Ухвала

29 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 442/1238/21

провадження № 61-15486ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 березня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 29 липня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Дрогобицький міськрайонний відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Дрогобицький міськрайонний відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (далі - Дрогобицький ВДВС), про стягнення пені за прострочення сплати аліментів.

Позов ОСОБА_1 мотивовано тим, що 12 січня 2006 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02 листопада 2011 року. До офіційної реєстрації шлюбу у 2000 році в них народився син - ОСОБА_3 . Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28 грудня 2018 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на повнолітнього сина, який продовжує навчання, у твердій грошовій сумі по 1 921 грн щомісячно, починаючи з 07 вересня 2018 року і до закінчення ним навчання, або до досягнення двадцяти трьох років. За її заявою Дрогобицьким ВДВС було відкрите виконавче провадження № ВП59351163. Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 жовтня 2019 року задоволено її скаргу на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця Дрогобицького ВДВС щодо перерахування розміру аліментів без утримання комісії банку. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 березня 2020 року змінено спосіб стягнення аліментів з відповідача на повнолітнього сина, який продовжує навчання, визначених рішенням цього суду від 28 грудня 2018 року, а саме - тверду грошову суму змінено на частку від заробітку відповідача. Вказане рішення набрало законної сили 10 квітня 2020 року. 08 вересня 2020 року державним виконавцем Дрогобицького ВДВС винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № ВП 59351163. 28 серпня 2018 року набули чинності зміни до частини другої статті 184 Сімейного кодексу України, згідно з якими розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до Закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01 вересня 2020 року стягнуто з відповідача на її користь 1 128,20 грн суми індексації. Постановою Львівського апеляційного суду від 01 лютого 2021 року рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01 вересня 2020 року змінено, збільшено розмір індексації аліментів, що стягувалися на підставі рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 28 грудня 2018 року з 1 128,20 грн до 2 775,64 грн. Відповідач свідомо допустив заборгованість за аліментами, загальний розмір якої становить 2 674,86 грн (наявний надлишок 100,80 грн), однак враховуючи, що комісія за перерахунок аліментів на банківську карту стягувача відшкодовується за рахунок боржника, то сума заборгованості складатиме 2 808,60 грн. Таким чином, в неї виникло право на стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 березня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного суду від 29 липня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 березня 2021 року - без змін.

17 вересня 2021 року ОСОБА_1 подала засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 березня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 29 липня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Предметом позову в цій справі є стягнення пені за прострочення сплати аліментів. Тобто справа № 442/1238/21 є малозначною в силу вимог закону.

Касаційна скарга містить посилання на випадок, передбачений підпунктом г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності якого судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Необхідність розгляду справи в касаційному порядку ОСОБА_1 мотивувала тим, що суд першої інстанції відніс цю справу до категорії малозначних помилково, так як згідно з правовими висновками, викладеними в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 21 грудня 2020 року у справі № 357/14929/18 стягнення неустойки (пені) є санкцією за ухилення від сплати аліментів, а не стягненням аліментів, а тому така справа може бути розглянута лише за правилами загального позовного провадження.

Зазначені доводи не свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктом г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки наведений висновок Верховного Суду ґрунтується на аналізі змісту пункту 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин у справі № 357/14929/18, а саме - станом на грудень 2018 року. Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України в редакції, чинній станом на грудень 2018 року, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя. Законом України від 15 січня № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» пункт 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України після слів «крім спорів про стягнення аліментів» доповнено словами «збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу». Вказані зміни набули чинності 08 лютого 2020 року. Отже, час пред`явлення позову в цій справі (лютий 2021 року) пункт 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України був викладений в редакції Закону України від 15 січня № 460-IX, тому посилання заявника на правові висновки Верховного Суду, які стосуються застосування пункту 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України в редакції, чинній до внесення згаданих змін, є безпідставним, а суд першої інстанції в цій справі правильно відніс справу до категорії малозначних.

Учасники судового процесу повинні розуміти, що визначені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки є винятком із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів».

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, за статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, ціну позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Зазначення судом апеляційної інстанції в постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову в цій справі та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на відмову у відкритті касаційного провадження.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження у справі не підлягає окремому розгляду клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 березня 2021 року та постанови Львівського апеляційного суду від 29 липня 2021 року.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 3 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 березня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 29 липня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Дрогобицький міськрайонний відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), про стягнення пені за прострочення сплати аліментів.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко