Провадження №2/521/1127/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2021 року місто Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Тополевої Ю.В.,

за участю секретаря: Черненко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до прокурора Одеської місцевої прокуратури № 3 прокуратури Одеської області Фесенко Анни Романівни, Кабінету Міністрів України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Територіального управління Державної судової адміністрації в Одеській області про визнання дій протиправними та відшкодування майнової та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси із позовом до Одеського апеляційного суду, прокурора Одеської місцевої прокуратури № 3 прокуратури Одеської області Фесенко Анни Романівни, Кабінету Міністрів України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Територіального управління Державної судової адміністрації в Одеській області, в якому просив стягнути з держави Україна в особі Кабінету Міністрів України та Одеського апеляційного суду 600000,00 грн. на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування заробітку та інших грошових доходів, які він втратив внаслідок незаконних дій суддів Одеського апеляційного суду при відмовленні у відкритті апеляційного провадження. Просив стягнути з прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 прокуратури Одеської області Фесенко А Р. на користь гр. ОСОБА_1 1000,00 грн. (одну тисячу) гривень у якості відшкодування моральної шкоди.

Позов обґрунтований такими обставинами. 11.10.2019 року прокурором Одеської місцевої прокуратури №3 Фесенко А.Р подано до Приморського районного суду міста Одеси клопотання про продовження строку тримання ОСОБА_1 під вартою в Одеському слідчому ізоляторі. Рішенням суду першої інстанції продовжено позивачу строк тримання під вартою. Захисником ОСОБА_1 подано до Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу на ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 11.10.2019 року у справі №522/13084/19. 28.10.2019 року Одеським апеляційним судом ухвалено рішення про відмову у відкритті провадження у справі №522/13084/19 за вказаною апеляційною скаргою. Не погоджуючись із вказаним рішенням Одеського апеляційного суду від 28.10.2019 року, позивач подав касаційну скаргу до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, в якій просив скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити справу на новий розгляд у суді апеляційної інстанції. 11.03.2020 року Верховним Судом прийнято постанову, якою задоволено касаційну скаргу ОСОБА_1 . У зв`язку із скасуванням Верховним Судом ухвали Одеського апеляційного суду від 28.10. 2019 року позивач вважає, що у нього виникло право на отримання відшкодування шкоди від держави внаслідок постановлення судом апеляційної інстанції незаконного рішення, і, як наслідок, втрату заробітку та інших грошових доходів, які позивач втратив внаслідок незаконних дій Одеського апеляційного суду при відмовленні у відкритті апеляційного провадження у розмірі 50 000,00 грн. за кожен місяць перебування позивача під вартою, починаючи з 28.10.2019 року по теперішній час. Крім того, позивач вважає, що внаслідок протиправних дій Одеського апеляційного суду йому завдано моральну шкоду, у зв`язку із перебуванням під вартою та погіршенням стану здоров`я, душевними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни у житті позивача: щоденні думки, переживання та спогади про наслідки події, страх можливого повторення подій, тривога, постійний фізичний біль, спричинений психологічною травмою, обмеженість в пересуванні і виконанню своїх планів та обов`язків. В подальшому, як зазначає позивач, він змушений буде проходити лікування та пройти довготривалу реабілітацію, що негативно вплине на працездатність та заробіток. Крім того, внаслідок утримання під вартою позивач постійно знаходиться в постійному емоційно-напруженому стані, так як у нього порушено звичний ритм життя. Зважаючи на відмову суду апеляційної інстанції у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою, позивач змушений додатково витрачати час та кошти для захисту своїх інтересів, а саме звернення за правничою допомогою до адвоката та звернення до суду. З урахуванням зазначеного, позивач оцінює завдану моральну шкоду у сумі 1000,00 грн.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 12 жовтня 2020 року у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Одеського апеляційного суду відмовлено, в іншій частині прийнято до розгляду та відкрито провадження за позовом ОСОБА_1

11.11.2020 року прокурором Фесенко А.Р. надано відзив на позовну заяву із запереченнями проти позову. В обґрунтування заперечень зазначено, що в цивільному судочинстві прокурор місцевої прокуратури не може виступати відповідачем за позовом сторони у кримінальному провадженні, крім того довіреності на представництво органу прокурату не можуть видавати керівники місцевих прокуратур через те, що не є юридичними особами.

01.12.2020 року до суду надійшов відзив на позов від представника Кабінету Міністрів України із запереченнями проти позову, які обґрунтовані тим, що Кабінет Міністрів України не є належним відповідачем у справі в зв`язку із тим, що шкода позивачу заподіяна рішенням судді, щодо якого, на думку представника відповідача, ОСОБА_1 повинен був звертатися із відповідною скаргою до Вищої ради правосуддя в порядку статті 107 Закону України «Про судоустрій та статус суддів». Крім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди, та доказів, які б свідчили про погіршення стану здоров`я позивача, тяжкість вимушених змін у його житті, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану.

09.12.2020 року представником позивача надано відповідь на відзив прокурора Фесенко А.Р., в якій зазначено, що на думку позивача, саме за діяльності прокурора Фесенко А.Р. постановлено Одеським апеляційним судом рішення від 28.10.2019 року, яке у подальшому скасовано Верховним Судом. При цьому, представник позивача зазначає, що прокурор Фесенко А.Р. є належним відповідачем, так як є припущення вважати, що ця особа є носієм спірного права або охоронюваного законом інтересу.

У підготовчому судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити. У відкрите судове засідання представник позивача не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи у його відсутність.

Прокурор Одеської місцевої прокуратури № 3 прокуратури Одеської області Фесенко Анни Романівни у відкрите судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи міститься лист Приморської окружної прокуратури міста Одеси про те, що ОСОБА_2 звільнена з посади прокурора Одеської місцевої прокуратури № 3 Одеської області.

Представник Кабінету Міністрів України в ході розгляду справи заперечував проти задоволення позову із підстав, викладених у відзиві на позов.

Представник третьої особи у відкрите судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи у відсутність до суду не подав.

Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають зважаючи на наступне.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи такі фактичні обставини.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 11.10.2019 року, постановленою під час підготовчого судового засідання в кримінальному провадженні № 0000298, внесеному до ЄРДР 04.02.2019 року, задоволено клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України. Обвинуваченому ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 08.12.2019 року.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28.10.2019 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 11.10.2019 року.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 11.03.2020 року касаційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Одеського апеляційного суду від 28 жовтня 2019 року скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилається на те, що ухвалою Одеського апеляційного суду від 28.10.2019 року його позбавлено права на захист та на оскарження неправомірного судового рішення, що є, на думку позивача, прямим порушенням норм Конституції України та Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. В зв`язку із скасуванням вказаної ухвали на думку позивача у нього виникло право на відшкодування шкоди від держави внаслідок постановлення судом апеляційної інстанції незаконного рішення.

У статтях 55, 56 Конституції України закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У статті 42 КПК України міститься широке коло прав, одним з яких є право вимагати відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, в порядку, визначеному законом, а також відновлення репутації, якщо підозра, обвинувачення не підтвердилися.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункти 8, 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме - у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Частиною 2 статті 1176 ЦК України передбачено, що право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 7 ст. 1176 ЦК України порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» регламентовано, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, в тому числі, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян . При цьому, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Стаття 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» регламентує право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, у випадках, в тому числі, встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів. Право на відшкодування шкоди, завданої оперативно-розшуковими заходами, виникає у випадках, передбачених пунктом 1-1 частини першої цієї статті, або за умови, що протягом шести місяців після проведення таких заходів не було розпочате кримінальне провадження за результатами цих заходів.

Відповідно до Статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються):

1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій;

2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт;

3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином;

4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги;

5) моральна шкода.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). 3. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом.

Згідно із вимогами статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Отже, визначальним у вирішенні спору є доведення усіх складових деліктної відповідальності, на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачу посадовою особою прокуратури та суду майнової та моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд, враховуючи вказані норми матеріального права, вважає, що позовні вимоги до задоволення не підлягають у зв`язку з їх недоведеністю, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної йому шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідачів.

Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

При цьому, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної або матеріальної шкоди.

Звертаючись до суду із цим позовом, позивач не довів належними і допустимими доказами факт завдання йому майнової та моральної шкоди внаслідок скасування Верховним Судом ухвали Одеського апеляційного суду від 28.10.2019 року, причинний зв`язок між діями органу прокуратури та суду, та настанням тих негативних наслідків, на які він посилався.

Права ОСОБА_1 у зв`язку із відмовою Одеського апеляційного суду у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою захисника позивача, були відновлені постановою Верховного Суду від 11 березня 2020 року, що є достатньою сатисфакцією із урахуванням обставин цієї справи.

Відмовляючи в позові, суд звертає увагу також на те, що держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України). Державу представляють відповідні органи державної влади в межах їх компетенції через свого представника (частина четверта статті 58 ЦПК України).

У цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Таким чином, представляти інтереси держави у справі, яка розглядається, не повинен ані Кабінет Міністрів України, ані прокурор Фесенко А.Р.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Керуючись ст. ст. 55, 56 Конституції України, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ст. ст. 15, 16, 22, 23, 1176 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 81, 89, 141, 258-259, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , до прокурора Одеської місцевої прокуратури № 3 прокуратури Одеської області Фесенко Анни Романівни, 65009, м. Одеса, вул. Черняховського, 6, Кабінету Міністрів України, 01008, м. Київ, вул. Грушевського, 12/2, код ЄДРПОУ 00031101, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Територіального управління Державної судової адміністрації в Одеській області, 65005, м. Одеса, вул. Бабеля, 2, код ЄДРПОУ 26302945 про визнання дій протиправними та відшкодування майнової та моральної шкоди залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 11 жовтня 2021 року.

Суддя: Ю.В. Тополева

30.09.21