ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7404/21 Справа № 216/4081/20 Суддя у 1-й інстанції - Сидорак В. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання - Кислиця І.В.

сторони справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

відповідач:Територіальна громада м.Кривий Ріг в особі: виконкому Центрально-Міської районної у місті ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні,в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника Слісаренка Олега Алімовича , який діє від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1 на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 квітня 2021 року, ухвалене суддею Сидораком В.В. у м.Кривому Розі Дніпропетровської області, (відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні),-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року представник позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвокат Бондаренко О.В. звернувся до суду з позовом до відповідача Територіальної громади м.Кривий Ріг в особі: виконкому Центрально-Міської районної у місті ради, третя особа ОСОБА_4 про встановлення факту, що має юридичне значення, визначення часток у праві спільної сумісної власності та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позову зазначив, що 13 грудня 2005 року ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 видано Свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 на квартиру АДРЕСА_1 .

При оформлені Свідоцтва про право власності на житло відповідальною особою була допущена помилка в написанні ім`я та по-батькові двох співвласників квартири, зазначивши " ОСОБА_6 " та " ОСОБА_2 ", замість вірних " ОСОБА_1 " та " ОСОБА_2 ".

На даний момент внести виправлення до вказаного свідоцтва на право власності на житло не має можливості.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після його смерті відкрилася спадщина на належну йому за життя частку квартири АДРЕСА_1 .

За життя ОСОБА_5 заповіт не складав. ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги за законом як дочка померлого, інших спадкоємців першої черги не має.

За життя ОСОБА_5 частки співвласників у праві спільної сумісної власності на квартиру не були виділені, між ними не було жодних домовленостей з приводу зміни рівності часток у праві спільної сумісної власності, також принцип рівності часток не був змінений законом чи рішенням суду, тому частки кожного співвласника є рівними і кожному належить по 1/4 частці квартири.

При зверненні до нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право власності на спадщину після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що є розбіжності в написанні ім`я спадкоємця в паспорті та у правовстанавлючому документі на квартиру. Крім того, правовстанавлюючий документ не пройшов державну реєстрацію в державних органах реєстрації нерухомого майна, у зв`язку з чим нотаріус оформити спадщину у нотаріальній конторі не має можливості.

Розпорядження про передачу квартири у власність було прийнято 28.12.2004 року, а Свідоцтво про право власності на житло видано 13.12.2005 року.

Представник позивачів просив суд встановити факт належності ОСОБА_6 та ОСОБА_2 свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 13.12.2005 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради на ім`я ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 ; визнати за кожним співвласником по 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину нерухомого майна, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається з трикімнатної квартири, загальною площею 65,2 кв.м., житловою площею 38,7 кв.м. в порядку спадкування за законом після ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 квітня 2021 року позовні вимоги представника позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвоката Бондаренка Олексія Володимировича до Територіальної громади м.Кривий Ріг в особі: виконкому Центрально-Міської районної у місті ради, третя особа ОСОБА_4 , про встановлення факту, що має юридичне значення, визначення часток у праві спільної сумісної власності та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом задоволені частково.

Встановлено факт належності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 13 грудня 2005 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради на ім`я ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 .

В іншій частині позову відмовлено.

Представник Слісаренко О.А. , який діє від імені та в інтересах позивача ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність судового рішення, ухваленого з порушенням норм матеріального і процесуального права, ставить питання про його скасування, в частині незадоволених судом позовних вимог з ухваленням нового рішення, яким у повному обсязі задовольнити заявлені позивачами позовні вимоги.

При цьому, скаржник зазначає, що судом при ухваленні рішення не було враховано той факт, що Свідоцтво про право власності на житло було видано 13 грудня 2005 року, вже після смерті одного зі співвласників - ОСОБА_5 , який помер у квітні 2005 року, тому останній не міг звернутися із заявою до БТІ про реєстрацію за ним права власності на нерухоме майно у вигляді квартири.

Представник позивача вказує, що суд першої інстанції не звернув уваги на ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якою визначено, що зокрема і нотаріус є державним реєстратором, який у випадку можливості здійснити реєстрацію права власності за заявою спадкоємця, здійснив би вищевказані дії без винесення постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії в цій частині.

Скаржник вважає, що суд при ухваленні рішення використав норми матеріального права, які не підлягали застосуванню, не дослідив усі докази у їх сукупності, надані позивачем ОСОБА_6 , що призвело до ухвалення необґрунтованого судового рішення.

Окрім того, представник позивача наголошує на тому, що без визначення часток співвласників у праві спільної сумісної власності, позбавить суд можливості визначити частку, яка належала спадкодавцеві на день його смерті, що в свою чергу призведе до порушення прав позивача ОСОБА_6 на ефективний засіб правового захисту її спадкових прав.

Наголошує на тому, що право власності на приватизовану квартиру у спадкодавця ОСОБА_5 виникло 28.12.2004 року з моменту видачі розпорядження про передачу квартири у спільну сумісну власність, тобто ще до його смерті, на що суд не звернув уваги, не взяв до уваги всі фактори та чинники, постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, не встановив дату набуття спадкодавцем права власності на частину квартири, не співставив дату видачі правовстановлюючого документу на нерухоме майно та дату смерті спадкодавця, не врахував позицію відповідача, третьої особи та невірно застосував норми матеріального права, необґрунтовано відмовивши позивачу ОСОБА_6 у задоволенні частини її позовних вимог.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

05.10.2021 року на електронну адресу суду апеляційної інстанції надійшло клопотання відповідача Виконкому Центрально-міської районної у місті ради про проведення апеляційного розгляду справи, призначеного на 06.10.2021 на 11.20 год. за відсутності представника відповідача та ухвалити законне рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку представника позивача ОСОБА_6 - адвоката Слісаренка О.А., який у повному обсязі підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги, просив їх задовольнити з викладених у скарзі підстав, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги і відзиву на неї, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, в частині зміни мотивів відмови у незадоволених судом позовних вимог, з огляду на таке.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 отримали на праві спільної сумісної власності житло шляхом приватизації - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло № НОМЕР_1 , виданого на підставі розпорядження №386 від 28 грудня 2004 року.

При внесенні даних до правовстановлюючого документу про власників, була допущена помилка в імені та по-батькові позивачів, замість " ОСОБА_1 " зазначено " ОСОБА_6 ", замість " ОСОБА_2 " зазначено " ОСОБА_2 ". Зазначені помилки одразу не були виявлені.

З матеріалів справи вбачається, що згідно паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 по-батькові позивача вказане як " ОСОБА_7 ", а Свідоцтво про право власності на житло видано на ім`я « ОСОБА_2 » та членів його сім`ї ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 (а.с.15, 19) .

Згідно перекладу паспорта громадянина Російської Федерації серії НОМЕР_3 , виданого ГУ МВС Росії Московській області, зробленого перекладачем Курач Юлією Петрівною ім`я позивача ОСОБА_1 зазначене " ОСОБА_1 " через літеру "і" (а.с. 10-11).

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьки зазначені мовою оригіналу " ОСОБА_10 " та " ОСОБА_2 " (а.с. 13).

Згідно довідки про укладання шлюбу №297, виданої Хімкінським відділом РАЦС Головного управління РАЦМ Московської області, відповідно до якої мовою оригіналу 02 листопада 2002 року " ОСОБА_11 " уклав шлюб з " ОСОБА_12 ", ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянкою України. Після укладення шлюбу ОСОБА_12 надано прізвище " ОСОБА_13 " (а.с. 14).

Згідно довідки про укладення шлюбу №707, виданої Відділом РАЦС Красноглинського району міського округу Самара управління РАЦС Самарської області 07 березня 1969 року мовою оригіналу " ОСОБА_10 ", ІНФОРМАЦІЯ_3 уклав шлюб з " ОСОБА_14 ", ІНФОРМАЦІЯ_4 . Після укладення шлюбу " ОСОБА_14 " надано прізвище " ОСОБА_15 " (а.с. 17).

Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого Центрально-Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, серія НОМЕР_4 , актовий запис 621, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 22).

Спадкоємцем за законом першої черги є донька померлого ОСОБА_5 - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина: квартира АДРЕСА_1 .

Постановою державного нотаріуса Першої Криворізької державної нотаріальної контори Шабліян Є.М. від 13.06.2020 року, ОСОБА_6 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , оскільки із документів, наданих для оформлення спадщини вбачається, що не були виділені частки між співвласниками та не була проведена реєстрація зазначеного майна в зв`язку з чим не має можливості видати свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно. Окрім цього, в документах наданих спадкоємцем для підтвердження родинних стосунків існують розбіжності в написанні імені ОСОБА_1 . В свідоцтві про право власності на житло НОМЕР_1 , виданого Органом приватизації Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської Ради 13 грудня 2005 року згідно з розпорядженням від 28 грудня 2004 року за №Ц 386 ім`я зазначене співвласника " ОСОБА_6 " через літеру "е". Згідно перекладу паспорта громадянина Російської Федерації серії НОМЕР_3 , виданого ГУ МВС Росії Московській області, зробленого перекладачем Курач Юлією Петрівною ім`я позивача ОСОБА_1 зазначене " ОСОБА_1 " через літеру "і" та рекомендовано звернутися до суду для вирішення питання про визначення права власності на спадкове майно (а.с. 23).

Відповідно до довідки, виданої КП ДОР "Криворізьке бюро технічної інвентаризації" №168654 від 01.03.2019 року, щодо надання інформації відносно реєстрації права власності на частку квартири на ім`я померлого ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі Свідоцтва на житло № НОМЕР_1 виданого 13.12.2005 р. Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради, згідно розпорядження №Ц386 від 28.12.2004р., зазначено, в КП ДОР "Криворізьке БТІ" згідно архівної справи станом на 31.12.2012 року, вищезазначений документ не зареєстровано (а.с. 24).

Відповідно до технічного паспорту, виготовленого станом на 13.03.2019 року, вищевказана квартира складається з 3-х кімнат житловою площею 38,7 кв.м., у тому числі перша кімната 16,9 кв.м., друга кімната 9,3 кв.м., третя кімната 12,5 кв.м., кухні, площею 8,7 кв.м., коридору площею 9,30 кв.м., шафи площею 0,6 кв.м. та 0,3 кв.м., а всього загальна площа квартири складає 65,2 кв.м. (а.с. 20 -21).

Згідно довідки з відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб виконкому Центрально-Міської районної у місті ради від 01.03.2019 року за адресою: АДРЕСА_1 на день смерті ОСОБА_5 , разом з ним були зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (а.с. 52).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог в частині встановлення факту належності правовстановлюючого документу - свідоцтва про право власності на житло, виходив з того, що встановлення цього факту має для позивачів юридичне значення, оскільки унеможливлює оформлення спадкових прав.

Відмовляючи позивачам в задоволенні їх позовних вимог щодо визначення часток та визнання права власності на частку померлого за позивачем ОСОБА_6 , суд першої інстанції виходив з того, що право власності на квартиру не оспорюється іншою особою та документи, які підтверджують право власності на житло, не втрачалися. Проте право власності на квартиру, яка була приватизована співвласниками, не було оформлено до кінця у встановленому законом порядку відповідно до вимог Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", який діяв до 31 грудня 2012 року шляхом звернення до органів БТІ чи з 01.01.2013 року шляхом звернення до державного реєстратора прав на нерухоме майно, тому відсутні підстави для задоволення позову у цій частині.

Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції і частково погоджується з доводами представника позивача Слісаренка О.А. , викладеними у скарзі, з огляду на таке.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

За приписами ст.321 ЦК України право власності є непорушним.

Визнання права та зміна правовідношення є встановленими ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів.

Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 отримали на праві спільної сумісної власності житло шляхом приватизації - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджено Свідоцтвом про право власності на житло № НОМЕР_1 від 13 грудня 2005,яке було видане на підставі розпорядження Ц №386 від 28 грудня 2004 року (а.с.19).

Окрім того, матеріалами справи встановлено, що член сім`ї ОСОБА_5 , який брав участь у приватизації квартири помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто до дня видачі Свідоцтва про право власності на житло, оскільки воно було видано співвласникам 13 грудня 2005 року.

Таким чином, оскільки співвласник ОСОБА_5 помер до дня видачі Свідоцтва про право власності на житло він не міг звернутися до органів БТІ із заявою про реєстрацію за ним права власності на нерухоме майно у вигляді квартири.

З постанови нотаріуса Першої криворізької державної нотаріальної контори Шабліян Є.М. від 13 червня 2020 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що нотаріус відмовив вчинити нотаріальну дію у зв`язку з тим, що є розбіжності в написанні імені спадкоємиці в паспорті та правовстановлюючому документі на квартиру; не виділені частки між співвласниками; правовстановлюючий документ на квартиру не пройшов державну реєстрацію в державних органах реєстрації нерухомого майна, що позбавляє нотаріуса можливості оформити спадщину ОСОБА_6 в нотаріальній конторі (а.с.23).

Нормами статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства).

Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення.

Таким чином, оскільки матеріалами справи підтверджено, що розпорядження органу приватизації про те, що спірна квартира АДРЕСА_3 дійсно належить на праві приватної спільної сумісної власності: уповноваженому власнику квартири: ОСОБА_2 , членам його сім`ї: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 було прийнято 28 грудня 2004 року, відповідно з цього часу у всіх співвласників виникло право власності на приватизовану квартиру, отже право власності у спадкодавця ОСОБА_5 виникло з 28 грудня 2004 року, з моменту видачі розпорядження про передачу квартири у спільну сумісну власність, однак, зважаючи на те, що на час видачі Свідоцтва про право власності на квартиру ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_5 помер, інші співвласники, позивачі по справі не мали можливості у встановленому законом порядку зареєструвати право власності на приватизовану квартиру в БТІ.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державним реєстратором є зокрема нотаріус.

Згідно ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі:свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката (п.5).

Позивач ОСОБА_6 , звертаючись до суду з позовом, окрім встановлення факту належності їй Свідоцтва про право власності на житло, також просила визнати за кожним зі співвласників по ј ч. квартири та визнати за нею право власності на ј ч. квартири в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , посилаючись на те, що їй було відмовлено нотаріусом у вчиненні нотаріальної дії, зокрема через те, що Свідоцтво про право власності на житло не пройшло державну реєстрацію в державних органах реєстрації нерухомого майна.

Суд першої інстанції не знайшов підстав для задоволення позову в частині вимог позивачів щодо визначення часток співвласників і у цій частині колегія суддів погоджується з висновка суду першої інстанції, з огляду на таке.

У постанові Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам у п.12 роз`яснено, що за загальними правилами частини другої статті 372 ЦК при поділі майна, що є у спільній сумісній власності, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

У разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК) Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця.

Відповідно до ч.2 ст.370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

За змістом ч.2 ст.372 ЦУ України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Отже, нормами Закону визначено, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, спору між співвласниками у цій частині не має тому визначення за кожним зі співвласників належної кожному з них рівної частки у спільній сумісній власності не потрібно.

Проте, колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції про відсутність законних підстав для визнання за позивачем ОСОБА_6 права власності на частку квартири померлого батька ОСОБА_5 , оскільки судом першої інстанції не було взято до уваги постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в якій нотаріус чітко зазначив підстави відмови, не встановлена дата набуття спадкодавцем права власності на частину квартиру (28.12.2004), не врахована дата видачі Свідоцтва на право приватної сумісної власності (13.12.2005) та дата смерті спадкодавця ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), що призвело до ухвалення незаконного судового рішення у цій частині.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 про визнання за нею права власності на ј частину нерухомого майна, трикімнатної квартири, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення про задоволення цих позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Слісаренка Олега Алімовича задовольнити частково.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 квітня 2021 року в частині відмови у визначенні, що ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 належить, а ОСОБА_5 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 за життя належало, кожному по ј частині квартири АДРЕСА_1 та визнанні за ОСОБА_1 право власності на ј частину нерухомого майна, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається з трикімнатної квартири, загальною площею 65,2 кв.м., житловою площею 38,7 кв.м. в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 скасувати, ухвалити у цій частині нове рішення про часткове задоволення цих позовних вимог.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ј частину нерухомого майна, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається з трикімнатної квартири, загальною площею 65,2 кв.м., житловою площею 38,7 кв.м. в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В решті цих позовних вимог відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 11 жовтня 2021 року.

Головуючий:

Судді: