Ухвала

04 жовтня 2021 року

м. Київ

справа № 203/4703/17

провадження № 61-15225ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 08 вересня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 серпня 2021 року в справі за позовом Акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «ОТП банк», третя особа - ОСОБА_1 , про визнання поруки припиненою,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року Публічне акціонерне товариство «ОТП банк», яке змінило назву на Акціонерне товариство «ОТП банк», звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором від 01 червня 2006 року № СМ-300/1706/2006, яка утворилася станом на 05 вересня 2017 року, в сумі 140 698,40 доларів США, з яких: 96 463,61 доларів США - заборгованість за тілом кредиту, 44 234,79 доларів США - заборгованість за процентами.

У лютому 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до АТ «ОТП банк», третя особа - ОСОБА_1 , про визнання поруки припиненою, в якому просила визнати припиненою поруку, яка виникла на підставі договору поруки від 30 грудня 2009 року № SR-300/1706/2006.

Рішенням Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 08 вересня 2020 року первісний позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором від 01 червня 2006 року № СM-300/1706/2006 в сумі 104 007,29 доларів США, що складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 96 463,61 доларів США та заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 7 543,68 доларів США. В задоволенні іншої частини позову АТ «ОТП Банк» відмовлено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ «ОТП Банк» 40 406,83 грн судового збору. Зустрічний позов задоволено. Визнано припиненою поруку за договором поруки від 30 грудня 2009 року № SR-300/1706/2006, укладеним між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_2 . Стягнуто з АТ «ОТП Банк» на користь ОСОБА_2 704,80 грн судового збору.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 11 серпня 20201 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 08 вересня 2020 року - без змін. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ «ОТП Банк» 60 610,25 грн судового збору.

08 вересня 2021 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 08 вересня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 серпня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині стягнення з нього на користь АТ «ОТП Банк» заборгованості за кредитним договором від 01 червня 2006 року № СM-300/1706/2006 в сумі 104 007,29 доларів США і передати справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

ОСОБА_1 заявив клопотання про відстрочення йому сплати судового збору за подання касаційної скарги, посилаючись на те, що судовий збір, який підлягає сплаті (80 813,66 грн) майже в чотири рази перевищує 5 відсотків розміру його річного доходу за 2020 рік (406 915,20 х 5 % = 20 345,76 грн). На підтвердження наведених обставин ОСОБА_1 надав копію податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за 2020 рік, згідно з якою загальна сума доходу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за вказаний період становить 406 915,20 грн.

Клопотання підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною першою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Спеціальним законом, який визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору, є Закон України «Про судовий збір».

Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

ОСОБА_1 є відповідачем за первісним позовом і третьою особою за зустрічним позовом.

Аналіз змісту статті 8 Закону України «Про судовий збір» дає підстави для висновку про те, що відповідачі у справі не є суб`єктами, на яких поширюється дія цієї правової норми, оскільки вона стосується лише позивачів.

Водночас відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За змістом цієї практики щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наведеній, зокрема у рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах «Гергел і Георгета Стоїческу проти Румунії», «Креуз проти Польщі», сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином, щоб завдати шкоди самій суті цього права. Судовий збір має бути розумним, таким, що з урахуванням фінансового положення заявника може бути ним сплачений. Великий розмір судових витрат, який не враховує фінансове положення заявників, може бути розглянутий як такий, що непропорційно обмежує право на доступ до правосуддя.

ЄСПЛ також вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року, пункт 59).

Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового стану (рішення ЄСПЛ «Kniat v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункт 44; рішення ЄСПЛ «Jedamski and Jedamska v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункти 63-64).

Враховуючи наведене, відповідач у справі може за певних обставин (дійсної неспроможності сплатити судовий збір, підтвердженої належними доказами) бути звільненим від сплати судового збору або його сплата може бути відстрочена чи розстрочена, розмір судового збору може бути зменшений судом. Тобто за вказаних обставин, з метою забезпечення права особи на судовий захист стаття 8 Закону України «Про судовий збір» може бути застосована за аналогією закону (частина дев`ята статті 10 ЦПК України) до іншої сторони спору.

Ставка судового збору, чинна на час подання касаційної скарги на рішення суду, встановлена статтею 4 Закону України «Про судовий збір» та визначена в розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, з урахуванням часткового задоволення первісного позову, у рішенні від 08 вересня 2020 року Кіровський районний суд міста Дніпропетровська зазначив, що із ОСОБА_1 на користь АТ «ОТП Банк» підлягає сплаті судовий збір в розмірі 40 406,83 грн.

Таким чином, розмір судового збору на подання касаційної скарги становить 80 813,66 грн (40 406,83 х 200 %).

Згідно з копією податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за 2020 рік загальна сума доходу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за 2020 рік становить 406 915,20 грн.

Доводи клопотання ОСОБА_1 , а також надана на підтвердження його доходу копія податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за 2020 рік дають підстави для висновку, що розмір судового збору, який підлягає сплаті за подання касаційної скарги (80 813,66 грн) перевищує 5 відсотків розміру його річного доходу, тому заявлене ним клопотання необхідно задовольнити та відстрочити йому сплату судового збору за подання касаційної скарги до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з абзацом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України передбачено, що судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: 1) справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою;3) судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; 4) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; 5) справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; 6) судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; 8) суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі. Підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або 2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або 3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або 4) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Касаційна скарга подана на підставі пунктів 1, 2, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.

На обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень ОСОБА_1 вказав, що суди попередніх інстанцій не врахували правових, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Також необхідно відступити від висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 403/1329/16 щодо правомірності невиконання АТ «ОТП Банк» умов кредитного договору в частині прийняття від ОСОБА_1 як позичальника грошових коштів у вигляді монет (пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України).

Посилання заявника на необхідність відступу від правової позиції Верховного Суду, викладеної у справі № 203/219/15, є безпідставним, так як вказана справа не переглядалася Верховним Судом.

Крім того, суди не дослідили зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389, пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України).

Касаційна скарга подана у встановлений законом строк, за формою та змістом відповідає вимогам статті 392 ЦПК України.

Згідно з частиною першою статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Оскільки наведені доводи касаційної скарги викликають необхідність їх перевірки, то слід відкрити касаційне провадження в цій справі та витребувати матеріали справи.

ОСОБА_1 також подав заяву про зупинення виконання рішення Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 08 вересня 2020 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 11 серпня 2021 року, посилаючись на те, що загальний розмір стягнутих з нього коштів є значним, а його доходу не вистачить для виконання рішення суду, тому банк може звернути стягнення на нерухоме майно, яке перебуває в іпотеці, шляхом продажу його третім особам, що призведе до порушення його прав у випадку скасування рішення суду.

28 вересня 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду пояснення до заяви про зупинення виконання судових рішень, в якій зазначив, що постановою державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Теслюк Г. П. від 16 вересня 2021 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 203/4703/17, виданого 09 вересня 2021 року Кіровським районним судом міста Дніпропетровська, про стягнення з нього на користь держави судового збору в розмірі 60 610,25 грн.

Заява не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до абзацу 2 частини восьмої статті 394 ЦПК України за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії.

Згідно з частиною першою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Клопотання про зупинення виконання судового рішення має бути мотивованим, містити достатні та обґрунтовані підстави для зупинення виконання судового рішення, підтверджені певними доказами, зокрема, у разі відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду має бути надано копію такої постанови. Вирішуючи питання про зупинення виконання судового рішення, суд касаційної інстанції враховує існування об`єктивної необхідності у цьому, зокрема у разі ймовірності утруднення повторного розгляду справи внаслідок можливого скасування судового рішення, забезпечення дотримання балансу інтересів сторін, запобігання порушенню прав осіб, які брали участь у справі та які не брали такої участі, але рішенням суду вирішено питання про їх права, свободи чи обов`язки.

Доводи заяви ОСОБА_1 не свідчать про необхідність зупинення виконання рішення Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 08 вересня 2020 року, оскільки вони є лише припущенням про ймовірність настання певних наслідків у майбутньому. До того ж в обґрунтування наведених у заяві обставин ОСОБА_1 не надав доказів вчинення дій, спрямованих на реалізацію оскаржуваного рішення суду першої інстанції щодо стягнення з нього на користь АТ КБ «ПриватБанк» 104 007,29 доларів США, зокрема доказів відкриття виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення, а відтак наразі не доведено реальність настання обставин, на які він посилається. Що стосується клопотання заявника в частині зупинення виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 11 серпня 2021 року, то воно не містить належного обґрунтування неможливості (фінансової неспроможності) виконання заявником вказаного судового рішення щодо сплати судового збору. Тобто заявником не доведено існування об`єктивної необхідності в такому зупиненні. Сама по собі незгода з оскаржуваними судовими рішеннями не є підставою для зупинення їх виконання на час перегляду справи в касаційному порядку.

Враховуючи, що заявником не наведено достатніх підстав, за яких суд касаційної інстанції може зупинити виконання судового рішення, та не надано доказів на їх підтвердження, в задоволенні заяви необхідно відмовити. У таких висновках визначальними є правила статей 12 та 13 ЦПК України.

Згідно з частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Керуючись статтями 136, 389, 392, 394, 395, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги задовольнити.

Відстрочити ОСОБА_1 сплату судового збору в розмірі 80 813 (вісімдесят тисяч вісімсот тринадцять) грн 66 коп. до ухвалення судового рішення у справі.

Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 08 вересня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 серпня 2021 року.

Витребувати з Кіровського районного суду міста Дніпропетровська цивільну справу № 203/4703/17 за позовом Акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «ОТП банк», третя особа - ОСОБА_1 , про визнання поруки припиненою.

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про зупинення виконання рішення Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 08 вересня 2020 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 11 серпня 2021 року.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 04 листопада 2021 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко