Провадження № 2/947/3738/21
УХВАЛА

08.10.2021 року

Київський районний суд м. Одеси:

головуючого судді Маломуж А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одеса клопотання представника відповідача ОСОБА_1 про закриття провадження у цивільній справі №947/27846/21 за позовною заявою Громадської організації «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» (м. Одеса, вул. Іцхака Рабіна, 28) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за щомісячними членськими внесками та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

11.11.2019 року позивач звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за щомісячними членськими внесками та зобов`язання вчинити певні дії, посилаючись на те, що відповідач є членом ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» та за ним закріплено машиномісце. Як член ГО відповідач повинен сплачувати членські внески, проте з червня 2016 року по липень 2019 року у зв`язку з невиконанням свого обов`язку у нього утворилась заборгованість у розмірі 8280,00 грн.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Маломуж А.І.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 16.12.2019 року відкрито провадження у вказаній справі.

17.03.2020 року судом було прийнято до розгляду уточнену позовну заяву.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 17.03.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.30.09.2019 року представник відповідача звернувся з клопотанням про закриття провадження, вважає, що справа підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 16.04.2020 року у цивільній справі №947/27846/21 за позовом Громадської організації «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» (м. Одеса, вул. Іцхака Рабіна, 28) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за щомісячними членськими внесками та зобов`язання вчинити певні дії позовні вимоги позивача було задоволено.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 18.06.2021 рокуЗаочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 16.04.2020 року у цивільній справі №947/27846/21 за позовом Громадської організації «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» (м. Одеса, вул. Іцхака Рабіна, 28) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за щомісячними членськими внесками та зобов`язання вчинити певні дії скасовано та призначено справу до розгляду.

27.08.2021 року представник відповідача звернувся з клопотанням про закриття провадження, вважає, що справа підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява про закриття провадження по справі підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст.255ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У частині першій статті 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Таким чином, суди загальної юрисдикції мають розглядати справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин в усіх випадках, за винятком, якщо розгляд таких справ прямо визначений за правилами іншого судочинства.

Разом з тим, відповідно до частин першої, другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України, за змістом частини першої якої господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Згідно з частинами першою та третьою статті 167 Господарського кодексу України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Власник корпоративних прав бере участь у капіталі господарської організації, а реалізація правомочностей, які надаються власнику корпоративних прав, надає йому можливість впливати на діяльність господарської організації.

Відповідно під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, які виникають, змінюються та припиняються щодо права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

За змістом частин першої та другої статті 55 ГК України суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством. Суб`єктами господарювання є: господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до ЦК України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Господарською діяльністю у ГК України вважається діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Цей Кодекс розрізняє господарську діяльність, яка має на меті отримання прибутку (підприємництво) і некомерційну господарську діяльність, яка здійснюється без такої мети (стаття 3).

Стаття 2, частина шоста статті 3 ГК України регламентує, що громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності, є учасниками відносин у сфері господарювання, а відносини, що складаються між суб`єктами господарювання та суб`єктами організаційно-господарських повноважень у процесі управління господарською діяльністю належать до господарських відносин.

Правові та організаційні засади реалізації права на свободу об`єднання, гарантованого Конституцією України та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, порядок утворення, реєстрації, діяльності та припинення громадських об`єднань врегульовано Законом України "Про громадські об`єднання" від 22.03.2012 №4572-VI (зі змінами та доповненнями, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №4572-VI).

Згідно з ч.1 ст.1 Закону №4572-VI, громадське об`єднання - це добровільне об`єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних, та інших інтересів.

Відповідно до ч.3 ст.1 Закону №4572-VI, громадська організація - це громадське об`єднання, засновниками та членами (учасниками) якого є фізичні особи.

Частиною п`ятою статті 1 Закону №4572-VI передбачено, що громадське об`єднання може здійснювати діяльність зі статусом юридичної особи або без такого статусу. Громадське об`єднання зі статусом юридичної особи є непідприємницьким товариством, основною метою якого не є одержання прибутку.

Згідно з ч.2 ст.8 Закону №4572-VI визначено, що втручання державних органів та службових осіб у діяльність об`єднань громадян не допускається, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином, у разі виникнення спору щодо порушення об`єднаннями громадян, їх посадовими і службовими особами прав і свобод громадянина останній має право на підставі статті 55 Конституції України звернутись за їх захистом до суду. Визначення належності питань до внутрішньоорганізаційної діяльності або виключної компетенції об`єднання громадян у кожному конкретному випадку вирішує суд у разі оскарження громадянином актів і дій таких об`єднань.

Так, Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 05 травня 2020 року у справі №120/248/19-а зазначив, що в контексті спірних правовідносин саме скликання зборів і ухвалене ними рішення спричинили виникнення спірних правовідносин між позивачем та громадською організацією. Тобто звернення позивача до суду із цим позовом пов`язане із наявністю спору між членами громадської організації щодо обрання керівника, членів правління та ревізійної комісії.

Враховуючи, що юрисдикція адміністративних судів на спірні правовідносини не поширюється, Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду вважав, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про необхідність вирішення такого спору в порядку господарського судочинства.

Крім того, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 січня 2021 року у справі №127/21764/17 було зроблено правовий висновок, відповідно до якого якщо спірні правовідносини у справі виникли між членами громадської організації щодо управління нею, а саме щодо зміни керівника та членів керівних органів, то вказаний спір підлягає розгляду в порядку порядку господарського судочинства.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи суть спору, спрямовану на врегулювання інтересів сторін корпоративних відносин, суд приходить до висновку про неможливість вирішення цього спору у порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись ст. 255 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Клопотання представника відповідача ОСОБА_1 про закриття провадження у цивільній справі №947/27846/21 за позовною заявою Громадської організації «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» (м. Одеса, вул. Іцхака Рабіна, 28) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за щомісячними членськими внесками та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Провадження у справі за позовною заявою Громадської організації «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» (м. Одеса, вул. Іцхака Рабіна, 28) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за щомісячними членськими внесками та зобов`язання вчинити певні дії закрити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду через Київський районний суд м. Одеси протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення та підписання суддею. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвалу складено 12.10.2021 року.

Суддя Маломуж А. І.