підстав для задоволення позову відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

При цьому суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовано обставини справи, висновки суду відповідають обставинам справи, рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 10 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 07 жовтня 2021 року.

Судді І.В. Кішкіна

О.І. Корчиста

О.А. Мірута