Справа № 165/1923/21
Провадження № 2/165/508/21
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2021 року м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді Василюка А.В.,

за участю секретаря Навроцької М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нововолинську в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором спадкодавця,

встановив:

11 червня 2021 року АТ КБ "ПриватБанк" звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором спадкодавця.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 23 березня 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №б/н, за умовами якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. Банк виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, однак ОСОБА_4 взяті на себе зобов`язання належним чином не виконала. ІНФОРМАЦІЯ_1 боржник померла і на звернення банку, державний нотаріус відкрив спадкову справу. З метою досудового врегулювання спірних правовідносин, враховуючи приписи статей 1281, 1282 ЦК України, банк звернувся до нотаріуса та відповідачів з претензіями, які не були ними задоволені. Оскільки зобов`язання спадкодавця допускають правонаступництво, а відповідачі вважається таким, що прийняли спадщину, проживали разом з спадкодавцем на день відкриття спадщини, тому позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , заборгованість спадкодавця ОСОБА_4 за кредитним договором №б/н від 23 березня 2007 року, що становить 5093,61 грн., а також судові витрати по справі.

Суддя Нововолинського міського суду, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, за клопотанням позивача, ухвалив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними у справі матеріалами. (а.с.68).

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до початку першого судового засідання, у визначений судом строк відзиву на позовну заяву та будь-яких інших клопотань до суду не подали.

Суд, дослідивши матеріали позовної заяви в їх сукупності, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

З копії анкети-заяви позичальника №б/н від 23 березня 2007 року (а.с.21) та Витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.22-28), з яким ознайомилася ОСОБА_4 вбачається, що остання отримала у ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит у вигляді кредитного ліміту, який нараховувався банком на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. Кілька разів банк змінював кредитний ліміт, про що ОСОБА_4 була повідомлена (а.с.20).

ІНФОРМАЦІЯ_1 боржник ОСОБА_4 померла, що підтверджується долученою копією свідоцтва про її смерть (а.с. 39).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, до складу якої відповідно до положень статті 1218 ЦК України входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За загальним правилом у спадщину переходять усі цивільні права та обов`язки спадкодавця за винятком тих з них, які є невідчужуваними, нерозривно пов`язані з його особою, а відтак не здатні передаватися іншим суб`єктам.

Зобов`язання з повернення кредитних коштів не є зобов`язаннями, які нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, а отже вони входять до складу спадщини на загальних підставах.

З розрахунку заборгованості за договором б/н від 23 березня 2007 року вбачається, що ОСОБА_4 порушувала умови договору та здійснювала несвоєчасне погашення заборгованості по тілу кредиту. Станом на день її смерті, заборгованість за договором склала всього 5093,61 грн. (а.с.5-10).

27 квітня 2020 року банк звернувся до Нововолинського державної нотаріальної контори, а згодом до відповідачів, як спадкоємців, в порядку ст.1281, ст.1282 ЦК України, з відповідними претензіями (а.с. 43-47).

18 травня 2020 року надійшла відповідь про заведення спадкової справи за №76 за 2020 рік за претензією банку (а.с.42).

Банк зазначає, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 прийняли спадщину у встановлені ст.1270 ЦК України строки, оскільки проживали разом із спадкодавцем (підтверджується відмітками у їх паспортах) і не відмовилися від спадщини.

Витребуваною судом та оглянутою у судовому засіданні копією спадкової справи (а.с.70-83) стверджується, що з заявами про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину ніхто із спадкоємців не звертався. Також, в даній спадковій справі відсутні відомості про майно спадкодавця ОСОБА_4 .

За приписами ч.2 ст.1281 ЦК України, якщо кредитор міг дізнатися про прийняття спадщини, він має право пред`явити вимогу до спадкоємця, який прийняв спадщину, у шестимісячний строк від дня, коли міг дізнатися про відкриття спадщини. Вимоги вищевказаної статті були дотримані банком.

Частиною 1 статті 1282 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержавного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто у розмірі, що відповідає його частці у спадщині.

Згідно з п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обовязку, передбаченого ст. 1297 ЦК України, зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. ст. 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у частинах третій, четвертій ст.1268, ст. 1269 ЦК України.

Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 цього Кодексу «Оформлення права на спадщину»).

Відповідно до частини першої ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

Частиною першою ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст. 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора.

Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми.

З позовної заяви вбачається, що саме на підставі норм ст. 1281, ст.1282 ЦК України, кредитор заявив вимоги до спадкоємців.

Так, згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Враховуючи зазначене, оскільки позичальник ОСОБА_4 померла, її спадкоємцями після її смерті є відповідачі по справі, які прийняли спадщину в рівних частинах, а тому до спірних правовідносин слід застосовувати ст.1282 ЦПК України.

У суді встановлено, що спадкоємці померлого, кожен зокрема, відмовились задовольнити вимоги кредитора одноразовим платежем і домовленості між ними з приводу повернення суми боргу не було досягнуто.

Аналізуючи зміст положень ст. 1282 ЦК України, яка регулює правовідносини, які виникають між кредитором померлої особи та спадкоємцями, з приводу повернення боргів спадкодавця, суд приходить до висновку, що після відмови одноразовим платежем повернути усю суму боргу, у кредитора виникає єдиний можливий спосіб захистити своє порушене право, який передбачений даною нормою права - звернути стягнення на майно, що успадковане спадкоємцями.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором ( ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або ос пореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону ( ч. 2 ст. 5 ЦПК України).

На думку суду, законодавцем у ст. 1282 ЦК України було визначено ефективний спосіб захисту кредитором своїх прав шляхом накладення стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Такий спосіб дотримуватиме баланс між порушеним правом позивача та правами, інтересами спадкоємців, які не є стороною кредитного договору за яким виникла заборгованість у спадкодавця, а відтак і не можуть відповідати за боргами померлого усім належним їм майном.

Вказані положення закону залишились поза увагою позивача.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким.

Вартість спадкового майна та його наявність жодними доказами банком не підтверджена і суду незрозуміло за рахунок якого належного майна спадкодавцю відбудеться повернення кредитних коштів позивачу.

Стягнення коштів із спадкоємців (а не звернення стягнення на успадковане майно), буде порушувати права вказаних осіб, оскільки в порядку виконання даного рішення суду, державний виконавець наділений правом накладення арешту на все майно боржників, яке може бути відмінним від успадкованого ними майна, що є неприпустимим.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідачів, які є спадкоємцями ОСОБА_4 , заборгованості за кредитним договором б/н від 23 березня 2007 року в сумі 5093,61 грн. не можуть бути задоволені, оскільки пред`явлені не у передбачений законом спосіб.

Оскільки у задоволенні позову суд відмовляє, відповідно до вимог п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Керуючись ст.12, ст.13, ст.81, ст.89, ст.141, ст.263, ст.264, ст.265, ст.268, ст.272, ст.273 ЦПК України, на підставі ст.257, ст.610, ст.611, ч.1 ст.1054, ст.1268, ст.1269 ст.1281, ст.1282, ст.1296 ЦК України, суд,

ухвалив:

У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про стягнення заборгованості за кредитним договором спадкодавця№б/н від 23 березня 2007 року, в розмірі 5093 (п`ять тисяч дев`яносто три) грн. 61 коп., відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя підпис А.В. Василюк