Справа № 128/3022/16-ц

РІШЕННЯ

Іменем України

06 жовтня 2021 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Ганкіної І.А.

секретаря судового засідання Жигарової Д.О.

за участі:

представника позивача ОСОБА_1

представників відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниця цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Вінницької міської ради, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання недійсними заповіту від 08.08.1996 р., свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.11.1997р., свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.08.2001р., державного акта на право власності на земельну ділянку, визнання права власності на житловий будинок і права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, визнання права власності на частку колгоспного двору, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Вінницької міської ради, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання недійсними заповіту від 08.08.1996 р., свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.11.1997р., свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.08.2001р., державного акта на право власності на земельну ділянку, визнання права власності на житловий будинок і права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, визнання права власності на частку колгоспного двору, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Малі Крушлинці, Вінницького району Вінницької області померла його бабуся ОСОБА_8 . Господарство, в якому вона проживала, відносилося до категорії колгоспних дворів. Вказує, що членами колгоспного двору станом на 15 квітня 1991 року були ОСОБА_8 та він. Таким чином, пояснює, що частки його та ОСОБА_8 в праві власності на майно колгоспного двору були рівними та складали по Ѕ за кожним. До складу майна бувшого колгоспного двору входить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами під АДРЕСА_1 . Після смерті ОСОБА_8 відкрилася спадщина на Ѕ частку даного житлового будинку, оскільки право власності на іншу Ѕ частку житлового будинку належить йому як члену колгоспного двору. Після смерті ОСОБА_8 житловому будинку залишився проживати лише сам позивач. В житловому будинку позивач проживає з дня народження, користується будинком, господарськими будівлями та спорудами, підтримує їх в належному стані, обробляє земельну ділянку, провів газифікацію, поміняв вікна, встановив нову огорожу. Відповідно до вимог ст. 549 ЦК Української РСР в редакції 1963 року позивач прийняв спадщину після смерті ОСОБА_8 , так як фактично вступив в управління та володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В даний час з витребуваної судом з метою забезпечення доказів спадкової справи № 451/97 на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 йому стало відомо, що 08 серпня 1996 року від імені ОСОБА_8 було складено заповіт, зареєстрований в реєстрі за № 21 від 08.08.1996 року, яким вона належний їй на праві особистої власності жилий будинок, який знаходиться в АДРЕСА_1 , заповідала ОСОБА_6 .. Вважає, що є всі законні підстави для визнання вказаного заповіту недійсним, оскільки в ньому наявний підпис ОСОБА_8 , а вона була неграмотною, не вміла читати, писати та розписуватись. Крім того, більше як за два місяці до смерті вона не пересувалась, постійно лежала в будинку, не виходила з будинку, в неї сильно тремтіли руки, в зв?язку з чим вона не могла нічого в них тримати, а тим більше тримати ручку і вчиняти підпис. В матеріалах спадкової справи наявне свідоцтво № НОМЕР_1 про право приватної власності на жилий будинок, видане виконкомом Малокрушлинецької сільської Ради народних депутатів від 18 вересня 1997 року, згідно з яким цілий жилий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 належить ОСОБА_8 . Зазначає, що вказане свідоцтво є недійним, оскільки відповідно до вимог ч. 2 ст. 9 Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року цивільна правоздатність ОСОБА_8 припинилась в зв?язку з її смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 , а свідоцтво про право приватної власності на жилий будинок було видане після її смерті. Крім того, ОСОБА_8 на праві власності належала лише Ѕ частина жилого будинку, а свідоцтво про право власності видане на цілий жилий будинок, що порушує права ОСОБА_5 як співвласника жилого будинку. Оскільки недійсність вказаного свідоцтва встановлена законом визнання його недійсності судом не вимагається. Нотаріусом 12 листопада 1997 року було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 3-4156, відповідно до якого спадкоємцем зазначеного в заповіті майна гр. ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_6 , спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається з цілого жилого будинку з господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Вважає, що є всі законні підстави для визнання вказаного свідоцтва недійсним, оскільки воно видано на підставі заповіту, який є недійсним, свідоцтва № НОМЕР_1 про право приватної власності на жилий будинок, виданого виконкомом Малокрушлинецької сільської Ради народних депутатів від 18 вересня 1997 року, згідно з яким цілий жилий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 належить ОСОБА_8 , яке також є недійсним. Крім того, заява про прийняття спадщини за заповітом від імені ОСОБА_6 до нотаріальної контори протягом встановленого ст. 549 ЦК Української РСР строку для прийняття спадщини не подавалась. Нотаріус видав свідоцтво про право на спадщину за заповітом лише на підставі довідки виконкому сільської ради від 09.10.1997 року за №714 про те, що ОСОБА_7 з сином ОСОБА_6 після смерті ОСОБА_8 в жовтні 1996 року білили кімнати в будинку, який належить ОСОБА_8 .. Вказана довідка не відповідає дійсним обставинам, оскільки після смерті ОСОБА_8 в будинку АДРЕСА_1 , залишився проживати лише сам позивач, ОСОБА_9 жодних ремонтів в будинку не проводили, і лише він сам прийняв спадщину після смерті ОСОБА_8 ОСОБА_6 спадщину після смерті ОСОБА_8 не прийняв, а тому не було законних підстав для видачі йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Крім того зазначив, що нотаріусом на підставі заяви ОСОБА_7 від 28 серпня 2001 року про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) після смерті її бабусі ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій вона умисно вказала, що крім неї інших спадкоємців, передбачених законом, не має; копій свідоцтв про смерть, про народження, про одруження, про укладення шлюбу; копії довідки-виписки із списку членів КСП «Малі Крушлинці», копії сертифікату на право на земельну частку (пай), виданого 27 вересня 2000 року; довідки виконкому сільської ради про те, що ОСОБА_7 в вересні-жовтні 1996 року обробляла земельну ділянку, належну померлій ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого на підставі ст. 529 Цивільного кодексу України спадкоємицею майна ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , є онука ОСОБА_7 , спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається з права на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності СТОВ «Малі Крушлинці», що знаходиться в селі Малі Крушлинці Вінницького району Вінницької області, розміром 1,97 в умовних кадастрових гектарах без визначення цієї частки в натурі (на місцевості), належного спадкодавцю на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серія РН № 036346, виданого Вінницькою районною державною адміністрацією 27.09.2000 року відповідно до її рішення від 18.07.2000 року за № 368, зареєстрованого 29.09.2000 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 681.

Також, вважає, що вказане свідоцтво слід визнати недійсним, оскільки у нотаріуса не було законних підстав для видачі даного свідоцтва, так як сертифікат на право на земельну частку (пай) серія РН № 036346 був виданий Вінницькою районною державною адміністрацією 27.09.2000 року, а відповідно до вимог ч. 2 ст. 9 Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року цивільна правоздатність ОСОБА_8 припинилась в зв?язку з її смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 ; свідоцтво про право на спадщину за законом порушує права позивача на спадкове майно, оскільки спадщину він прийняв відповідно до вимог діючого на той час законодавства, а ОСОБА_7 в своїй заяві від 28 вересня 2001 року, умисно вказала, що крім неї інших спадкоємців, передбачених законом, не має; ОСОБА_7 не прийняла в передбачений ст. 549 ЦК Української РСР строк спадщину після смерті ОСОБА_8 , окільне не подала заяву до нотаріальної контори і фактично не вступила в управління або володіння спадковим майном, так як не могла обробляти земельну ділянку, яка на той час не була визначена в натурі (на місцевості). Зважаючи на те, що є всі законні підстави для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, вважає, що підлягає визнанню недійсним і виданий на підставі вказаного свідоцтва державний акт на право власності на земельну ділянку на ім?я ОСОБА_7 .

На підставі ч. 2 ст. 529 ЦК Української РСР онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Мати позивача ОСОБА_10 донька ОСОБА_8 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , тому він має право на спадщину після смерті своєї бабусі ОСОБА_8 , відповідно до вимог ч. 2 ст. 529 ЦК Української РСР. Господарство, в якому розташований житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , станом на 15 квітня 1991 року відносилося до категорії колгоспних дворів. Таким чином, частки його та ОСОБА_8 в праві власності на майно колгоспного двору були рівними та складали по Ѕ за кожним. До складу майна бувшого колгоспного двору входить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами під АДРЕСА_1 . Після смерті ОСОБА_8 відкрилася спадщина на Ѕ частину даного житлового будинку, оскільки право власності на іншу Ѕ частину житлового будинку належить позивачу як члену колгоспного двору. Право власності кожного члена колгоспного двору на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 підтверджується записами в погосподарських книгах, які слід визнавати в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Таким чином, позивачу належить право власності на цілий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 Ѕ частина як члену колгоспного двору та Ѕ частина в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Оскільки позивач прийняв спадщину після смерті ОСОБА_8 , він має право в порядку спадкування за законом на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності СТОВ «Малі Крушлинці», що знаходиться в селі Малі Крушлинці Вінницького району Вінницької області, розміром 1,97 в умовних кадастрових гектарах без визначення цієї частки в натурі (на місцевості). Про порушення своїх прав на спадкове майно позивач дізнався лише в червні-липні 2016 року, а тому вважає, що ним не пропущено строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом.

В зв`язку з викладеним вище, позивач звернувся до суду із позовом про захист своїх порушених прав.

В судовому засіданні позивач та представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримали, згідно зі змістом позову та за викладених у ньому обставин. Суду додали, що спадкування відбулося на підставі правоустановчих документів на будинок та земельну частку (пай), які були видані вже після смерті ОСОБА_8 . Таким чином, правоздатність її була закінчена, а отже підстав для визнання вказаного майна, таким, що входить в склад спадкового майна поза судовим рішенням, за нотаріальним посвідченням цього факту, не було. Єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину, постійно проживаючи зі спадкодавцем, був позивач, який був впевнений, що набув право на майно, не знав про заповіт та видачу свідоцтв про право на спадщину на відповідачів, тому просить поновити йому строк на звернення до суду з позовом. Позовні вимоги просить задоволити.

Представник ОСОБА_2 заперечила проти задоволення позову та зазначила, що сільська рада діяла у відповідності до вимог закону, тому підстав для задоволення позову не має.

Представник відповідачів ОСОБА_3 та представник ОСОБА_4 позов не визнали та суду показали, що позивач пропустив строк на звернення до суду з вищевказаними позовними вимогами. Про заповіт та видачу свідоцтва він був обізнаний, оформлення права власності проведено на законних підставах, тому в задоволенні позову просять відмовити.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку учасників провадження, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 7 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; обов`язковість судового рішення.

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права (частина перша статті 10 ЦПК України).

Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо (стаття 11 ЦПК України).

Доказами підтвердження та спростування обставин визначених у позові є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експерта ( ст.76 ЦПК України).

Цивільним процесуальним законодавством України встановлено, що докази у справі повинні бути належними та допустимими.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Судом є встановленим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Малі Крушлинці, Вінницького району Вінницької області померла ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 , виданим повторно 20 липня 2016 року Вінницьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (а.с.20, т.1).

Господарство, в якому вона проживала, відносилося до категорії колгоспних дворів. Членами колгоспного двору станом на 15 квітня 1991 року були ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , що підтверджується записами в погосподарських книгах по спірному будинковолодінню (а.с. 28-46).

Відповідно до довідки № 466 від 13.07.2016 року виданої Малокрушлинецькою сільською радою Вінницького району Вінницької області, що за будинковолодінням в АДРЕСА_1 рахуються земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд площею 0,20 га; для ведення особистого селянського господарства площею 0,30 га і належали до дня смерті ОСОБА_8 (а.с.26, т 1).

Згідно алфавітної книги заповітів виконкому Малокрушлинецької сільської ради ОСОБА_8 було складено заповіт, який зареєстрований в реєстрі за № 21 від 08.08.1996 року, що підтверджується відповідною довідкою № 464 від 13.07.2016 року виданою Малокрушлинецькою сільською радою Вінницького району Вінницької області (а.с.27, т 1).

Згідно діючого на той час Закону України „Про власність від 15.04.1991 року, постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності №20 від 22.12.1995 року право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Враховуючи, що позивач ніколи не припиняв користування спірним будинком, спір щодо його користування, володіння між сторонами не виникав, суд вважає доведеним необізнаність ОСОБА_5 в отриманні ОСОБА_6 , ОСОБА_7 права на спадщину після смерті спадкодавця ОСОБА_8 та вважає за необхідне поновити позивачу строк звернення до суду з вищевказаним позовом.

Згідно з ч. 1 ст. 120 Цивільного Кодексу Української РСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів .

Таким чином, частки ОСОБА_5 та ОСОБА_8 в праві власності на майно колгоспного двору є рівними та складають по Ѕ за кожним.

До складу майна бувшого колгоспного двору входить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами під АДРЕСА_1 (а.с.47-51. т.1).

Таким чином, суд вважає доведеною та такою, що підлягає до задоволення позовну вимогу ОСОБА_5 щодо визнання за ним права власності на Ѕ частку майна колгоспного дорву, що складається з Ѕ частки вищевказаного будинку з господарськими спорудами та будівлями.

ОСОБА_8 , таким чином, за життя була власницею іншої Ѕ частини зазначеного колгоспного двору, що складається з Ѕ частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами під АДРЕСА_1 , з господарськими спорудами та будівлями.

Відповідно до вимог ст. 549 ЦК Української РСР в редакції 1963 року ОСОБА_5 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_8 за законом.

З витребуваної судом спадкової справи № 451/97 на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 вбачається, що 08 серпня 1996 року від імені ОСОБА_8 було складено заповіт, зареєстрований в реєстрі за № 21 від 08.08.1996 року, яким вона належний їй на праві особистої власності жилий будинок, який знаходиться в АДРЕСА_1 , заповідала ОСОБА_6 (а.с.53-70, т. 1 ).

В матеріалах спадкової справи наявне свідоцтво № 121 про право приватної власності на жилий будинок, видане виконкомом Малокрушлинецької сільської Ради народних депутатів від 18 вересня 1997 року, згідно з яким цілий жилий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 належить ОСОБА_8 (а.с.59, т. 1 ).

Свідоцтво про право власності на цілий житловий будинок від 18 вересня 1997 року видано без врахування права ОСОБА_5 на Ѕ частку майна колгоспного двору, а також після смерті ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Нотаріусом 12 листопада 1997 року було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 3-4156, відповідно до якого спадкоємцем зазначеного в заповіті майна гр. ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_6 , спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається з цілого жилого будинку з господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с. 61, т. 1).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 9 Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року, яка діяла на час видачі свідоцтва цивільна правоздатність ОСОБА_8 припинилась в зв?язку з її смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому правоустановчі документи, видані після закінчення правоздатності особи є нечинними.

Крім того, судом є встановленими, що нотаріусом на підставі заяви ОСОБА_7 від 28 серпня 2001 року про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) після смерті її бабусі ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій вона умисно вказала, що крім неї інших спадкоємців, передбачених законом, не має; копій свідоцтв про смерть, про народження, про одруження, про укладення шлюбу; копії довідки-виписки із списку членів КСП «Малі Крушлинці», копії сертифікату на право на земельну частку (пай), виданого 27 вересня 2000 року; довідки виконкому сільської ради про те, що ОСОБА_7 в вересні-жовтні 1996 року обробляла земельну ділянку, належну померлій ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого на підставі ст. 529 Цивільного кодексу України спадкоємицею майна ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , є онука ОСОБА_7 , спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається з права на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності СТОВ «Малі Крушлинці», що знаходиться в селі Малі Крушлинці Вінницького району Вінницької області, розміром 1,97 в умовних кадастрових гектарах без визначення цієї частки в натурі (на місцевості), належного спадкодавцю на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серія РН № 036346, виданого Вінницькою районною державною адміністрацією 27.09.2000 року відповідно до її рішення від 18.07.2000 року за № 368, зареєстрованого 29.09.2000 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 681.

На підставі ч. 2 ст. 529 ЦК Української РСР онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Судом є встановлено, що свідоцтво про право власності на спадщину у вигляді земельної ділянки (паю) було видано ОСОБА_7 онуці ОСОБА_8 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серія РН № 036346, який був виданий Вінницькою районною державною адміністрацією 27.09.2000 року.

Відповідно вищевказаної ч. 2 ст. 9 Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року цивільна правоздатність ОСОБА_8 припинилась в зв?язку з її смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 , а отже видача свідоцтва про право власності на спадкове майно у вигляді земельної частки (паю) за сертифікатом, який виданий після смерті спадкодавця не відповідає вимогам закону.

Вищевказані свідоцтва про право власності на спадщину видані на ім1я ОСОБА_7 та ОСОБА_6 слід визнати недійсними.

В зв`язку з визнанням недійсним свідоцтва про право власності на спадщину у вигляді земельної частки (паю) на ім`я ОСОБА_7 підлягає до визнання недійсним і державний акт серії ВН №5022 на право приватної власності на землю, виданий 01.07.2002 р. Малокрушлинецькою сільською радою Вінницького району Вінницької області та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №790, виданий на підставі вказаного свідоцтва.

Щодо позовної вимоги про визнання недійсним заповіту від 08.08.1996 року, суд враховує, що як підставу визнання даного заповіту недійсним позивач зазнача ту обставину, що ОСОБА_8 була неграмотною, не вміла читати, писати та розписуватися. Однак, вказані обставини суду належними та допустимими доказами не доведені, тому до задоволення вказана позовна вимога не підлягає.

Враховуючи наявність не скасованого судом заповіту суд вважає безпідставними вимоги позивача, щодо визнання за ним права власності на Ѕ частину житлового будинку, зі спорудами та будівлями, які заповідач заповіла ОСОБА_6 , в порядку спадкування за законом.

Позивачем не є доведеним належними та допустимими доказами, факт прийняття спадщини у вигляді земельної частки (паю) в розумінні ст. 549 ЦК Української РСР, яка діяла на час відкриття спадщини. ОСОБА_7 подано доказ вступу у спадщину у вигляді земельної частки (паю), що підтверджує довідка №716 (а.с.69) про те, що ОСОБА_7 обробляла земельну ділянку, належну померлій ОСОБА_8 .

Даний доказ неспростований, тому позовна вимога позивача щодо спадкування земельної частки (паю) до задоволення не підлягає.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивачем понесено судові витрати на оплату судового збору в загальній сумі 4904,86 грн. В зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог заявлених саме до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до стягнення підлягають витрати в загальному розмірі 3268 грн., що в поділі на рівні частки складають 1634 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.9,48,59,71,76,529,549 ЦК Української РСР (в ред.1963р.), ст.ст. 203,215,216,316 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 141, 206, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовільнити частково.

Поновити ОСОБА_5 строк на звернення до суду з вимогами щодо визнання недійсними заповіту від 08.08.1996 р., свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.11.1997р., свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.08.2001р., державного акта на право власності на земельну ділянку, визнання права власності на житловий будинок і права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, визнання права власності на частку колгоспного двору.

В визнанні недійсним заповіту від 08.08.1996 року, посвідченого секретарем виконкому Малокрушлінецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, зареєстрованого в реєстрі за №21 від 08.08.1996 р., згідно з яким ОСОБА_8 заповіла житловий будинок, який знаходиться в АДРЕСА_1 ОСОБА_6 відмовити.

Визнати недійсним видане 12.11.1997 р. державним нотаріусом Вінницької районної державної нотаріальної контори свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за №3-4156, відповідно до якого спадкоємцем зазначеного у заповіті майна ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме, житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 є ОСОБА_6 .

Визнати недійсним видане 28.08.2001 р. державним нотаріусом Вінницької районної державної нотаріальної контори свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за №1-3025, відповідно до якого спадкоємцем майна ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 , що складається з права на земельну частку (пай), яке перебуває у колективній власності СТОВ «Малі Крушленці», (с. Малі Крушленці, Вінницького району Вінницької області), розміром 1,97 га в умовних кадастрових гектарах, без визначення частки в натурі (на місцевості), належного спадкодавцю на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії РН №03346, виданого Вінницькою районною державною адміністрацією 27.09.2000р., відповідно до рішення від 18.07.2000 року за №368, зареєстрованого 29.09.2000 р. у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №681 - є ОСОБА_7 .

Визнати недійсним державний акт серії ВН №5022 на право приватної власності на землю, виданий 01.07.2002 р. Малокрушлинецькою сільською радою Вінницького району Вінницької області та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №790, згідно з яким ОСОБА_7 на підставі розпорядження Вінницької районної державної адміністрації від 22.03.2002 р. №147, свідоцтва про право на спадщину від 22.08.2001р. за №1-3025, свідоцтва про право на спадщину від 23.04.2002р. за №1226 передана у приватну власність земельна ділянка, площею 5,1621 га в межах згідно з планом, що розташована на території Малокрушлинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Визнати за ОСОБА_5 право власності на Ѕ частку майна колгоспного двору, що складається з Ѕ частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

До складу житлового будинку входить: житловий будинок під літ. «А», веранда під літ. «а», ганок, сарай під літ. «В», погріб з шією під літ. «Ж, ш/п», огорожа №5, огорожа №6, ворота №7, хвіртка №8, криниця №4.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 частково судові витрати в рівних частках в сумі 3268 грн. по 1634 грн. з кожного.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.А. Ганкіна