Житомирський апеляційний суд
Справа №296/4043/21 Головуючий у 1-й інст. Драч Ю. І.
Категорія 77 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

секретаря

судового засідання Трикіши Ю.О.

з участю представника відповідача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу Державного підприємства «Грозинське» та апеляційну скаргу Фонду державного майна України

на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 23 червня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Драча Ю.І.,

у цивільній справі № 296/4043/21 за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Грозинське», Фонду державного майна України про поновлення на роботі, -

в с т а н о в и в:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом. Просив поновити його на посаді виконуючого обов`язки директора державного підприємства «Грозинське». В обґрунтування поданого позову позивач зазначав, що 21 травня 2020 року наказом Фонду державного майна України №847 «Про призначення виконувача обов`язків директора державного підприємства «Грозинське» на нього було покладено виконання обов`язків директора державного підприємства «Грозинське» до прийняття суб`єктом управління Підприємством рішення про припинення повноважень виконувача обов`язків Підприємства або призначення керівника Підприємства у встановленому законодавством порядку. 25 березня 2021 року наказом Фонду державного майна України №488 «Про звільнення виконувача обов`язків директора державного підприємства «Грозинське» ОСОБА_1 звільнено з посади виконувача обов`язків директора на підставі п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України. Проте, позивач вважає звільнення незаконним, оскільки, на його думку, між сторонами укладено безстроковий трудовий договір, припинення якого за ст.23 КЗпП України не допускається.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 23 червня 2021 року позов задоволено. Поновлено ОСОБА_1 на посаді виконуючого обов`язки директора державного підприємства "Грозинське" з 25.03.2021 року.

У поданій апеляційній скарзі Державне підприємство «Грозинське» просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити та вирішити питання судових витрат. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Зокрема вказує, що відповідно до п.п.1.1, 1.2. Статуту державне підприємство «Грозинське» є державним унітарним підприємством, що діє як державне комерційне підприємство, засноване на державній власності та належить до сфери управління Фонду державного майна України. Тому, наказ від 21.05.2020 №847 «Про призначення виконувача обов`язків директора державного підприємства «Грозинське», так і наказ від 25.03.2021 №488 «Про звільнення виконувача обов`язків директора державного підприємства «Грозинське» приймався Фондом державного майна України як Суб`єктом управління державного підприємства «Грозинське», а не самим підприємством. На думку апелянта, безпідставним є пред`явлення позивачем даного позову саме до державного підприємства «Грозинське». Крім того вказує, що між Фондом державного майна України та ОСОБА_1 був укладений строковий трудовий договір, строк дії якого визначався настанням юридичного факту прийняттям відповідного рішення уповноваженим органом управління, а у встановленому законодавством порядку він не був призначений на посаду директора підприємства. Тому, його звільнення з урахуванням змісту наказу про призначення відповідає п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України. Аналогічний правовий висновок сформульовано у постановах Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №756/5123/16-ц, від 30.10.2019 у справі № 310/2284/17, від 18.04.2018 у справі №910/18355/16. Однак, вказані висновки викладені у постановах Верховного Суду не були враховані судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення. Також вказує, що звільнення за п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України застосовується до посадових осіб господарських товариств, яким державне підприємство «Грозинське» не являється, а позивач в розумінні вказаної норми права не є спеціальним суб`єктом, щодо якого може бути застосована вказана норма. Тому застосування судом першої інстанції цієї норми як підстави для звільнення позивача є неправомірним.

У поданій апеляційній скарзі Фонд державного майна України просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Зокрема вказує, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 10.05.2018 №389 «Про затвердження Порядку передачі (повернення) функцій з управління майном державних підприємств, функцій з управління пакетами акцій (частками) у зв`язку з прийняттям рішення про приватизацію або про припинення приватизації об`єкта приватизації» - функції з управління майном державного підприємства «Грозинське» передано до Фонду. Статут Підприємства у новій редакції було затверджено наказом Фонду від 13.02.2020 №275 та зареєстровано в ЄДР. Згідно з пунктом 10.11 Статуту, суб`єкт управління має право в будь-який момент прийняти рішення про припинення повноважень Директора та розірвання з ним трудових відносин, а також трудового контракту, або рішення про відсторонення Директора. Таке рішення Суб`єкт управління Підприємства має право прийняти незалежно від строку перебування призначеної особи на посаду Директора. Тому, на думку апелянта, суд першої інстанції не взяв до уваги, що ОСОБА_1 не призначався директором державного підприємства «Грозинське» у встановленому законодавством порядку. Фондом лише покладалось на нього виконання обов`язків директора державного підприємства «Грозинське». Також вказує, що твердження позивача про укладення з ним трудового договору без визначення строку не відповідає дійсності. Він призначався тимчасово, до прийняття суб`єктом управління Підприємством рішення про припинення повноважень виконувача обов`язків Підприємства або призначення керівника Підприємства у встановленому законодавством порядку, що підтверджується наказом про призначення позивача. Відповідно до Порядку проведення конкурсного відбору керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2009 №777, Фондом оголошено конкурсний відбір на посаду директора ДП «Грозинське». Крім того вказує, що підставою звільнення ОСОБА_1 став наказ Фонду від 25.03.2021 №488. Проте вказаний наказ позивач не оскаржує, що додатково підтверджує хибність висновків суду першої інстанції, адже поновлення на роботі без скасування підстави звільнення є неможливим. Наказом Фонду від 25.03.2021 №489 в.о. директора державного підприємства «Грозинське» призначено ОСОБА_2 , а тому справа не могла розглядатись без його участі.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 21 травня 2020 року наказом Фонду державного майна України № 847 «Про призначення виконувача обов`язків директора державного підприємства «Грозинське» на ОСОБА_1 покладено виконання обов`язків директора державного підприємства «Грозинське» з дати видання наказу до прийняття суб`єктом управління Підприємством рішення про припинення повноважень виконувача обов`язків Підприємства або призначення керівника Підприємства у встановленому законодавством порядку (а.с.5).

25 березня 2021 року наказом Фонду державного майна України № 488 «Про звільнення виконувача обов`язків директора державного підприємства «Грозинське» ОСОБА_1 звільнено з посади виконувача обов`язків директора Державного підприємства «Грозинське» на підставі п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України з 25.03.2021.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача проведено незаконно, оскільки останній підлягав звільненню за п.5 ч.1 ст.41 КЗпП.

Проте, погодитися з висновками суду неможливо.

Так, відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно ст.23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Згідно з ч.ч.3,4 ст.24 КЗпП України укладення трудового договору оформлюється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», згідно зі ст.24 КЗпП України укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи відома власника або уповноваженого ним органу. При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і догляду за дитиною; особи, яка звільнилась з роботи в зв`язку з призовом на дійсну строкову військову чи альтернативну службу, обранням народним депутатом чи на виборну посаду (або виконанням певного обсягу робіт).

Згідно із ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Статтею 252 ЦК України передбачено, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

В даному випадку судом встановлено, що між Фондом державного майна України та ОСОБА_1 був укладений строковий трудовий договір, термін дії якого визначався настанням юридичного факту прийняття суб`єктом управління Підприємством рішення про припинення повноважень виконувача обов`язків Підприємства або призначення керівника Підприємства у встановленому законодавством порядку.

З таким формулюванням наказу і обумовленим терміном виконання обов`язків директора позивач погодився та не оспорював його.

У зв`язку з цим безпідставними є доводи позивача в частині укладення безстрокового трудового договору.

Відповідно до п.п.10.1-10.3 Статуту Державного підприємства «Грозинське» суб`єкт управління Підприємства (Фонд державного майна України п.1.1 Статуту) є представником власника і виконує його функції у межах, визначених законодавством України. Управління діяльністю Підприємства здійснюють його органи, склад і порядок обрання (призначення) яких визначається цим статутом та чинним законодавством України. Виконавчим органом Підприємства (одноосібним) є Директор, який є посадовою особою (а.с.93).

Повноваження суб`єкта управління Підприємством в частині призначення та припинення повноважень директора підприємства, призначення особи, яка тимчасово здійснюватиме повноваження директора, передбачені п.п.10.7.7, 10.7.8 Статуту.

Згідно з п.2 ч.1 ст.36 КЗпП однією з підстав припинення трудового договору є: закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Відповідно до п.п.2 і 3 ст.23 КЗпП Трудовий договір може бути: 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Отже, в даному випадку, строк виконання повноважень позивача був погоджений сторонами та мав тривати до прийняття суб`єктом управління Підприємством рішення про припинення повноважень виконувача обов`язків Підприємства або призначення керівника Підприємства у встановленому законодавством порядку.

У зв`язку з цим, реалізуючи надані Фонду державного майна повноваження, останній правомірно видав наказ про звільнення виконувача обов`язків директора державного підприємства «Грозинське» ОСОБА_1 на підставі п.2 ч.1 ст.36 КЗпП.

За наведених обставин законних підстав для поновлення позивача на роботі не було.

Тому, відповідно до положень п.3 ч.1 ст.376 ЦПК оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в позові.

Крім того, згідно з вимогами ст.141 ЦПК відшкодуванню за рахунок позивача підлягають витрати відповідачів по сплаті судового збору.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,376,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Грозинське» та Апеляційну скаргу Фонду державного майна України задоволити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 23 червня 2021 року скасувати. Ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного підприємства «Грозинське», Фонду державного майна України про поновлення на роботі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Державного підприємства «Грозинське» та Фонду державного майна України по 1362 грн. кожному понесених судових витрат по сплаті судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 07.10.2021 року.