Справа № 653/2623/18
Провадження № 2/653/320/21
РІШЕННЯ

іменем України

14 вересня 2021 року

Генічеський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Берлімової Ю.Г.

за участю секретаря Волвенко А.О.

позивача (відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_1

представників ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

Прядко Д.В. ,

Склярського П.М.

представників відповідача

ТОВ «Видавництво Дніпро»

(позивача за зустрічним позовом) Овчарука А.І. ,

Пасічніченка О.П. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Генічеськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавництво Дніпро» про поділ в натурі нежитлового будинку та зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавництво Дніпро» до ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільному майні,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавництво Дніпро» про поділ в натурі нежитлового будинку.

Позовні вимоги мотивує тим, що він та відповідач ТОВ «Видавництво Дніпро» є співвласниками нежитлової будівлі у частках 1/50 та 49/50 відповідно, яка розташована адресою: АДРЕСА_1 , до складу якої входить адміністративно-виробнича будівля літ. «А», прибудова з підвалом літ. «Б», склад літ. «В», сауна літ. «Г», сторожка літ. «Д», склад літ. «Є», споруда № 1 - ворота металеві площею 12 кв.м та огорожа з бетонних плит площею 146,6 кв.м.

Вказує, що після придбання своєї частки у 2002 році він фактично почав використовувати нежитлові приміщення № 5 площею 7,3 кв.м, № 6 площею 6,9 кв.м, № 7 площею 16,1 кв.м, що й становить 1/50 частки від усього майна.

При цьому він має бажання здійснити виділ належної йому частки, проте добровільно досягти згоди у поділі майна з виділенням належної йому частки немає можливості через суперечки із відповідачем по справі.

З урахуванням викладеного, просить суд: поділити між ним та відповідачем нежитлову будівлю, яка розташована в АДРЕСА_1 , виділивши йому в натурі 1/50 частину, а саме приміщення на першому поверсі будівлі під літерою «А» - № 5 площею 7,3 кв.м, № 6 площею 6,9 кв.м, № 7 площею 16,1 кв.м, а іншу частину приміщень виділити відповідачу; припинити право спільної часткової власності на вказане нерухоме майно.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Видавництво Дніпро», в свою чергу, звернулось до ОСОБА_1 із зустрічним позовом про припинення права на частку у спільному майні.

Позовні вимоги мотивує тим, ТОВ «Видавництво Дніпро» є власником 49/50 частин нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому за ОСОБА_1 зареєстровано 1/50 частини приміщення трансагенства, інвентаризація приміщення якого не проводилась з 29 жовтня 1991 року.

Враховуючи те, що за ОСОБА_1 у державному реєстрі зареєстровано 1/50 частин нерухомого майна, яка є незначною і не може бути виділена в натурі за його позовними вимогами, оскільки приміщення будівлі, які він бажає виділити належать ТОВ «Видавництво Дніпро», а також враховуючи недобросовісну поведінку ОСОБА_1 , що перешкоджає здійсненню господарської діяльності, ТОВ «Видавництво Дніпро» був вимушений звернутись до суду із зустрічним позовом, в якому просить: припинити право приватної спільної часткової власності ОСОБА_1 на 1/50 частку нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , присудивши йому компенсацію у розмірі 7000 грн., а також визнати за ТОВ «Видавництво Дніпро» право власності на 1/50 частку нерухомого майна.

В судовому засіданні позивач за первісним позовом ОСОБА_1 та його представник за довіреністю ОСОБА_2 та адвокати Прядко Д.В., Склярський П.М. позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити та виділити позивачу його частку частину згідно будь-якого із запропонованих судово будівельно-технічною експертизою варіантів.

Щодозустрічного позову ТОВ «Видавництво Дніпро» зазначили, що заперечують проти позовних вимог щодо припинення права ОСОБА_1 на частку у спільному майні та вважають, що це є порушенням його права власності на частину, яку він бажає виділити в натурі.

В судовому засіданні представники відповідача за первісним позовом ТОВ «Видавництво Дніпро» в особі директора Овчарук А.І., а також адвоката Пасічніченко О.П. просили суд відмовити в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 за його необґрунтованістю.

Наголосили на тому, що за ТОВ «Видавництво Дніпро» рішенням суду, що набрало законної сили визнано право власності на 49/50 частин нерухомого майна, зокрема й на конкретні об`єкти будівлі, які просить виділити собі в натурі ОСОБА_1 .

Щодо вимог зустрічного позову просили вимоги ТОВ «Видавництво Дніпро» задовольнити, оскільки частка ОСОБА_1 є незначною і не може бути виділена в натурі.

Суд, заслухавши думку позивача та відповідача за первісним й зустрічним позовом, їх представників, дослідивши письмові докази по справі, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, вважає, що у задоволенні первісного та зустрічного позовів слід відмовити у повному обсязі.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

За положеннями ч. 3 ст. 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

У відповідності до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

У відповідності до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Системний аналіз правових норм статей 183, 358, 364 ЦК України, дає підстави для висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частку житлового будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі.

У тих випадках, коли в результаті виділу співвласнику передається частина житлового будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок.

Зазначені правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1443цс16 та від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Судом встановлено, що відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу 1/50 частини приміщення трансагентства від 26 лютого 2002 року ТОВ «Транспортно-експедиційне комерційне підприємство «Транстехсервіс» продало, а ОСОБА_1 купив 1/50 частину приміщення Трансагенства, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В цілому приміщення складається з типографії під літ. «А», типографії під літ. «Б», а також підвалу ПД, складу «В», сауни «Г», сторожки «Д».

Рішенням господарського суду Херсонської області від 18 грудня 2014 року (у справі № 923/1585/14 за позовом ТОВ «Видавництво Дніпро» до ПАТ «Херсонська міська друкарня» про визнання права власності), яке набрало чинності, за ТОВ «Видавництво Дніпро» визнано право власності на 49/50 частин нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2017 року було припинено апеляційне провадження за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на вказане рішення суду.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24 квітня 2018 року касаційну скаргу ФОП ОСОБА_1 було залишено без задоволення, а ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2017 року - без змін.

Таким чином судом встановлено та підтверджується відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, що вказаний об`єкт нерухомості за адресою АДРЕСА_1 є об`єктом спільної часткової власності, власником 49/50 його частин є ТОВ «Видавництво Дніпро» на підставі рішення господарського суду Херсонської області від 18 грудня 2014 року.

Власником 1/50 частини вказаного об`єкту нерухомості на підставі договору купівлі-продажу від 26 лютого 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Генічеського районного нотаріального округу Стребковою Н.В. є ОСОБА_1 .

Звернення сторін до суду зумовлено бажанням первісного позивача виділити належну йому частку в натурі, а також бажанням співвласника - позивача за зустрічним позовом набути у власність частку позивача за первісним позовом, що є незначною та не може бути виділена в натурі.

Так, для вирішення питання про можливість виділення 1/50 частки будівлі за адресою АДРЕСА_1 зі спільної часткової власності у справі за клопотанням первісного позивача ОСОБА_1 була призначена судова будівельно-технічна експертиза на вирішення якої були поставлені питання, відповідь на які потрібно було дати у відповідності до правовстановлюючого документа, а саме до договору купівлі-продажу 1/50 частини приміщення від 26 лютого 2002 року, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладеним між ОСОБА_1 та ТОВ «Транспортно-експедиційне комерційне підприємство «Транстехсервіс», а саме: чи можливо виділити в натурі 1/50 частину приміщення, за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається з типографії, зазначеної на плані літерою «А», нежилої площі 778,4 кв.м., який є з черепашника, типографії, зазначеної на плані літерою «Б», нежитлової площі 236,2 кв.м., а також підвалу «пд.», складу «В», сауна «Г», сторожки «Д» та які можливі варіанти поділу приміщення, за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається з типографії, зазначеної на плані літерою «А», нежилої площі 778,4 кв.м., який є з черепашника, типографії, зазначеної на плані літерою «Б», нежитлової площі 236,2 кв.м., а також підвалу «пд.», складу «В», сауна «Г», сторожки «Д», з дотриманням рівності ідеальних часток та (або) з можливим відступом від рівності часток, і який розмір грошової компенсації підлягає сплаті одним співвласником іншому.

Судом отриманий відповідний висновок експерта № 2700 від 08 вересня 2020 року, де зазначено про технічну можливість виділити в натурі 1/50 частину приміщення за адресою АДРЕСА_1 , яке складається з типографії, зазначеної на плані літерою «А», нежилої площі 778,4 кв.м. який є з черепашника, типографії, зазначеної на плані літерою «Б», нежитлової площі 236,2 кв.м., а також підвалу «пд.», складу «В», сауна «Г», сторожки «Д», а саме у приміщенні типографії, зазначеної на плані літерою «А» у рахунок 1/50 частини виділити приміщення загальною площею 20,76 кв.м або у приміщенні типографії, зазначеної на плані літерою «Б» у рахунок 1/50 частини виділити приміщення загальною площею 40,36 кв.м або у приміщенні складу літера «В» у рахунок 1/50 частини виділити приміщення загальною площею 44,2 кв.м або у приміщенні сауни літерою «Г» у рахунок 1/50 частини виділити приміщення загальною площею 36 кв.м без збереження функціонального призначення або усе приміщення сторожки літера «Д» та частину приміщення у типографії, зазначеної на плані літерою «А» приміщення загальною площею 8,56 кв.м

Відповідаючи на питання щодо варіантів поділу в натурі 1/50 частини приміщення експерт запропонував на розгляд суду два варіанти, зазначивши, що до вказаних висновків він прийшов з урахування технічного паспорту та у відповідності до часток співвласників.

Дослідивши результати експертизи, суд прийшов до висновку про необхідність відхилити вищезазначений висновок експерта, з огляду на наступне.

В своєму дослідженні експерт зазначив, що нежила площа об`єкта складає 778,4 кв.м, водночас наголосив, що дослідження проводиться на підставі технічного паспорту наявного в матеріалах справи, за яким площа складає 808,7 кв.м

При цьому, в матеріалах дослідження та висновках експерт використовує як площу 778,4 кв.м при визначенні вартості нерухомого майна, так і площу 808,24 кв.м, надаючи варіанти поділу, перед цим вказуючи, що на розгляд пропонуються варіанти виділу частки нежилої площі 778,4 кв.м

Крім того, експерт, вказуючи про технічну можливість виділу часток нерухомого майна не вказав чи є за запропонованими варіантами й технічними показниками кожна частина об`єкта відокремленою та чи має окремий вихід, тобто чи відповідають вказані варіанти поділу ознакам самостійних об`єктів нерухомого майна.

При цьому зазначення таких ознак має принципове значення для вирішення справи, оскільки при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК Кодексу та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них».

Більш того, експерт, надаючи варіанти виділу зазначає про необхідність здійснити певний перелік робіт з переобладнання та перепланування вказаного об`єкту із позначкою про необхідність обладнати знов влаштоване нежитлове приміщення окремими інженерними мережами.

Так, пропонуючи варіанти виділу в натурі 1/50 частини експерт зазначив, що для першого варіанту поділу, відображеного у схемі 1, необхідно провести будівельні роботи, а саме встановити перегородку, влаштувати дверні отвори, а також обладнати знов влаштоване нежитлове приміщення загальною площею 20,76 кв.м окремими інженерними мережами.

За другим варіантом поділу, відображеного у схемі 2, також необхідно провести будівельні роботи, встановивши перегородку, дверний отвір та обладнати знов влаштоване нежитлове приміщення загальною площею 20,76 кв.м окремими інженерними мережами.

Слід вказати, що при поділі нерухомого майна в натурі у разі необхідності його переобладнання та перепланування до ухвалення рішення, суду повинні бути надані відповідні висновки: технічний висновок про відповідність перепланування будівельним нормам і правилам, санітарно-епідеміологічним вимогам, пропонованим до будинків і приміщень, і правилам пожежної безпеки.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № № 127/14320/15-ц.

Таким чином у матеріалах справи повинні бути наявні погодження з компетентними органами на можливість здійснення запланованих експертом перепланувань та переобладнань при виділенні кожному із співвласників належної йому частки згідно із запропонованим експертом варіантом, які повинні бути отримані та надані суду до ухвалення судового рішення, оскільки такі документи є однією з умов правильного вирішення спору.

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна затвердженою наказом № 55 від 18 червня 2007 року Міністерства з питань житлово-комунального господарства України.

Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.

Незважаючи на те, що кожен із запропонованих експертом варіантів передбачає здійснення переобладнань, відсутні данні про те чи передбачають вказані роботи втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, чи відповідає перепланування будівельним нормам і правилам, правилам пожежної безпеки.

Експерт, пропонуючи варіанти поділу, що передбачають переобладнання обмежився лише позначкою про необхідність обладнання інженерними мережами та того, що усі переобладнання слід виконувати у відповідності до державних будівельних норм, які діють у галузі будівництва на території України.

Таким чином, надані первісним позивачем ОСОБА_1 на підтвердження позовних вимог докази, що на його думку, підтверджують технічну можливість поділу належної йому частки нерухомого майна не можуть бути прийняті судом як належні, оскільки наданий позивачем висновок експерта містить суперечності щодо площі об`єкта нерухомості; не містить даних чи є запропоновані до виділу приміщення ізольованими й відповідають ознакам окремих об`єктів; відсутні дані щодо можливості здійснення запланованих експертом перепланувань та переобладнань при виділенні кожному із співвласників належної йому частки в об`єкті нерухомості.

Незважаючи на те, що встановлення обставин щодо технічної можливості здійснення поділу в натурі нежитлового приміщення має визначальне доказове значення для вирішення справи позивач та його представники належних доказів на підтвердження позовних вимог не надали.

На підставі викладеного, в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавництво Дніпро» про поділ в натурі нежитлового будинку слід відмовити.

Щодо зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавництво Дніпро» до ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільному майні слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Відповідно до статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння й користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку в спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

У п. 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року в справі № 908/1754/17 зроблено висновок, що ст. 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, у пунктах 1-3).

Закріплена п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України не може вважатися самостійною обставиною для припинення права на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї).

При цьому, висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об`єкта, який є спільним майном (постанова Верховного Суду від 18 липня 2019 року по справі № 210/2236/15-ц, провадження № 61-33924св18).

В якості підстави для припинення права ОСОБА_1 на частку у спільному майні позивач за зустрічним позовом посилається на ч. 1 ст. 365 ЦК України, а саме на те, що частка ОСОБА_1 є незначною й складає лише 1/50 та не може бути виділена в натурі.

При цьому зустрічним позивачем було перерахована на депозитний рахунок суду сума, яку він визначив як вартість частки відповідача, право на яку просить припинити, набувши право власності за собою.

Слід зазначити, що в якості підтвердження того, що частка ОСОБА_1 не може бути виділена в натурі зустрічний позивач посилається на те, що ОСОБА_1 просив суд виділити йому в натурі частку в приміщенні під № 5, 6, 7 в будівлі літера «А», яке належить ТОВ «Дніпро» та відповідно не може бути виділеним.

Разом з тим, суд наголошує, що підтвердження технічної можливості або відсутності технічної можливості щодо виділу частки із майна, що є у спільній частковій власності, як й самих варіантів за їх наявності повинно бути підтверджено належними засобами доказування, зокрема відповідним висновком експертизи.

Саме посилання представника ТОВ «Видавництво Дніпро» на те, що він є власником 49/50 часток приміщень під № 5, 6, 7 в будівлі літера «А» не свідчить про те, що частка ОСОБА_1 не може бути виділена в натурі, з огляду на відсутність належних та допустимих доказів, що свідчить про вказані обставини.

Суд також не бере до уваги суму, визначену позивачем за зустрічним позовом, що на його думку, визначає ціну продажу 1/50 частки ОСОБА_1 , оскільки вона визначена ним самостійно за договором купівлі-продажу станом на 2002 рік.

Вартість майна повинна бути підтверджена належними засобами доказування, зокрема експертною оцінкою, натомість, такі докази суду надані не були.

Більш того, в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 надав згоду на отримання компенсації вартості його частки. Крім того, в судовому засіданні він категорично заперечував проти позовних вимог та відповідно проти припинення права власності на свою частку у спільному майні.

З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги принципів рівності прав співвласників та правового режиму спільної часткової власності, враховуючи інтереси всіх її учасників і заборону обмеження прав одних учасників за рахунок інших, суд вважає позовні вимоги такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому у задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавництво Дніпро» до ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільному майні слід відмовити.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судові витрати покласти на сторони, у зв`язку із повною відмовою у задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 10, 12, 76-83, 141, 258-259, 264-265, 268, 354-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавництво Дніпро» про поділ в натурі нежитлового будинку - відмовити.

В задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавництво Дніпро» до ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільному майні - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Херсонського апеляційного суду через Генічеський районний суд Херсонської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 27 вересня 2021 року.

Суддя Генічеського районного суду Ю. Г. Берлімова