КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 756/4927/15-ц

провадження №22-ц/824/9542/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду

цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Нежури В.А.,
за участю секретаря судового засідання Потапьонок К.В.,
учасники справи: представник позивача ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 04 серпня 2020 року /суддя Луценко О.М./

у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання договорів купівлі-продажу недійсними

та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковальчук Сергій Павлович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бойко Олена Вікторівна про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , звернулися до суду з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання договорів купівлі-продажу недійсними.

Просили встановити факт нікчемності укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 12.03.2008 р. договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який не був посвідчений приватним нотаріусом КМНО Бойко О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1611 від 12.03.2008р.;

визнати недійсним договір купівлі-продажу № 612 від 07.07.2015р., квартири АДРЕСА_1 укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , посвідчений приватним нотаріусом Гончар Т.В., як такий, що укладений на підставі нікчемності правочину;

визнати недійсним договір купівлі-продажу № 5138 від 04.07.2016р., квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Ковальчуком С.П., як такий, що укладений на підставі правочину визнаного недійсним та стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір.

ОСОБА_7 звернулась з зустрічним позовом в якому просила визнати право власності на квартиру АДРЕСА_1 за нею як добросовісним набувачем спірної квартири.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 04 серпня 2020 року у задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено. /т. 3 а.с. 172-180/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернулась з ідентичними апеляційними скаргами, поданими через суд першої інстанції за №35902/21 та безпосередньо до апеляційного суду за №58488, які апеляційний суд розглядає та вважає однією апеляційною скаргою.

В апеляційній скарзі просила рішення суду скасувати, задовольнивши позовні вимоги.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилалась на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що спірна квартира вибула з володіння батька позивача - ОСОБА_8 , без його волі, згоди та вчинення необхідних на це дій, в результаті шахрайських дій, оригінали правовстановлюючих документів викрадені. Судом першої інстанції не надано належної оцінки листу №124 від 19.12.2019 р., наданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко О.В. про те, що договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 від 12.03.2008 р. за реєстровим номером 1611, нею не посвідчувався.

ОСОБА_7 звернулась з відзивом на апеляційну скаргу, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність її доводів. Вказувала, що вона придбала спірну квартиру на законних підставах, без порушень вимог чинного законодавства, є добросовісним набувачем. Наголошувала, що витребувати із чужого незаконного володіння може лише власник майна, якими позивачі не являються.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення скасуванню з частковим задоволення позову, на підставі наступного.

Судом встановлено, що відповідно до інформаційної довідки №69545 від 25.07.2014 р., наданої Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, квартира АДРЕСА_1 належала на праві власності ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 26.12.1996 р. Державним комунальним управлінням житлового господарства мінського району м. Києва ( розпорядження № 689) (а.с.57том.3).

09.02.2007 р. ОСОБА_8 склав заповіт на все майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося на ім`я ОСОБА_2 , посвідчений нотаріусом Одинадцятої Київської нотаріальної контори Борисовою С.О. та зареєстрованого в реєстрі за № 6-341( а.с.51 том 3).

ІНФОРМАЦІЯ_1 батько позивачів - ОСОБА_8 помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть від 23.06.2014 року Серія НОМЕР_1 (а.с. 39 том3).

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а саме отримання Свідоцтва право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 . Позивач ОСОБА_4 також звернувся до Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Як стало відомо позивачам, 12.03.2008 р. було укладено договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко О.В. та зареєстрованого в реєстрі № 1611( а.с.34 том1).

Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.07.2014р. ОСОБА_5 набув права власності на спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу від 12.03.2008 р. ( а.с.35 том.1)

Згідно листа № 124 від 19.12.2019 р. наданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко О.В. вбачається, що договір купівлі-продажу квартири за адресою АДРЕСА_2 укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 12.03.2008 року за реєстровим номером 1611 нею не посвідчувався( а.с.71 том 3).

Згідно довідки № 170 від 16.03.2015 р., виданої КП «Житлосервіс Куренівка» Оболонського району м. Києва, вбачається, що власником квартири АДРЕСА_1 , являється ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу. На даний час в квартирі ніхто не зареєстрований( а.с.33 том.1).

В подальшому був вчинений інший правочин, а саме укладено договір-купівлі продажу квартири АДРЕСА_1 від 07.07.2015р., згідно якого ОСОБА_9 передала у власність, а ОСОБА_6 прийняла у власність спірну квартиру. Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гончар Т.В. та зареєстрований в реєстрі за № 612( а.с.86-87 том3). Даним договором встановлено, що квартира АДРЕСА_1 , належить продавцю на праві особистої приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київської міського нотаріального округу Скринником С.М. 12.08.2014року за реєстровим № 1172.

Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 07.07.2015 року спірна квартира належить ОСОБА_6 , підставою виникнення права власності зазначено: договір купівлі-продажу, серія та номер: 612, посвідчений 07.07.2015 року приватним нотаріусом КМНО Гончар Т.В. (а.с. 90 том 3).

В подальшому був вчинений інший правочин, а саме укладений договір купівлі-продажу, згідно якого спірна квартира була відчужена ОСОБА_6 , яка згодом уклала договір купілі-продажу від 04.07.2016р. згідно якого спірна квартира була відчужена ОСОБА_7 . Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом КМНО Ковальчуком С.П., за реєстровим № 5138.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, як первісних так і зустрічних, суд першої інстанції керувався нормами ст. 655 ЦК України, про те, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Позивачі за первісним позовом у судовому засіданні, стверджували, що померлий ОСОБА_8 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 12.03.2008р., який був укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 не укладав та не підписував, тому є підстави визнати даний договір як нікчемний правочин.

Водночас, клопотання про проведення почеркознавчої експертизи з метою з`ясування дійсних обставин справи на підтвердження позовних вимог, не заявлялось.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Стаття 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Разом з тим, положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Суд першої інстанції дійшов висновків, що позивачами не викладено обставин та підстав, а також не надано доказів нікчемності та/або недійсності договору купівлі-продажу спірної квартири, укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 ,12.03.2008р., на підставі якого було укладено оспорюваний правочин.

Судом під час розгляду справи доказів вказаного не здобуто. Позивачем не наведено обставин та не надано доказів не відповідності договору вимогам ст. 203 ЦК України, або існування обставин, визначених ст. 215-236 ЦК України, не надано доказів на підтвердження того, що спірна квартира вибула з права власності не з волі померлого, а саме доказів відсутності волевиявлення позивача при укладанні договору від 12.03.2008 р., тощо.

У зв`язку із наведеним, не підлягали і задоволенню і похідні позовні вимоги про визнання недійсним подальших договорів купівлі-продажу спірної квартири.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним, відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, відповідно до ст. 202 ЦК України.

Згідно листа № 124 від 19.12.2019 р. наданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко О.В. вбачається, що договір купівлі-продажу квартири за адресою АДРЕСА_2 укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 12.03.2008 року за реєстровим номером 1611 нею не посвідчувався ( а.с. 71 том 3).

Відповідно до частини 2 статті 215 ЦК України нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлено законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду. Нікчемний правочин не змінює та не припиняє цивільних прав й обов`язків. У разі якщо виник спір щодо правових наслідків, викликаних недійсним правочином, суд, перевіривши всі факти, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

У постанові ВС у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27.01.2020 р. у справі № 761/26815/17 зроблено висновок, що нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (ч. 2 ст. 215 ЦК). До них, зокрема, відносяться договори вчинені: з порушенням вимог про нотаріальне посвідчення правочину (ст. 220).

Крім того, якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Таким чином, зважаючи на встановлені обставини справи, апеляційний суд констатує факт нікчемності укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 12.03.2008 р. договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який не був посвідчений приватним нотаріусом КМНО Бойко О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1611 від 12.03.2008р.

Водночас, апеляційний суд вказує на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі N 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі N 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі N 569/17272/15-ц.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належала на праві власності ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 26.12.1996 р. Державним комунальним управлінням житлового господарства мінського району м. Києва ( розпорядження № 689) (а.с.57том.3).

09.02.2007 р. ОСОБА_8 склав заповіт на все майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося на ім`я ОСОБА_2 , посвідчений нотаріусом Одинадцятої Київської нотаріальної контори Борисовою С.О. та зареєстрованого в реєстрі за № 6-341( а.с.51 том 3).

ІНФОРМАЦІЯ_1 батько позивачів - ОСОБА_8 помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть від 23.06.2014 року Серія НОМЕР_1 (а.с. 39 том3).

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а саме отримання Свідоцтва право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 . Позивач ОСОБА_4 також звернувся до Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Судом також встановлено, що між позивачами ОСОБА_4 та ОСОБА_2 існував спір про визнання заповіту недійсним.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 27.01.2015 р. /справа №756/10574/14-ц/ затверджено мирову угоду за якою ОСОБА_2 , після прийняття спадщини, зобов`язалася передати у власність ОСОБА_4 40% успадкованого майна, або сплатити 40% його ринкової вартості. /т. 1 а.с. 30-31/

Таким чином, позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_2 не є титульними власниками спірної квартири, водночас, у зв`язку зі оформленням власності за ОСОБА_7 за недійсним договором, не можуть оформити право власності на спадкове майно.

Ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Таким чином, апеляційний суд, з огляду на встановлені обставини справи, відсутність волі спадкодавця ОСОБА_8 на укладення першого договору купівлі-продажу з ОСОБА_5 , відсутність реальних наслідків угод, зважаючи на нікчемність першого правочину, вважає вірним визнати недійсним договір купівлі-продажу № 5138 від 04.07.2016 р., укладений стосовно спірної квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Ковальчуком Сергієм Павловичем.

Доводи відзиву ОСОБА_7 на апеляційну скаргу, щодо неможливості витребування майна від добросовісного набувача, апеляційним судом відхиляються з огляду на те, що позивачі не є власниками майна і не ставлять питання про його витребування, оскільки померлий ОСОБА_8 , незважаючи на укладені договори, продовжував жити у спірній квартирі, а самі договори не реєструвалися у реєстрі, тобто укладені правочини не були направлені на реальне настання наслідків, а саме майно вибуло з володіння власника незаконним шляхом.

Доводи відзиву щодо пропуску строку на апеляційне оскарження, апеляційним судом також відхиляються з огляду на те, що обставини пропуску строку були предметом розгляду при відкритті провадження у справі, строк на апеляційне оскарження поновлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права.

Відмова у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7 не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

Керуючись ст.ст. 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 04 серпня 2020 року - задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 04 серпня 2020 року - скасувати в частині вирішення вимог первісного позову ОСОБА_2 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання договорів купівлі-продажу недійсними.

Позов ОСОБА_2 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання договорів купівлі-продажу недійсними - задовольнити частково.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу № 5138 від 04.07.2016 р., укладений стосовно спірної квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Ковальчуком Сергієм Павловичем.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: