Провадження № 2/337/1343/2021
ЄУН № 337/2160/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2021 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя

у складі головуючого судді Кучерук І.Г.

з участю секретаря Смірнової А.О.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Коваленко Ю.М.

розглянувши в порядку спрощеного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного Акціонерного Товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» про стягнення моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом у якому вказав, що з 23.04.2002р. по 12.04.2017р. (14 років 11 місяців 08 днів) працював в цеху ремонту рухомого складу управління залізничного транспорту ПАТ «Запоріжсталь», машиністом крану (кранівником).

12.04.2017р. звільнений з ПАТ «Запоріжсталь» в зв`язку з невідповідністю стану здоров`я виконуваній роботі на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України.

Згідно з медичним висновком лікарсько-експертної комісії Державної установи «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 12.01.2018р. № 43 було встановлено професійне захворювання за діагнозом: Вібраційна хвороба другої стадії: синдром церебрально-периферичної ангіодистонії з частими акроангіоспазмами та трофічними порушеннями на кистях, ускладненої дисциркуляторною енцефалопатією з вестибулопатією та астено-невротичним синдромом; синдром полірадикулоневропатії з вираженими статико-динамічними порушеннями на шийному та поперековому рівнях, стійким больовим синдромом, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ступеня), остеоартрозом дрібних суглобів кистей.

За даними санітарно-гігієнічної характеристики умов праці ГУ Держпраці у Запорізький області від 30.03.2017р. № 08/03.2-24/2083 підтверджено працю в шкідливих і важких умовах в цеху ремонту рухомого складу управління залізничного транспорту ПАТ «Запоріжсталь».

За показниками шкідливості та важкості, умови праці по професії машиніст крану (кранівник) цеху ремонту рухомого складу управління залізничного транспорту ПАТ «Запоріжсталь» відносяться до III класу 3 ступеню відповідно до ГКП № 4137-86.

У зв`язку із чим ДУ «УНДІПМ» встановлено зв`язок захворювання із роботою у шкідливих та важких умовах праці на підприємстві відповідача.

Згідно повторного висновку ОМСЄК № 1 від 16.03.2020р. встановлена третя група інвалідності та 40% втрати професійної працездатності зі строком переогляду - 01.04.2022р.

Також рекомендовано амбулаторне та стаціонарне лікування у профпатолога, невролога, а також санаторно-курортне лікування.

По факту встановленого профзахворювання 06.02.2018р. було складено акт розслідування причин виникнення професійного захворювання (форма П-4), який затверджено Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області 09.02.2018р.

В пункті 16 цього акту зазначені обставини, за яких виникло професійне захворювання, якими виступають тривалий стаж роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ «Запоріжсталь».

Втім причиною професійного захворювання ( п. 17 акту ф. П-4) є наявність на робочому місці машиніста крана цеху ремонту рухомого складу управління залізничного транспорту ПАТ «Запоріжсталь» загальної вібрації з еквівалентним рівнем 102,3 - 103,8 дБ, при ГДР-101 дБ, якої протягом всього часу праці на підприємстві відповідача, останнім не було усунуто.

У зв`язку із тим, що професійна хвороба розвинулась внаслідок впливу шкідливих факторів виробництва, вважаю, що крім фізичного болю (відчуває стійкий біль та обмеження рухів у шийному і поперековому відділах хребта з поширенням почуття болю в кінцівки, що посилюються при рухах та після незначних фізичних навантажень, біль та оніміння в дистальних відділах кінцівок, побіління пальців рук на холоді, судоми в литкових м`язах та м`язах передпліч, частіше в нічний час, порушену ходу, обмеження рухів, біль в плечових, ліктьових і колінних суглобах та хрускіт в них, миготіння «мушок» перед очима, зниження пам`яті, втому, шум у вухах, запаморочення, хиткість при ході, підвищення АТ), також страждає і морально.

Душевні страждання виражаються у неспокою, переживаннях за подальше життя та своєї родини. Відсутність нормального життя, призводить до погіршення умов життя та фізичних й соціальних обмежень. У зв`язку із чим постійно відчуває себе у стані стресу, що негативно відображається на житті та відносинах з оточуючими та близькими. Це все спричиняє моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків вимагають додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральна шкода, завдана в результаті професійного захворювання, є сукупність тих моральних переживань, страждань та інших негативних емоцій, які викликані такими психотравмуючими чинниками як: фізичні страждання, пов`язані з перенесенням сильного і виснажливого фізичного болю, що пов`язаний з професійним захворюванням і якого вже ніколи позбутися не зможе; моральні переживання за подальший стан свого здоров`я; душевні страждання, пов`язані з перенесеним відчуттям приниження, коли ставши інвалідом, став практично непотрібен ні суспільству, ні на виробництві; переживання, пов`язані з пережитим відчуттям незадоволеності, - своїм часом не може розпоряджатися так, як за потрібно, бо змушений постійно декілька разів на рік стаціонарно проходити тривалий курс лікування; переживання, пов`язані з тим, що не може виконувати свої звичайні, повсякденні обов`язки, в т.ч. займатися елементарною чоловічою роботою, бо при незначному навантаженні одразу відчуває біль та обмеження рухів у шийному і поперековому відділах хребта з поширенням почуття болю в кінцівки; душевні страждання, пов`язані з перенесеним відчуттям незахищеності, страх і неспокій за своє здоров`я і психічний стан.

Існує обов`язок власника на вдосконалення та модернізацію в подальшому робочого місця прийнятого працівника, що дасть можливість усунути ті небезпечні та шкідливі речовини, які негативно впливають на стан здоров`я працівника.

Наявність на робочому місці шкідливих умов праці власником протягом всього часу праці на підприємстві відповідача, останніми не було усунуто.

Враховуючи викладені обставини та тяжкість і глибину заподіяних фізичних страждань і моральних переживань та їх тривалість, заподіяну мені моральну шкоду оцінює в загальній сумі 40000 грн. Визначаючи загальний розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди виходив з принципів розумності, зваженості і справедливості. При визначені суми було враховано тривалий стаж роботи в шкідливих та важких умовах на підприємстві відповідача (14 років 11 місяців 08 днів), тяжкість і характер завданих здоров`ю ушкоджень (призначено 3 група інвалідності), ступінь втрати професійної працездатності (який складає 40%), пов`язані з цим фізичні і моральні страждання, їх глибину, істотність вимушених змін у житті та життєвих стосунках і наслідків, що настали. При цьому больові синдроми, у зв`язку із професійним захворюванням, відчуває постійно.

Вважає, що саме такий розмір суми моральної шкоди, буде адекватним тій моральній шкоді, яка була спричинена в результаті професійного захворювання, а також достатнім і справедливим для хоча б часткового відновлення фізичного здоров`я і приведення морального стану в норму.

На даний час вартість ліків та проходження курсів лікування є дуже дорогими і відповідно це додає додаткових великих витрат для хворої людини.

Просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду, спричинену внаслідок професійного захворювання у розмірі 40000 грн.

Ухвалою від 23.06.2021 року було відкрито провадження по справі, та визначена форма розгляду справи за правилами спрощеного провадження, з повідомленням та викликом сторін.

03.08.2021 року представником відповідача надано суду відзив на позовну заяву у якому вказано, у тому числі, що позивач, згідно з наказом № 97 від 22.04.2002 року, був прийнятий на роботу машиністом крану (кранівником) в цех ремонту рухомого складу управління залізничного транспорту по строковому договору. Наказом № 952 від 26.04.2004 року, позивач був переведений на роботу машиністом крану (кранівником) в цех ремонту рухомого складу управління залізничного транспорту постійно. В даному цеху позивач працював з 23.04.2002 року по 12.04.2017 року.

Наказом № 325/л від 12.04.2017 року позивача було звільнено 12.04.2017 року згідно з п. 2 ст. 40 КЗпП в зв`язку з невідповідністю стану здоров`я роботі, що виконується.

При прийомі на роботу позивач був ознайомлений з умовами праці, що умови праці є шкідливими. Позивач погодився з даними умовами праці.

Відповідач повідомляв позивача при прийомі на роботу та переведенні про наявність в нього права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до законодавства і колективного договору.

Позивач був обізнаний про шкідливі фактори, що присутні на його робочому місці, та добровільно без примусу погодився виконувати доручену йому роботу.

Позивач, працюючи у відповідача, кожен рік проходив періодичний медичний огляд, що підтверджено медичними довідками від 20.05.2013 року, 30.06.2014 року, від 02.08.2015 року, від 31.05.2016 року.

Позивач був визнаний придатним для роботи за професією машиніст крану металургійного виробництва. Жодної інформації, щодо виявлення початкових стадій професійних захворювань, довідка не містять, відсутні рекомендації відносно Позивача про необхідність проходження додаткових обстежень або лікування.

Тобто, протягом роботи позивача та на момент його звільнення з роботи, відсутні будь які докази наявності в нього професійних захворювань.

Позивач був ознайомлений з умовами праці, які відносяться до шкідливих, та свідомо вирішив працювати в таких умовах.

Позивач був частково задіяний на роботах, що передбачені «Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, при обчисленні стажу роботи, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах». Списки затверджуються Кабінетом Міністрів України. Віднесення до Списків провадиться за результатами атестації робочих місць. Згідно з Санітарно-гігієнічній характеристиці умов праці від 30.03.2017 року, позивач був задіяний в роботах передбачених Списком №2 8-16 % від загальної кількості відпрацьованих змін. Загальна кількість днів відпрацьована позивачем за списком № 2 становить 1007 днів за період з 23.04.2002 року по 12.04.2017 року.

Позивач добровільно приступив до виконання трудових обов`язків, від дорученої роботи не відмовлявся, про те що при виконанні роботи створювалася виробнича ситуація небезпечна для життя або здоров`я Позивач адміністрацію відповідача не повідомляв.

Відповідачем надавалися Позивачу пільги і компенсації.

В процесі трудової діяльності Позивач забезпечувався санітарно-побутовими приміщеннями, спецодягом, спецвзуттям та іншими засобами індивідуального захисту відповідно до галузевих норм, молоком.

З вищенаведеного вбачається, що протягом роботи позивача на підприємстві відповідача, у останнього була відсутня інформація про наявність у позивач початкових стадій захворювань, які в подальшому було визнано професійним. Відповідач отримував відповідні медичні висновки про придатність позивача для виконання дорученої йому роботи і, відповідно, не мав жодних правових підстав для відсторонення позивача від роботи в зв`язку з невідповідністю його виконуваній роботі за станом здоров`я.

Однак, вже в лютому 2017 році позивачу було встановлено 3 групу інвалідності, після чого позивач звернувся до ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» м. Кривий Ріг де було встановлено наявність професійного захворювання.

В подальшому, за результатами розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, було складено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання(отруєння) Форми П-4 від 09.02.2018 року.

Згідно з п. 16 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання(отруєння) Форми П-4 від 09.02.2018 року (далі - Акт), внаслідок тривалого стажу роботи ОСОБА_2 в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ «Запоріжсталь» та відсутності правових підстав для переведення на іншу роботу.

Відповідно до п. 19 Акту, відсутні особи, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи.

Підставою для допущення або не допущення працівника до роботи, є саме довідка про проходження працівником періодичного медичного огляду в якій зазначено про придатність або не придатність працівника до виконання певної роботи. Інших підстав для допуску або не допуску до роботи за станом здоров`я чинне законодавство не передбачає.

Позивач, працюючи у відповідача, кожен рік проходив періодичний медичний огляд, згідно з якими позивач був визнаний придатним до роботи за професією. Скарг на стан здоров`я від позивача не надходило. Жодної інформації, щодо виявлення початкових стадій професійних захворювань, довідки не містять.

В усіх цих довідках про результати періодичного медичного огляду позивача, відсутні рекомендації відносно Позивача про проходження додаткових обстежень або лікувань не надавались. Більш того у зазначених актах відсутні застереження щодо виконуваної роботи Позивачем та обмеження щодо придатності до роботи.

З вищенаведеного вбачається, що протягом роботи на підприємстві відповідача, відсутні докази наявності у позивача професійного захворювання. Відповідач отримував відповідні медичні висновки про придатність позивача для виконання дорученої йому роботи і, відповідно, не мав жодних правових підстав для відсторонення позивача від роботи в зв`язку з невідповідністю його виконуваній роботі за станом здоров`я.

Саме на підставі позитивних результатів медичних періодичних обстежень позивач був допущений до подальшої роботи.

В Санітарно-гігієнічній характеристиці умов праці від 30.03.2017 року зазначено, що згідно з заключними актами за результатами періодичних медичних оглядів за 2012-2016 роки протипоказань до роботи у ОСОБА_2 виявлено не було.

Згідно з п. 16 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання(отруєння) Форми П-4 від 09.02.2018 року (далі - Акт), внаслідок тривалого стажу роботи ОСОБА_2 в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ «Запоріжсталь» та відсутності правових підстав для переведення на іншу роботу.

Повноваження роботодавця щодо можливості переведення працівника на іншу роботу, де вплив шкідливих виробничих факторів зменшений або взагалі відсутній, є обмеженими оскільки переведення можливе лише за ініціативою самого працівника (ст. 32 КЗпП), або внаслідок виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, який перешкоджає продовженню даної роботи (ст. 170 КЗпП), що має підтверджуватись відповідним медичним висновком.

З доданих позивачем до позовної заяви медичного висновку ДУ «Український науково- дослідний інститут промислової медицини» та інших медичних документів, вбачається, що біль у хребті турбує позивача багато років, але вперше позивач лікувався в жовтні 2016 року.

Професійне захворювання не з`являється раптово. Воно починається задовго до його встановлення та має тривалий перебіг з наростанням симптомів.

Вищенаведене свідчать про те, що позивачу було добре відомо про його дійсний стан здоров`я. Але, всупереч вимогам ст. 14, 17 Закону України «Про охорону праці», позивач не дбав про особисту безпеку і здоров`я та своєчасно не повідомив роботодавця про свій дійсний стан здоров`я, про необхідність проведення позачергового медичного огляду. Під час періодичних медичних оглядів позивач не повідомляв про діагностовано в нього захворювання, внаслідок чого лікарі не проводили додаткових обстежень.

Вищенаведене свідчить, що позивач свідомо приховував від лікарів, що проводили періодичні медичні огляди, та від відповідача наявність ознак початкової стадії професійного захворювання, яке в подальшому стало причиною втрати ним працездатності.

Тобто, позивач, знаючи про погіршення стану свого здоров`я та приховуючи дану інформацію від роботодавця та медичної комісії, свідомо погіршував стан свого здоров`я.

Як би позивач своєчасно повідомив роботодавця про свій дійсний стан здоров`я, то було б можливо уникнути втрати позивачем працездатності.

Таким чином, позивач знаючи про дійсний стан свого здоров`я, свідомо приховав дану інформацію від відповідача та добровільно погодився працювати в шкідливих для здоров`я умовах. Наслідком цього є часткова втрата позивачем працездатності та його моральні страждання.

Тому однією з суттєвих причин втрати працездатності позивача є його власні дії.

Наявність шкоди ще не породжує абсолютного права на її відшкодування, необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, а саме: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Позивачем в позовній заяві про наявність моральних страждань зазначено лише загальними фразами та взагалі не зазначено, які саме дії/бездіяльність Відповідача призвели до моральних страждань Позивача та не визначено причинний зв`язок між цими діями спричиненою шкодою.

Позивач не надав жодного доказу отримання моральної шкоди спричиненої саме діями/бездіяльністю Відповідача.

Крім того, позивачем не надано жодного медичного первинного документу з як можливо встановити момент виникнення професійного захворювання, його динаміку дійсний зв`язок з роботою у відповідача. Доказів постійного знаходження на обліку в ЛПЗ значних витрат на лікування також не надано. Відсутні висновки психолога, щодо наявно моральних страждань.

Зазначаючи про не можливість вести звичне життя, позивач не розкриває в чому саме полягає ця неможливість. Позивач зазначає про це загальними фразами, не зазначає в чому конкретно це виражається, не надає жодного доказу.

Визначаючи як суму відшкодування моральної шкоди 40000 грн. позивач не надав належного обґрунтування з чого конкретно він виходив визначаючи саме таку суму. Посилання позивача лише не той факт, що відповідач може сплатити таку суму, не може бути обґрунтуванням розміру стягнення моральної шкоди з відповідача.

Вважає позовну заяву необґрунтованою та безпідставною, а позовні вимоги, з урахуванням фактичних обставин справи, є такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) Форми П-4 від 09.02.2018 року загальний стаж роботи позивача в шкідливих умовах становить 24 роки 8 місяців. З них на ПАТ «Запоріжсталь» лише 14 років 11 місяців.

Позивач не зазначає про свою роботу в шкідливих умовах на інших підприємствах. З доданої ним до позовної заяви копії трудової книжки вбачається, що суду надано витяг з трудової в якому відображено лише період з 06.02.2002 року по 11.05.2018 року. Щодо роботи позивача до 06.02.2002 року інформація не надана.

Однак, згідно з Санітарно-гігієнічній характеристикою умов праці від 30.03.2017 року, позивач у періоди з 20.06.1988 року по 07.05.1989 року, з 14.08.1991 року по 20.06.1992 року, з 05.01.1993 року по 26.12.2000 року працював вальцювальником стану гарячої прокатки Електрометалургійного заводу «Дніпроспецсталь». Умови праці вальцювальника відносяться важких та шкідливих умов праці. Загальний стаж по даній професії складає 9 років 9 місяців.

Згідно з п. 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) Форми П-4 від 09.02.2018 року (далі - Акт), причина виникнення професійного захворювання є наявність на робочому місці машиніста крану цех ремонту рухомого складу управління залізничного транспорту ПАТ «Запоріжсталь» загальної вібрації з еквівалентним рівнем 102.3-103.8 дБ. при ГДР- 101 дБ.

При уважному дослідженні Санітарно-гігієнічній характеристикою умов праці від 30.03.2017 року, вбачається, що позивач був задіяний в роботах у шкідливих умовах передбачених Списком №2 лише 8-16 % від загальної кількості відпрацьованих змін, а робота на загальних підставах складала 84-92 % від загальної кількості змін. Слід зазначити, що навіть при роботі у шкідливих умовах передбачених Списком №2 відсутні значні перевищення гранично допустимих показників, при роботі на загальних підставах перевищення або взагалі відсутні або є незначними.

Крім того, з Санітарно-гігієнічній характеристикою умов праці від 30.03.2017 року також вбачається, що позивач працюючи на Електрометалургійного заводу «Дніпроспецсталь» також підпадав під вплив загальної вібрації, при чому тривалість цього впливу досягала 91,32-94,44% робочої зміни. Слід також зазначити, що під час роботи на даному підприємстві, позивач підпадав і під дію інших шкідливих та важких виробничих факторів, а саме важкість та напруженість праці - статичне навантаження: велике навантаження за зміну при утриманні вантажу двома руками (статичне навантаження на дві руки - 150 458 - 172 200 Кг*с при нормативному значенні 97001 Кг*с), перебуваючи в нахиленому положенні та вимушеними нахилами тулуба, переміщенням у просторі , напруженістю трудового процесу.

Більш детальна інформація про шкідливі фактори під вплив яких підпадав позивач працюючи на Електрометалургійного заводу «Дніпроспецсталь» міститься в Санітарно- гігієнічній характеристиці умов праці від 30.03.2017 року.

З вищенаведеного вбачається, що позивач, працюючи на Електрометалургійного заводу «Дніпроспецсталь» піддавався значному впливу шкідливих виробничих факторів, які в більшості в рази перевищували ПДК.

Згідно з Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання(отруєння) Форми П-4 від 09.02.2018 року загальний стаж роботи позивача в шкідливих умовах становить 24 роки 8 місяців.

З них на ПАТ «Запоріжсталь» 14 років 11 місяців (179 місяців), на Електрометалургійному заводі «Дніпроспецсталь» 9 років 9 місяців (117 місяців).

Загальний стаж роботи в умовах впливу шкідливих факторів - 9 років 9 місяців + 14 роки 11 місяців = 24 роки 08 місяців (296 місяців ).

Відповідно стаж роботи в умовах впливу шкідливих факторів у відсотковому співвідношенні по кожному підприємству становить: Електрометалургійного заводу «Дніпроспецсталь» - 39,53 %; ПАТ «Запоріжсталь» - 60,47 %.

Відповідно пропорційно відпрацьованому часу та впливу шкідливих факторів слід розподіляти суму моральної шкоди.

Електрометалургійного заводу «Дніпроспецсталь» - 15812 грн.; ПАТ «Запоріжсталь» - 24188 грн.

Таким чином, при визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача, необхідно врахувати час роботи позивача на Електрометалургійного заводу «Дніпроспецсталь» і його співвідношення з загальним часом його роботи в умовах впливу шкідливих факторів та ступенем перевищення ПДР на кожному підприємстві де працював позивач.

У випадку задоволення вимог позивача у розмірі, що перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, зазначити в мотивувальній та резолютивній частині рішення про стягнення з відповідачів коштів з урахуванням податку на доходи фізичних осіб та військовий збір.

Просить прийняти рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Запоріжсталь» про стягнення моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання, в розмірі 40000 грн. відмовити у повному обсязі.

09.08.2021 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій, окрім іншого, вказано, що після проходження кожного медичного огляду складалася довідка, яку підписували особисто медичні фахівці, які проводили медичний огляд, в ході якого вони не виявляли у нього захворювань, що підтверджує той факт, що при проходженні медичних оглядів у нього були відсутні захворювання і, відповідно, був визнаний здоровим і придатним для роботи за професією та допущений до роботи.

Відповідно, він не заперечував та не оскаржував результати періодичних медичних оглядів та не повідомляв роботодавцю про невідповідність результатів періодичних медичних оглядів, в цьому не було потреби.

Всі довідки про проходження мною медичних оглядів, на даний час, не скасовані та є чинними.

За нормами чинного законодавства відсутня норма, яка зобов`язує працівника відпрацьовувати певний період часу у шкідливих та небезпечних умовах праці, та звільнятись з тих підстав, що подальша робота може вплинути на стан його здоров`я.

Саме за довготривалий час роботи на підприємстві зі сторони Відповідача не була вдосконалена належна технологія для безпечної праці робітників та усунуто причин перевищення рівня вібрації на крані, які впливали на стан здоров`я, що й призвело до професійного захворювання.

На Електрометалургійному заводі «Дніпроспецсталь» працював на посаді фальцювальника.

Показники, на які посилається представник відповідача у своєму відзиві (загальна вібрація 88дБ, при ГДР-92дБ), взяті з таблиці, яка зазначена у санітарно-гігієнічної характеристики умов праці ГУ Держпраці у Запорізький області від 30.03.2017р., та відносяться до факторів виробничого середовища і трудового процесу на робочому місці машиніста крану (кранівника) для атестації робочих місць за умовами праці 1994 та 2000 років (абз. 2 п. 12), і відповідно ніяким чином не відносяться до посади вальцювальника.

20.08.2021 року до суду від представника відповідача надійшли заперечення, в яких, окрім іншого вказано, що за результатами атестації робочих місць за умовами праці 1994 року та 2000 року - III клас 3 ступінь за ГКП № 4137-86. За показниками робоче місце вальцювальника стану гарячої прокатки слід вважати з особливо шкідливими та особливо важкими умовами праці, що відповідає показникам Списку № 1

З вищенаведеного вбачається, що позивач, працюючи на Електрометалургійного заводу «Дніпроспецсталь» піддавався значному впливу шкідливих виробничих факторів, які в більшості в рази перевищували ПДК.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з мотивів викладених у позові, та відповіді на відзив.

У судовому засіданні представник відповідача, позов не визнав з мотивів викладених у відзиві і запереченнях.

Суд, розглянувши надані документи, вислухавши пояснення, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Судом встановлено, що згідно з наказом № 97 від 22.04.2002 року, ОСОБА_2 був прийнятий на роботу машиністом крану (кранівником) в цех ремонту рухомого складу управління залізничного транспорту, по строковому договору(а.с. 71).

Наказом № 952 від 26.04.2004 року, був переведений на роботу машиністом крану (кранівником) в цех ремонту рухомого складу управління залізничного транспорту постійно(а.с.73).

Наказом № 325/л від 12.04.2017 року, ОСОБА_2 було звільнено 12.04.2017 року згідно з п. 2 ст. 40 КЗпП в зв`язку з невідповідністю стану здоров`я роботі, що виконується(а.с. 77).

Відповідно до карток умов праці, у в цеху ремонту рухомого складу управління залізничного транспорту ПАТ «Запоріжсталь» встановлені відповідні пільги і компенсації, з якими ОСОБА_2 був ознайомлений(а.с. 82-101).

Відповідно до медичних довідок, ОСОБА_2 у періоди з 2013 року - 2016 року проходив медичний огляд, з висновком - здоров(а.с. 78-79).

Медичним висновком лікарсько експертної комісії ДУ «Український НДІ промислової медицини» м. Кривий Ріг від 12.01.2018 року, за № 43, у ОСОБА_2 встановлено захворювання професійного характеру за місцем роботи в несприятливих умовах праці ПАТ «Запоріжсталь»(а.с. 15-16).

Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4, затвердженого 09.02.2018 року, професійне захворювання у ОСОБА_2 виникло в наслідок тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ «Запоріжсталь»(а.с.26-28, 107-109).

Відповідно до виписок епікризу із медичної картки стаціонарного хворого, ОСОБА_2 у періоди з 2017 року по 2021 рік, неодноразово проходив стаціонарне лікування с приводу захворювання(а.с. 29-41).

Згідно Довідки до акту огляду МСЕК від 16.03.2020 року, ОСОБА_2 встановлена третя група інвалідності за професійним захворюванням і встановлено 40% втрати професійної працездатності, з датою чергового перегляду у березні 2022 року(а.с. 24-25).

Відповідно до санітарно-гігієнічної характеристики умов праці від 30.03.2017 року за № 08/03.2-24/2083, ГУ Держпраці у Запорізький області, окрім умов на Електрометалургійному заводі «Дніпроспецсталь», також констатовано працю в шкідливих і важких умовах в цеху ремонту рухомого складу управління залізничного транспорту ПАТ «Запоріжсталь».

За показниками робоче місце машиніста крану (кранівника), слід вважати зі шкідливими умовами праці(а.с. 17-23, 103-106).

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Таким чином суд приходить до висновку, що професійне захворювання позивача виникло з вини відповідача.

Посилання відповідача щодо відсутності його вини в отриманні позивачем професійного захворювання, суд вважає необґрунтованими, оскільки вони спростовуються дослідженими документальними доказами, а твердження про наявність в діях позивача грубої необережності, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

Посилання відповідача на те, що позивач був обізнаний про можливість впливу шкідливих факторів, самостійно та за власним бажанням прийняв рішення про необхідність працювати саме на такій посаді, на думку суду, не знімають відповідальності з відповідача за незабезпечення максимально безпечних умов праці та не позбавляють позивача права на отримання відшкодування спричиненої моральної шкоди.

При цьому суд не може взяти до уваги посилання відповідача на ту обставину, що позивач самостійно з власної ініціативи продовжував працювати у важких умовах праці, тим самим з власної ініціативи допускав погіршення свого здоров`я, оскільки це не звільняє роботодавця від виконання ним обов`язку щодо створення безпечних та нешкідливих умов праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», згідно з ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами.

Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року № 1-рн/2004 констатує, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами.

За змістом ч. 1-3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Оскільки на час звернення позивача до суду Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не передбачено обов`язку Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відшкодовувати потерпілому та членам їх сімей моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець згідно з правилами ст. 1167, 1168 ЦК України.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер отриманих позивачем захворювань, і пов`язані з ними фізичні, емоційні переживання і моральні страждання, потреба у лікуванні, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, докладання додаткових зусиль для організації свого життя і наслідків, що наступили, суд вважає, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню частково, із розрахунку 1000 грн. за кожен відсоток втрати професійної працездатності, і приймаючи до уваги встановлення 3 групи інвалідності, 40% втрати професійної працездатності, тривалості страждань, суд встановлює суму відшкодування у розмірі 15000 грн.

Оскільки позивач, по даній категорії справ, звільнений від сплати судового збору при подачі позову, то відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України, ці витрати підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст. 12, 89, 141, 229, 279, 263, 264, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Публічного Акціонерного Товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь»(м.Запоріжжя, вул. Південне шосе, буд. 72, ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн. НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) моральну шкоду у зв`язку з отриманням професійного захворювання у розмірі 15000(п`ятнадцять тисяч) гривень.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з Публічного Акціонерного Товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь»(м.Запоріжжя, вул. Південне шосе, буд. 72, ) на користь держави судовий збір в сумі 340(триста сорок) грн. 50 коп.

Рішення може бути оскаржене в Запорізький апеляційний суд протягом 30 днів.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст рішення складений 08.10.2021 року.

Суддя: