ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8915/21 Справа № 203/4313/20 Суддя у 1-й інстанції - Католікян М. О. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О ВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2021 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

за участю секретаря Піменової М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Малкова Марія Вікторівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

26 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Вердикт Капітал», треті особи приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Малкова М.В., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що 21.08.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. було вчинено виконавчий напис про стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором. На підставі вчиненого виконавчого напису було відкрите виконавче провадження. Усупереч закону виконавчий напис було вчинено на підставі правочину, який не був нотаріального посвідчений. Крім того, нотаріус не переконався у тому, що строк, за який відбувалося стягнення не перевищує загальний строк позовної давності, а заборгованість не є спірною. Викладені обставини стали причиною звернення позивача до суду з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (а.с. 1 5).

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2021 року позов ОСОБА_1 до ТОВ «Вердикт Капітал», треті особи приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Малкова М.В., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 21 серпня 2020 року, зареєстрований у реєстрі за №19498, учинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. Стягнуто з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 компенсацію судових витрат у сумі 1681,60 гривень (а.с.182-184).

08 липня 2021 року представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду з клопотанням про відшкодування позивачеві витрат на професійну правничу допомогу (а.с.186).

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2021 року клопотання ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Вердикт Капітал», треті особи приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Малкова М.В., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, залишено без задоволення (а.с.207).

Не погодившись із ухвалою суду, ОСОБА_1 , звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив скасувати ухвалу та направити справу для подальшого винесення додаткового рішення (а.с.215-216).

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про ухвалення додаткового рішення суду, суд першої інстанції виходив із того, що на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу та їх розміру представник позивача додав до клопотання копії додаткової угоди до договору про надання правової допомоги від 24.11.2020, а також квитанцій, датованих періодом від 27.11.2020 по 30.12.2020. При цьому жодних доводів, які б свідчили про поважність причин ненадання вказаних доказів протягом розгляду справи клопотання не містить.

Проте погодитися з таким висновком суду, колегія суддів не може.

Згідно ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу, з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Верховний Суд у постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Представник відповідача подав клопотання про зменшення витрат на правову допомогу (а.с.86-93). Обґрунтовуючи вказане клопотання, відповідач посилався на неподання позивачем доказів про оплату вказаних послуг.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268, від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§ 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§§ 34-36), від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§ 95).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 вказав попередній орієнтований розрахунок судових витрат на правничу допомогу в розмірі 6000 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, правничу допомогу у справі позивачу ОСОБА_1 надавав адвокат Макаренко О.А. на підставі договору від 24.11.2020 року (а.с.22,23,54,55,187-188).

До заяви про ухвалення додаткового рішення адвокатом Макаренко О.А. додані наступні документи: Договір про надання правової допомоги від 24.11.2020, додаткова угода до договору про надання правничої допомоги б/н від 30.11.2020, акт здачі-приймання робіт (надання юридичних послуг) від 06.07.2021, квитанції про оплату гонорару в розмірі 6500 грн. (а.с.187-191).

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц.

Позивач зазначав про орієнтований розрахунок судових витрат та подав клопотання про розподіл таких витрат у передбачені законом строки.

У свою чергу судом першої інстанції не враховано пункт 1 частини другої статті 137 та частину восьму статті 141 ЦПК України, зокрема те, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

З огляду на те, що судом першої інстанції було порушено порядок вирішення питання щодо ухвалення додаткового судового рішення, з приводу вирішення питання про судові витрати, тому відповідно до ч. 4 ст. 379 ЦПК України ухвалу суду першої інстанції необхідно скасувати.

Відповідно до ч.3 ст.270 ЦПК України додаткове рішення ухвалюється в тому самому складі, що ухвалив рішення. Відтак, заява адвоката Макаренка О.А. про ухвалення додаткового судового рішення щодо вирішення питання про судові витрати підлягає направленню на новий розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 259, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2021 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду питання про ухвалення додаткового рішення до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді: