Справа № 344/2213/21
Провадження № 2/344/2080/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Шамотайла О.В.

секретаря Устинської Н.С.,

з участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відподвідаач ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач заернувся до відповідача із позовом у вказаній цивільній справі.

Позовні вимоги сторона позивача мотивувала тим, що батькові позивача, ОСОБА_5 , 1939р.н., на праві власності належало 1/2 частка домоволодіння з відповідною часткою господарських будівель і споруд, за адресою АДРЕСА_1 , яке складається з будинку житлового, житловою площею 28,9кв.м., загальною площею 102,5 кв.м., що зазначений в плані буквою «А», сарая площею 9 кв.м., що зазначений літерою «В», сарая площею 12.3 кв.м., що позначений літерою «Г», житлового будинку житловою площею 15,8 кв.м. загальною площею 39,8кв.м., зазначеного літерою «Д», вбиральні загальною площею 1,2 кв.м., зазначеною літерою «У», гаражу загальною площею 24,4 кв.м., зазначеного літерою «З», сараю, загальною площею 6,8 кв.м.,зазначеного літерою «Б», вбиральні площею, 1,8кв.м., зазначеного літерою «Ж», огорожі, загальною площею 24,9 кв.м., за №1 криниця, загальною площею 10, м/п за №2.

Згідно до даного свідоцтва про спадщину загальна площа житлового будинку літера «А» збільшилась на 10,3 кв.м. у зв`язку з самочинною добудовою до існуючого будинку, сараю літера «Б» пл.6,8 кв.м. Згідно до технічного паспорту самобудова до житлового будинку літ «А» з 125,3 кв.м. складає 13,5 кв.м. Інша 1/2 частка домоволодіння належить Відповідачці - ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_5 . Після смерті батька згідно до свідоцтва про спадщину за законом від 01.09.2017р. всю спадщину прийняла мати позивача - ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка ІНФОРМАЦІЯ_3 померла. Після смерті матері позивач, як єдиний спадкоємець першої черги, звернувся за оформленням спадщини до нотаріальної контори. 25.01.2021р. позивачу було видано два свідоцтва про спадщину за законом на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 площею 0,0175га, та земельну ділянку площею 0,0427га для обслуговування житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 .

В зв`язку з тим, що загальна площа житлового будинку літера «А» збільшилась на 13.5 кв.м. у зв`язку з самочинною добудовою до існуючого будинку, сараю літ «Б» пл.6,8 кв.м., нотаріусом 30.09.2021р. було відмовлено у видачі свідоцтва на домоволодіння по АДРЕСА_2 , хоча зазначена обставина відображена в свідоцтві про спадщину за законом від 01.09.2017р. і на той час зазначена обставина не була перешкодою для видачі правовстановлюючого документа.

Вартість будинковолодіння складає 180000 грн. а 1/2 його частка- 90 000 грн.

З посиланням на норми статей 1218,1221,1268 ЦК України, а також 317, 331, 376 та 392 ЦК України, з урахуванням заяви про виправлення описки (а.с. 49) сторона позивача просила позов задовольнити та визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на 1/2 частку домоволодіння з відповідною часткою господарських будівель і споруд, за адресою АДРЕСА_1 , яке складається з будинку житлового, житловою площею 28,9кв.м., загальною площею 125,3 кв.м. зазначений в плані буквою «А», сарай площею 9 кв. м., зазначений літерою «В», сарай площею 12.3 кв.м. зазначений літерою «Г», житловий будинок житловою площею 15,8 кв.м. загальною площею 39.8кв.м., зазначений літерою «Д», вбиральну загальною площею 1,2 кв.м., зазначена літерою «У», гараж загальною площею 24,4 кв.м., зазначений літерою «З», сарай , загальною площею 6,8 кв.м., зазначений літерою Б», вбиральня площею, 1,8кв.м., зазначена літерою «Ж», огорожа, загальною площею 24,9 кв.м., за №1 криниця, загальною площею 10, м/п за №2. Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на будівельні матеріали, що використані на самочинне будівництво прибудови до будинка літера «А» за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею житлового 13,5 кв.м., та сараю літера «Б» площею 6,8 кв.м

Сторона відповідача не заперечуючи в цілому щодо задоволення позову, просила відмовити у частині вимог щодо визнання права власності на самочинне будівництво, в решті вимог позову не заперечувала, правом на відзив не скористалася, інших заперечень не подавала.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши всі докази в їх сукупності, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно ч. 1ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 12 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст. 16 ЦК України. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов`язків.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 328 Цивільного кодексу України (надалі «ЦК України») визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно дост.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зіст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

У відповідності до ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. До завершення будівництва особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва.

Свідоцтвом про право на спадщину (а.с.8) встановлено перелік майна, яке ОСОБА_6 мала право успадкувати після смерті свого чоловіка ОСОБА_5 .

Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_6 (а.с.26).

Листом від 30.09.2021 державний нотаріус Дмитрук С.Д. відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину в частині щодо домоволодіння, оскільки в складі домоволодіння, яке підлягає успадкуванню наявні самочинні добудови.

Отож з матеріалів справи встановлено, а сторонами не заперечується, що загальна площа житлового будинку літера «А» збільшилась на 10,3 кв.м. у зв`язку з самочинною добудовою до існуючого будинку, гаража під літерою З площею 24,4 кв.м., сарай під літерою Б, площею 6,8 кв.м., житловий будинок під літерою Д, загальною площею 39,8 м.кв., а позивач прохає суд визнати в порядку спадкування за ним право власності на таке майно, а також на будівельні матеріали, що бцли використані на самочинне будівництво прибудови.

Відповідно до п.37 постанови № 5 від 07.02.2014 року пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним Документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Главою 86 ЦК, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування».

Як зазначено в пункті 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду Ураїни з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Варто зауважити, що для того щоб визнати об`єкт самочинним будівництвом, достатньо аби об`єкт містив такі ознаки:

об`єкт нерухомості збудований або будується на земельній ділянці, яку не було відведено для цієї мети;

об`єкт нерухомості збудований або будується без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проєкту;

об`єкт нерухомості збудований або будується з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Однак існують випадки, коли можливо визнати право власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду, зокрема:

надання земельної ділянки в установленому порядку особі, яка здійснила самочинне будівництво, під уже збудоване майно і визнання права власності за цією особою;

визнання права власності на нерухоме майно на вимогу власника (користувача) земельної ділянки, на якій майно збудовано, якщо це не порушує права інших осіб.

Верховний Суд у постанові від 21.10.2020 р. у справі № 910/2939/19З дійшов до наступного правового висновку: "зміст приписів статті 376 ЦК України підтверджує неможливість застосування інших, ніж ті, що встановлені цією статтею, способів легітимізації (узаконення) самочинного будівництва та набуття права власності на такі об`єкти. Реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, яка його здійснила, не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного".

Варто звернути увагу на те, що передумовою звернення до суду з позовом про визнання права власності на об`єкт самочинного будівництва є розгляд цього питання компетентними органами.

Так, Верховний Суд у постанові від 23.09.2019 р. у справі № 309/3887/17 як підставу в задоволенні позовних вимог звернув увагу на те, що Позивач не звертався до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю для набуття права власності та введення об`єкта до експлуатації в установленому законом порядку, а одразу звернувся до суду з позовом про визнання права власності.

Окремо варто зазначити, що в разі здійснення самочинного будівництва неможливо визнати право власності на будівельні матеріали, обладнання та інше майно, що було використано в процесі будівництва.

Зазначену правову позицію наведено Верховним Судом у постанові від 03.06.2020 у справі № 722/1882/16-ц, де суд касаційної інстанції наголосив на тому, що "не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Визнання права власності на будівельні матеріали, використані для будівництва цих об`єктів, є неправильно обраним способом захисту".

Правові позиції Верховного Суду покликані забезпечити сталість та єдність судової практики та є обовязковими до застосування судами при вирішенні спорів.

Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Отож суд погоджується із доводами сторонни відповідача про відсутність достатніх правових підстав для задоволення позову в цій частині спору щодо визнання за позивачем права власності на самочинне збудоване майно, а також на будівельні матеріали, що використані на самочинне будівництво прибудови.

Відповідно до ч.1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Ч.1 ст. 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч.1. ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. А ч.3 цієї статті передбачає, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з частинами 1, 3 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги, частково підлягають до задоволення в межах обґрунтовано та підставно заявлених позовних вимог і слід визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті його матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на 1/2 частку домоволодіння з відповідною часткою господарських будівель і споруд, за адресою АДРЕСА_1 , яке складається з будинку житлового, житловою площею 28,9кв.м., загальною площею 102,5 кв.м. зазначений в плані буквою «А», сарая площею 9 кв. м., зазначений літерою «В», сарая площею 12.3 кв.м. зазначений літерою «Г», ,вбиральні загальною площею 1,2 кв.м., зазначеної літерою «У», вбиральні площею, 1,8кв.м., зазначеної літерою «Ж», огорожі, загальною площею 24,9 кв.м., за №1, криниці, загальною площею 10, м/п за №2, а в решті вимог позову слід відмовити за вищенаведених підстав.

Розподіл судових витрат підлягає проведенню в порядку ст. 141 ЦПК України, однак позивач у позовній заяві не наполягав на його проведенні, і сторона відповідача також, а тому понесені витрати слід залишити за сторонами.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 259, 263-265, 273, 354-355 ЦПК України суд,-

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , жителя АДРЕСА_2 ) в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на 1/2 частку домоволодіння з відповідною часткою господарських будівель і споруд, за адресою АДРЕСА_1 , яке складається з будинку житлового, житловою площею 28,9кв.м., загальною площею 102,5 кв.м. зазначений в плані буквою «А», сарая площею 9 кв. м., зазначеного літерою «В», сарая площею 12.3 кв.м. зазначеного літерою «Г», вбиральні загальною площею 1,2 кв.м., зазначеної літерою «У», вбиральні площею, 1,8кв.м., зазначеної літерою «Ж», огорожі, загальною площею 24,9 кв.м., за №1, криниці, загальною площею 10, м/п за №2.

В решті вимог позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення виготовлено 12.10.2021.

Суддя Шамотайло О.В.