Справа № 127/1814/21
Провадження № 22-ц/801/1827/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Васильєва Т. Ю.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 жовтня 2021 рокуСправа № 127/1814/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ: головуючого: Міхасішина І.В.

суддів: Войтка Ю.Б., Матківської М.В..,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу № 127/1814/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 18 червня 2021 року, повний текст якого складено 18 червня 2021 року, ухвалене у складі судді Васильєвої Т.Ю.,

встановив:

У січня 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів.
Позов обґрунтовував тим, що 18.11.2012 він зареєстрував шлюб з відповідачкою ОСОБА_2 та в подальшому шлюб між ними було розірвано за рішенням суду. В даному шлюбі у них народилися сини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які залишились проживати з матір`ю. Відповідно до рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 07.12.2015 позивач виплачує аліменти на користь відповідачки ОСОБА_2 на утримання синів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.11.2015.
Також позивач зазначає, що 19.01.2017 він зареєстрував шлюб з відповідачкою ОСОБА_5 , з якою спільне життя також не склалось, та рішенням суду шлюб між ними було розірвано. В даному шлюбі у них народився син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Судовим наказом Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 24.10.2017 з нього стягнуто аліменти на користь відповідачки ОСОБА_5 на утримання сина ОСОБА_6 у розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.10.2017 і до повноліття сина, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Позивач зазначає, що з часу ухвалення рішення та судового наказу про стягнення аліментів змінилося його сімейне та матеріальне становище. А саме 03.10.2018 він втретє зареєстрував шлюб з ОСОБА_7 (після реєстрації шлюбу ОСОБА_8 ). В даному шлюбі у них народилася донька ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Рішенням Слов`янського міськрайонного суду від 30.09.2020 стягнуто з нього аліменти на користь ОСОБА_8 на утримання доньки ОСОБА_9 в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.08.2020 і до досягнення дитиною повноліття. Також рішенням вказаного суду стягнуто з нього аліменти на користь ОСОБА_8 на її утримання в розмірі 1/10 частин усіх видів його заробітку, починаючи з 04.08.2020 до досягнення дитиною ОСОБА_9 трьох років, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Також позивач зазначає, що він з 29.07.2019 не працював, перебував на обліку як безробітний з 14.08.2019 до 21.01.2020 та нарахування аліментів в цей час проводилось із середньої заробітної плати, що є великими сумами, які він не має змоги сплачувати. З 21.01.2020 він працює в Національній поліції України.
За вказаних обставин позивач просить суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на утримання синів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з 1/3 частини всіх видів його доходу до 1/6 частки всіх видів доходів та зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на утримання сина ОСОБА_6 з 1/4 частини всіх видів доходів до 1/12 частини всіх видів доходів (а.с. 1 - 4).
Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 18 червня 2021 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів відмовлено в повному обсязі.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів задоволено частково.
Зменшено розмір аліментів, визначений до стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , судовим наказом Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 24.10.2017 по справі № 345/1448/17.
Стягувати з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
З дати набрання рішенням суду законної сили припинено стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, та виконавчий документ після його повного виконання повернути до суду, який його видав.
В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що висновки суду першої інстанції ґрунтуються на припущеннях, що є недопустимим.

В апеляційній скарзі зазначив, що якщо керуватись оскаржуваним рішенням суду, то загальний розмір стягуваних з мене аліментів складатиме 23/30 часток(1/3+1/6+1/6+1/10), що становить 77% та більше 70 %, що суперечить ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження».

09 серпня 2021року на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 в якому зазначено, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін а апеляційну скаргу без задоволення.

Від інших учасників справи відзиви не надходили.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 27.01.2016 розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 18.11.2012, про що свідчить копія відповідного рішення суду (а.с. 9).
Під час шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у них народилися син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей (а.с. 10, 11).
Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 07.12.2015 з позивача ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання синів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в розмірі 1/3 частки всіх видів його доходу щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для відповідного віку дітей і до досягнення ними повноліття, починаючи з 09.11.2015 (а.с. 12).
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16.08.2018 розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстрований 19.01.2017, про що свідчить копія відповідного рішення суду (а.с. 13).
В шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_5 народився син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с. 14).
Судовим наказом Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 24.10.2017 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.10.2017 і до повноліття сина, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією відповідного судового наказу № 385/1448/17 з Єдиного державного реєстру судових рішень та копією листа Гайворонського районного Кіровоградської області від 13.08.2020, згідно якої під № 385/1448/17 значиться справа за заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів (а.с. 15, 16).
ІНФОРМАЦІЯ_4 у позивача ОСОБА_1 народилась донька ОСОБА_9 , про що свідчить копія свідоцтва про народження дитини, згідно якого матір`ю значиться ОСОБА_8 (а.с. 17).
Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30.09.2020 з позивача стягнуто аліменти на користь ОСОБА_8 на утримання доньки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 04.08.2020 і до досягнення дитиною повноліття, також стягнуто аліменти на користь ОСОБА_8 на її утримання в розмірі 1/10 частин усіх видів його заробітку, починаючи з 04.08.2020 до досягнення дитиною ОСОБА_9 трьох років, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією відповідного рішення суду. З копії даного рішення суду вбачається, що ОСОБА_1 не заперечував проти задоволення позову в повному обсязі (а.с. 18 20).
Згідно з копією витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 29.07.2019, 29.07.2019 припинено (розірвано) контракт про проходження військової служби у Національній гвардії України та виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення старшого сержанта ОСОБА_1 (а.с. 21).
З копії довідки військової частини НОМЕР_1 від 10.09.2019 встановлено, що ОСОБА_1 з 23.05.2018 по 29.07.2019 працював у військовій частині НОМЕР_1 НГУ на посаді військовослужбовця та за період з травня 2018 року по липень 2019 року з заробітної плати ОСОБА_1 утримувались аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання дітей в розмірі 1/3 частки його доходу (а.с. 22).
Згідно з копією довідки, виданої Слов`янським МЦЗ Державного центру зайнятості від 05.11.2020, ОСОБА_1 був зареєстрований як безробітний в Слов`янському МЦЗ з 14.08.2019 та 03.01.2020 припинено його реєстрацію, за період з 14.08.2019 по 02.01.2020 його дохід склав 35 883,09 гривень, аліменти з даного доходу не утримувались (а.с. 24).
З копії довідки Слов`янського відділу поліції ГУНП в Донецькій області вбачається, що ОСОБА_1 дійсно проходить службу в Національній поліції України з 21.01.2020 (а.с. 25).
Представником позивача адвокатом Прокопцевим С.В. було направлено адвокатські запити про отримання копій рішень судів у справах щодо стягнення аліментів, стороною яких був позивач (а.с. 27 31).
Згідно копії довідки ГУНП в Донецькій області від 26.01.2021, наданої на запит адвоката С. Прокопцева, ОСОБА_1 за період проходження служби з січня по липень 2020 року отримав грошове забезпечення в загальній сумі 36 430,50 грн. (а.с. 52 зі звороту, а.с. 53 зі звороту).
Оцінивши докази в їх сукупності, суд першої інстанції керувався наступними нормами.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
На підставі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою ВРУ від 27.02.1991 № 789-XII, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти), відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Положеннями ч. 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно зі ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
У розумінні статті 81 ЦПК України та ст. 192 СК України мається на увазі необхідність саме позивачу доводити обставини змін у матеріальному становищі, сімейному стані, здоров`ї або ж вказати на інші випадки, що виникли після винесення судового рішення, що можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів.
Під час ухвалення рішення суд першої інстанції звернув увагу, що підставою для зменшення раніше встановленого розміру аліментів є, зокрема, зміна матеріального або сімейного стану. Тобто позивачем має бути доведено, що його матеріальний або сімейний стан з моменту встановлення судовим рішенням розміру аліментів до моменту звернення до суду із позовом про зменшення розміру аліментів змінився на стільки, що унеможливлює сплату ним аліментів у раніше визначеному розмірі.
Суд першої інстанції вірно врахував під час ухвалення рішення доводи відповідачки ОСОБА_2 , викладені у відзиві на позовну заяву, про те, що при розгляді справи Слов`янським міськрайонним судом Донецької області про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь нової дружини ОСОБА_8 на утримання дитини та на утримання дружини, позивач, будучи обізнаним про наявність у нього обов`язку сплачувати аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , позовні вимоги визнав повністю та погодився сплачувати аліменти на утримання дитини від нового шлюбу в розмірі 1/6 частки всіх видів доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, та на утримання дружини в розмірі 1/10 частки всіх видів його доходу щомісячно. При цьому, при зверненні позивача до суду з даним позовом, ним заявлено позовні вимоги про зменшення розміру аліментів на утримання синів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до 1/6 частини всіх видів доходів, що складає 1/12 на кожну дитину, та зменшення розміру аліментів на утримання сина ОСОБА_6 також до 1/12 частини всіх видів його доходів, що вдвічі менше, ніж стягується з позивача на утримання його дитини від нового шлюбу.
На переконання суду, діти від різних шлюбів мають однакове право на утримання від батьків, незалежно від перебування таких в шлюбі, та батьки не мають компенсувати необхідність утримання однієї дитини в визначеному ними розмірі за рахунок зменшення обов`язку з утримання одних дітей, порівняно із іншими дітьми.
Так на думку суду, зменшення розміру аліментів на дітей позивача, а саме ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до 1/12 частки з усіх видів доходів позивача призведе до нерівного становища всіх його дітей та порушення гарантованого права дітей на належне утримання від батька.
Крім того, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що його матеріальний стан на момент звернення до суду із даним позовом (25.01.2021) є відмінним від його матеріального стану, який існував на час ухвалення Слов`янським міськрайонним судом Донецької області рішення про стягнення з нього аліментів на утримання дитини від нового шлюбу ОСОБА_9 та на утримання дружини (30.09.2020), зважаючи на повідомлені позивачем обставини, що він працевлаштувався в відділ поліції 21.01.2020, тобто позивач вже був працевлаштований на час розгляду вищевказаної справи. Та жодного іншого доказу на підтвердження його дійсного матеріального становища, крім отримання доходу за вказаним ним місцем роботи, суду не надано. Тобто чи має позивач інші доходи, а також майно, яке може приносити прибуток, в тому числі транспортні засоби, нерухоме майно тощо суду не надано.
Такі висновки суду відповідають позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 16.09.2020 у справі № 565/2071/19.
З огляду на встановлені обставини та визнання позивачем станом на 30.09.2020 можливості утримувати одну з його чотирьох дітей в розмірі 1/6 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, та відсутність відомостей про зміну його матеріального та сімейного становища з того часу, підстав для зменшення розміру стягуваних аліментів на користь відповідачки ОСОБА_2 на утримання двох його синів, що на даний час також становить 1/6 частину від всіх видів заробітку (доходу) в розрахунку на кожну дитину, суд не вбачає. Тому в задоволенні позовних вимог до відповідачки ОСОБА_2 слід відмовити в повному обсязі.
Водночас, оскільки судом встановлено, що з позивача стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_6 у розмірі ј частки всіх видів доходу позивача, що є більшим, ніж стягується з позивача на утримання інших його дітей, тому враховуючи викладене та перш за все інтереси дітей, їхнє право на належний рівень життя, з метою забезпечення рівного права усіх дітей на утримання від батька, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру аліментів, що стягуються з позивача на утримання сина ОСОБА_6 до 1/6 частини всіх видів доходів позивача, у зв`язку з чим позовні вимоги до ОСОБА_5 підлягають частковому задоволенню з врахуванням ч. 2 ст. 182 СК України, а саме, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позовні вимоги до відповідача ОСОБА_5 слід задовольнити частково, а саме зменшити розмір аліментів, визначений до стягнення з позивача на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Докази встановлення судом частки від заробітку платника аліментів у розмірі, який призводить до перевищення максимально можливого розміру стягнення за аліментами (70 % від заробітної плати та інших доходів боржника відповідно до ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження»), а також, що розмір такої частки призводить до більшого дисбалансу інтересів позивача та його неповнолітніх дітей в порівняні з іншим розміром частки не надано.

Доводи апеляційної скарги у цілому фактично зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Оцінюючи інтереси сторін з точки зору забезпечення їх справедливого балансу, колегія суддів визнає, що міркування дотримання мінімальних інтересів неповнолітніх дітей на отримання гарантованого законом забезпечення переважають над інтересами позивача, що мають істотне значення, проте не можуть слугувати підставою для звільнення його від виконання обов`язку.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.
Відповідно до положень пункту 1 частини 6 статті 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому рішення у цій справі не підлягає касаційному оскарженню (пункт 2 частини 3 статті 389 ЦПК України).
Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381,382, 384 ЦПК України, суд,

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 16 червня 2021року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Головуючи І.В. Міхасішин

Судді: Ю.Б. Войтко

М.В. Матківська