П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 жовтня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Верланова С.М.,

за участю секретаря Гасюк В.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 13 квітня 2021 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з позовом та просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором кредиту № 10-29/2979 від 08 лютого 2008 року (додаткова угода № 1 від 10 квітня 2007 року) у сумі 70 301,22 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ (23,0152) на 03 листопада 2015 року становить 1 617 997 грн. 81 коп., з них: сума заборгованості за кредитом - 54 705,19 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 1 259 051 грн. 82 коп.; сума заборгованості за відсотками - 11 827,11 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 272 203 грн. 47 коп.; розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту - 489,25 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 11 260 грн. 13 коп.; розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків - 3 279,67 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 75 482 грн. 39 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08 лютого 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту № 10-29/2979. 10 квітня 2007 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 1. Згідно з п. 1.1. кредитного договору кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 69 342 доларів США. Позичальник взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконав, грошові кошти в рахунок погашення заборгованості по кредиту та відсотках не сплатив, чим грубо порушив умови кредитного договору. 05 жовтня 2015 року позивачем була направлена вимога про усунення порушень зобов`язань на адресу відповідача. Однак, з незрозумілих причин у встановлений термін заборгованість за кредитом відповідачем погашена не була. Через невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором кредиту та додатковою угодою до нього утворилася заборгованість на загальну суму 70 301,22 доларів США.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 13 квітня 2021 року у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ «Альфа-Банк» просить скасувати рішення суду першої інстанції через невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що суду були надані витребувані докази, які встановлюють наявну заборгованість за кредитними зобов`язаннями і які відображають порядок нарахування відсотків і штрафних санкцій, однак, суд першої інстанції не врахував ці докази. Належними доказами у справі є виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». При розгляді справи суд першої інстанції не дослідив докази у їх сукупності. Договорами, що були укладені між сторонами, чітко встановлено, що кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту є 08 лютого 2032 року. Договором також встановлено, що він набирає чинності з дати його укладання та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що при зверненні до суду з позовом позивач не надав первинних документів в якості доказів на обґрунтування позовних вимог, однак, у наявності повинен був мати такі. На думку відповідача позивач зловживає своїми процесуальними правами. В апеляційній скарзі відсутні обґрунтування щодо суті порушеного судом процесуального та матеріального права. Заява про видачу готівки не є первинним документом, не підтверджує фактичне прийняття та проведення банком готівки, не є підтвердженням отримання коштів відповідачем або перерахуванням даних коштів на рахунок позичальника. Кредитування в іноземній валюті по факту не відбулося. Кредит надавався у гривні в розмірі 350 177 грн. 10 коп., який було погашено відповідачем достроково з переплатою значної суми ще у 2013 році. На момент подачі позову заборгованість взагалі не існувала. У кредитному договорі сторони передбачили обставини, при настанні яких для позичальника змінюється строк сплати всіх кредитних платежів. Сукупна вартість кредиту у доларах США позичальнику не надавалася.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 08 лютого 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту № 10-29/2979, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 69 342 доларів США 00 центів, зі сплатою 13,2 % процента річних та наступним порядком погашення суми основної заборгованості за кредитом та процентів за його використання: починаючи з місяця, що слідує за місяцем надання кредиту, позичальник щомісячно 08 числа кожного місяця рівними частинами сплачує кредитору суму грошових коштів, яка включає заборгованість за кредитом і проценти за користування кредитом у розмірі 802,00 долара США з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом до 08 лютого 2032 року (включно), на умовах визначених з цим договором.

Відповідно до п.п. 3.3.8., 3.3.9. п. 3.3. статті 3 договору кредиту, позичальник зобов`язаний: сплачувати проценти за використання кредиту в порядку, визначеному п.п. 2.4., 2.5., 2.6. цього договору; своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному п. 1.1. цього договору.

Відповідно до п. 4.2. статті 4 договору кредиту, у разі прострочення позичальником терміну сплати комісії за оформлення кредитної справи та відкриття позичкового рахунку, визначеного в п. 3.3.16. цього договору, терміну сплати комісії за дострокове погашення кредиту (частини кредиту), визначеного в п. 3.3.17. цього договору, строків сплати процентів, визначених п. 2.4. цього договору, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених п.п. 1.1., 2.8.3., 3.2.3. 4.4., 5.4. цього договору позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі 1 відсоток від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діє у цей період.

Згідно п. 4.5. статті 4 договору кредиту у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених п.п. 3.3.9., 3.3.10. цього договору, протягом більше ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

10 квітня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 1 до договору кредиту № 10-29/2979 від 08 лютого 2007 року, відповідно до умов якого в зв`язку з достроковим погашенням частини кредиту позичальником, сторони домовилися здійснити перерахунок ануїтетного платежу, встановивши розмір останнього у сумі 670, починаючи з 10 квітня 2007 року (а.с.18).

05 жовтня 2015 року позивачем на адресу відповідача було направлено вимогу про усунення порушень зобов`язань з вимогою сплатити заборгованість (а.с.20).

З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, у ОСОБА_1 станом на 03 листопада 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 70 301,22 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ (23,0152) на 03 листопада 2015 року становить 1 617 997 грн. 81 коп., з яких: сума заборгованості за кредитом - 54 705,19 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 1 259 051 грн. 82 коп.; сума заборгованості за відсотками - 11 827,11 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 272 203 грн. 47 коп.; розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту - 489,25 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 11 260 грн. 13 коп.; розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків - 3 279,67 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 75 482 грн. 39 коп.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження існування заборгованості за кредитним договором, а також наявності у позивача прав кредитора за ним.

Однак, апеляційний суд не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання, виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ «Укрсоцбанк» надав ОСОБА_1 кошти, які останній зобов`язався повернути у визначений у договорі строк.

Так, на підтвердження позовних вимог банк надав суду заяву на видачу готівки, розрахунок заборгованості, копію кредитного договору та додаткову угоду до нього.

Заперечуючи проти позовних вимог, ОСОБА_1 посилається на те, що заява про видачу готівки не є первинним документом, не підтверджує фактичне прийняття та проведення банком готівки, не є підтвердженням отримання коштів відповідачем або перерахуванням даних коштів на рахунок позичальника.

У той же час, у пункті 2.1 кредитного договору зазначено, що надання кредиту здійснюється шляхом видачі позичальнику готівкових коштів в іноземній валюті (долари США) з наступною її конвертацією (обміном) через операційну касу кредитора в гривні та прийняттям суми в гривнях для перерахування на цілі, визначені п. 1.2 цього договору.

Пунктом 3 розділу І Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління НБУ від 14 серпня 2003 року № 337, яка була чинною на час надання кредиту, передбачено, що до касових операцій, які регламентуються цією Інструкцією, належать, зокрема, і видача готівки клієнтам з їх рахунків чи рахунку банку через його касу.

До касових документів, які оформлюються згідно із цією Інструкцією, належить заява на видачу готівки (пункт 1 глави 1 розділу III Інструкції) та визначені зразки касових документів, на підставі яких здійснюються прийняття і видача готівки (пункт 2 глави 1 розділу III Інструкції). Форми документів, які застосовуються під час приймання переказу готівки та виплати її суми отримувачу в готівковій формі, визначаються відповідною платіжною системою і мають містити обов`язкові реквізити: дата здійснення операції, зазначення платника та отримувача, дані паспорта особи - отримувача або документа, що його замінює, сума касової операції, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію.

Отже, єдиним допустимим доказом отримання готівкової іноземної валюти позичальником та факт виконання умов договору є касовий документ - заява про видачу готівки.

Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 539/1582/16-ц.

У заяві про видачу готівки вказана сума 69 342 доларів США та зазначено її еквівалент у гривні 350 177 грн. 10 коп., що спростовує доводи відповідача щодо неотримання ним коштів в іноземній валюті та надання кредиту лише у гривні.

З наданого суду розрахунку простроченої заборгованості (а.с.10-11, Т.1) вбачається, що станом на 12 березня 2014 року у відповідача утворилася заборгованість за кредитним договором у розмірі 108,36 доларів США, яка до 12 червня 2014 року не була погашена і зросла до 278,53 доларів США.

За таких обставин, в силу вимог п. 4.5 кредитного договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12).

Отже, на користь банку підлягають стягненню відсотки за користування кредитом нараховані до моменту закінчення кредитного договору, тобто, по 11 червня 2014 року.

Загальний розмір відсотків, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 1 746,95 доларів США (11 827,11 (заявлена банком до стягнення сума) - 10 080,16 (сума відсотків нарахована за межами дії договору за період з 11.06.2014 по 02.11.2015).

Щодо вимог про стягнення з боржника пені, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Пеня, яка заявлена банком до стягнення, розрахована починаючи з 02 листопада 2014 року (а.с.12-13, Т.1), в той час, як чинність кредитного договору припинена 11 червня 2014 року. За таких обставин, відсутні підстави до стягнення пені, нарахованої за межами дії договору.

Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову в частині відмови у стягненні заборгованості за тілом кредиту та відсотками не відповідають фактичним обставинам справи, судом не повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по суті вимог позивача.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі позовної заяви та апеляційної скарги позивач сплатив судовий збір на загальну суму 60 674 грн. 92 коп. Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню на його користь з відповідача пропорційно до задоволеної частини вимог (80,3%), а саме у розмірі 48 721 грн. 96 коп.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 13 квітня 2021 року скасувати та прийняти постанову.

Позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк», місце знаходження - вул. Велика Васильківська, 100, м. Київ, ідентифікаційний код 23494714, заборгованість за договором кредиту № 10-29/2979 від 08 лютого 2008 року (додаткова угода № 1 від 10 квітня 2007 року) у сумі 56 452 (п`ятдесят шість тисяч чотириста п`ятдесят два) доларів США, 14 центів, що в еквіваленті по курсу НБУ (23,0152) на 03 листопада 2015 року становить 1 299 257 (один мільйон двісті дев`яносто дев`ять тисяч двісті п`ятдесят сім) гривень, 29 копійок, з яких: сума заборгованості за кредитом - 54 705 (п`ятдесят чотири тисячі сімсот п`ять) доларів США, 19 центів, що згідно курсу НБУ на 03 листопада 2015 року складає 1 259 051 (один мільйон двісті п`ятдесят дев`ять тисяч п`ятдесят одна) гривня, 82 копійки; сума заборгованості за відсотками - 1 746 (одна тисяча сімсот сорок шість) доларів США, 95 центів, що згідно курсу НБУ на 03 листопада 2015 року складає 40 206 (сорок тисяч двісті шість) гривень, 40 копійок та судовий збір у розмірі 48 721 (сорок вісім тисяч сімсот двадцять одна) гривня, 96 копійок.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 08 жовтня 2021 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Верланов С.М.