Справа № 199/2222/21
РІШЕННЯ

іменем України

05.10.2021 Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Спаї В.В.,

секретар судового засідання Подварченко А.Ю.,

за участі позивача ОСОБА_1 та представника позивача - адвоката Полтавець Т.О.,

за участі відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , де третя особа орган опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради про визначення місця проживання малолітніх дітей,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з поданим позовом в останньому заявлено вимогу про визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).

Позов обґрунтований тим, що від шлюб із відповідачем позивач має двох малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які після розірвання шлюбу між сторонами по даній справі мешкають разом зі позивачем; після розірвання шлюбу відповідач тривалий час не бачив своїх здійте, втім, у 2019 році самовільно без узгодження із позивачем забрав сина із дитячого садочка та відмовлявся повертати його матері дитини, забрати дитину вдалося за допомогою наряду поліції, що призвело до стресу у дитини, та тривалий час дитина висловлювала страхи та побоювання з приводу поведінки батька.

Позов в судовому засіданні був підтриманий позивачем та представником позивача.

Відповідач не скористався правом надання відзиву на позовну заяву, у судовому засіданні пояснив, що не заперечує проти задоволення позову.

Як встановлено судом на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76-80 ЦПК України, сторони по даній справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження (а.с. 11-12).

Шлюб між сторонами по даній справі припинений в результаті його розірвання на підставі рішення суду (а.с. 22).

Діти проживають рази із матір`ю та їх реєстрація їх місця проживання проведена за адресою належного позивачу на праві власності нерухомого майна (а.с. 8-10, 15), що підтверджується відповідними довідками про реєстрацію місця проживання та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Позивач позитивно характеризується за місцем свого проживання, що підтверджується відповідною характеристикою (а.с. 16).

Позивач приділяє достатньо уваги вихованню дітей, що підтверджується відповідними характеристиками (а.с. 17-21).

Спірні правовідносини виникли із спору між їх батьками щодо місця проживання малолітніх дітей.

Дослідив докази в межах заявлених суду позовних вимог, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 цієї Конвенції закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09).

Положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей (вказана право позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 у справі №402/428/16-ц). Велика Палата Верховного Суду вважає, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.

За судового розгляду встановлено, що діти мешкають разом із матір`ю (позивачем), яка їх виховує, піклується про їх здоров`я, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готує їх до самостійного життя.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Закон створює рівні умови для осіб, що володіють правом звернення до суду, зобов`язавши суд повідомляти цих осіб про час і місце розгляду справи, та в цій справі суд прийняв вичерпні заходи для повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, забезпечивши можливість з`явитися до суду і захистити свої права.

За змістом ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов`язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач, розпорядившись процесуальними правами на власний розсуд, виконав обов`язок доказування, який покладається на позивача, надав докази (ст.ст. 76-80 ЦПК України) на підтвердження обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги позову.

Суд, думку відповідача, який не заперечував проти задоволення позову, а також враховуючи вік дітей, виходить з їх найкращих інтересів, оскільки доведено, що матір`ю дітей забезпечено їх розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ч. 2 ст. 133, ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України: оскільки позов задоволено, судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, підлягають віднесенню на рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 81, ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 1 ст. 258, ст.ст. 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273, п. 5 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , де третя особа орган опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради про визначення місця проживання малолітніх дітей задовольнити повністю.

Визначити місце проживання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).

Дата виготовлення повного судового рішення 13 жовтня 2021 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська або безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В.Спаї