Справа № 362/3322/21
Провадження № 2/362/2245/21
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

11 жовтня 2021 року

суддя Васильківського міськрайонного суду Київської області Марчук О.Л., розглянувши в порядку спрощеного провадження у місті Василькові Обухівського району Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Бондар Ірина Михайлівна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом, в обґрунтування вимог якого зазначила, що 15 березня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Бондар І.М. вчинено виконавчий напис за № 677 про звернення стягнення на належне їй нерухоме майно, що є предметом іпотеки в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед АТ КБ «Приватбанк».

Посилаючись на порушення законодавства при вчиненні вказаного виконавчого напису, що полягають у неотриманні нотаріусом документів щодо безспірності розміру заборгованості та спливу строків давності для вчинення спірного виконавчого напису, позивачка просить визнати виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Дану справу розглянуто в порядку спрощеного провадження.

Оскільки відповідач, який отримав копію ухвали про відкриття провадження, у встановлений цивільним процесуальним законом строк не подав відзив на позов і не заперечив проти вирішення справи в порядку спрощеного провадження, суд ухвалив рішення на підставі наявних у справі доказів.

Третя особа отримала копію ухвали про відкриття провадження і копії позову з додатками; будь-яких письмових пояснень суду не надала.

Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

З наданих позивачем на підтвердження своїх вимог копій письмових доказів вбачається, що 15 березня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис за № 677 про звернення стягнення на належне їй нерухоме майно, що є предметом іпотеки в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 17).

Вирішуючи справу по суті, суд керується наступними нормами цивільного законодавства.

Згідно із вимогами статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість; перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Серед іншого, статтею 89 Закону України «Про нотаріат», встановлено вимоги до змісту виконавчого напису нотаріуса.

Тобто, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна; при цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права, а тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше.

Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення, як і безспірна заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Відповідно до вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат», безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника є обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Як наслідок, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

При цьому, сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості та її розміру.

Також, пункт 3.1. Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 передбачає, що нотаріус вчиняє виконавчі написи:

якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем;

за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Крім того, пункт 2.2. Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 передбачає, що у разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача.

Натомість, під час розгляду справи позивачем не доведено перед судом порушення при вчиненні спірного виконавчого напису приватним нотаріусом вищенаведених норм спеціального законодавства.

До того ж, відповідно до пункту 1 «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, визначено, що такими документами є кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.

Так, для одержання виконавчого напису додаються нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку).

Для одержання виконавчого напису подаються:

а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів);

б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

1-1. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання.

Для одержання виконавчого напису подаються:

а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору;

б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання;

в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості;

г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання;

ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу.

Зокрема, суд також враховує наступне.

Як на підставу своїх вимог, позивач посилається на спірність розміру заборгованості.

Проте, в супереч вимогам статей 76 - 84 ЦПК України, позивачем не доведено перед судом факт неотримання нотаріусом документів щодо безспірності розміру заборгованості.

Зокрема, у суду відсутні відомості про те, що стягувачем не було подано нотаріусу документів щодо безспірності розміру заборгованості боржника.

Так, в матеріалах справи відсутні, до позову не додані та під час розгляду справи суду не надано позивачем жодних документів, які б свідчили про беззаперечне існування факту неотримання нотаріусом документів щодо безспірності розміру заборгованості.

Натомість, рішення суду має ґрунтуватися на конкретних фактах, а не на припущеннях.

Отже, під час розгляду справи позивачем, не виконано, передбаченого статтею 81 ЦПК України обов`язку довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

У зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що згідно із статтями 12, 13 і 76 - 84 ЦПК України, відповідно до яких на засадах змагальності сторін кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі та суд не наділений функцією доказування, - позивач не довела тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, а саме: обставин того, що не було отримано нотаріусом документів щодо безспірності розміру заборгованості.

Суд вважає, що позивач беззаперечно мав можливість відповідно до вимог частини п`ятої статті 177 ЦПК України виконати свій обов`язок і додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (у тому числі наявні у позивача докази неотримання нотаріусом документів щодо безспірності розміру заборгованості).

Клопотань про забезпечення і/або витребування доказів до та під час розгляду справи позивачем заявлено не було (наприклад витребувати від приватного нотаріуса належним чином завірені копії усіх документів, що були підставою вчинення спірного виконавчого напису).

Згідно із частиною сьомою статті 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

При цьому, у суду відсутні сумніви у добросовісному здійсненні позивачем його процесуальних прав і виконання обов`язків щодо доказів.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачкою не підтверджено факту неправомірності спірного виконавчого напису та необхідності його скасування.

Отже, під час розгляду справи в судовому засіданні, судом не встановлено існування передбачених цивільним законом підстав для скасування вчиненого 15 березня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Бондар І.М. виконавчого напису за № 677 про звернення стягнення на належне їй нерухоме майно, що є предметом іпотеки в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед АТ КБ «Приватбанк».

Твердження позивачки про сплив трьох років з моменту виникнення права вимоги також відхиляються судом, оскільки за змістом Договору іпотеки від 21.08.2007 року,забезпечено виконання зобов`язань за кредитним договором від 21.08.2007 року із датою кінцевого погашення заборгованості 21 серпня 2017 року.

Натомість, спірний виконавчий напис вчинено у березні 2019 року, тобто в межах визначеного спеціальним законом трирічного строку.

Серед іншого, як на підставу своїх вимог, позивач також посилається на обставини звернення стягнення на її нерухоме майно, що є предметом іпотеки за рішенням суду від 28 травня 2015 року.

Вирішуючи питання щодо встановлення зазначеної обставини, суд враховує наступне.

Зокрема, позивач стверджує, що рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 травня 2015 року по справі № 362/1995/13-ц вже звернено стягнення на предмет іпотеки у вигляді належного її на праві власності нерухомого майна.

Проте, в супереч вимогам статей 76 - 84 ЦПК України, зазначений факт не підтверджено позивачкою відповідними доказами.

Так, додана до позову на підтвердження своїх вимог роздруківка судового рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 травня 2015 року, за своїм змістом не є належним, допустимим, достовірним і достатнім доказом тих обставин на які посилається позивачка, оскільки дана роздруківка містить конкретні відомості замінені словами «ОСОБА_1, ОСОБА_2, АДРЕСА_1 та інше (а.с. 30 - 36).

При цьому, співставленням фактичних даних відображених у вказаній роздруківці можна припустити певні обставини на які посилається позивачка.

Натомість, рішення суду має ґрунтуватися на конкретних фактах, а не на припущеннях.

Крім того, вказаний документ не мають штрих-кодовий ідентифікатор судового рішення, його не завірено належним чином, не прошито і не пронумеровано його аркуші, на даному рішенні суду відсутній підпис відповідних посадових осіб, печатка суду і відомості про набрання ним законної сили.

Одночасно слід врахувати, що відповідно до пункту 3 розділу XI «Засвідчення та видавання копій судових рішень і документів» Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, яку затверджено наказом Державної судової адміністрації України від 20.08.2019 року № 814, копія судового рішення, виготовлена апаратом суду, засвідчується відповідальною особою апарату суду та відповідною печаткою суду із зазначенням дати; на копії судового рішення, що набрало законної сили, зазначається дата набрання ним чинності.

Отже, під час розгляду справи позивачем, не виконано, передбаченого статтею 81 ЦПК України обов`язку довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

У зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що згідно із статтями 12, 13 і 76 - 84 ЦПК України, відповідно до яких на засадах змагальності сторін кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі та суд не наділений функцією доказування, - позивачка не довела ту обставину, на яку вона посилається як на підставу своїх вимог, а саме: обставину звернення стягнення на предмет іпотеки у вигляді належного її на праві власності нерухомого майна.

У зв`язку з цим, наведені за змістом позовної заяви доводи позивачки щодо звернення стягнення на предмет іпотеки у вигляді належного її на праві власності нерухомого майна, суд не приймає до уваги, оскільки вони не підтверджені у встановленому цивільним процесуальним законом жодними фактичними доказами.

Суд вважає, що позивач беззаперечно мав можливість відповідно до вимог частини п`ятої статті 177 ЦПК України виконати свій обов`язок і додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (у тому числі наявні у позивача докази звернення стягнення на предмет іпотеки у вигляді належного її на праві власності нерухомого майна).

Згідно із частиною сьомою статті 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

За таких обставин, позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Також, у зв`язку із відмовою в задоволенні позову, за нормою пункту 8 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення даного рішення суд вирішує питання про існування підстав для скасування заходів забезпечення позову, оскільки відпали підстави для подальшого забезпечення даного позову.

До того ж, на підставі пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, судовий збір слід покласти на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 87, 88, 89 Закону України «Про нотаріат», нормами Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, положеннями Розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, ст. ст. 1 - 13, 19, 23, 27, 34, 76 - 83, 89, 92, 95, 133, 141, 258, 259, 263 - 265, 273 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Бондар Ірина Михайлівна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню - відмовити.

Скасувати застосовані ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 липня 2021 року заходи забезпечення позову, у вигляді зупинення стягнення на підставі виконавчого напису вчиненого 15 березня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Бондар Іриною Михайлівною за № 677.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя

Дата складення повного рішення суду - 11 жовтня 2021 року.