Справа № 545/2799/20
Провадження № 2/545/191/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" жовтня 2021 р. Полтавський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Шелудякова Л.В.,

при секретарі судового засідання Лабовкіній Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , журналіста інтернет-видання «Полтавщина» Яна Пругла про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Полтавського районного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_2 , журналіста інтернет-видання «Полтавщина» ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилався на те, що переглядаючи інтернет-видання «Полтавщина» натрапив на статтю під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_5» (ІНФОРМАЦІЯ_4).

Прочитавши статтю, вважає, що відповідач порушує його права, порочить честь, гідність та ділову репутацію, з огляду на наступне.

Цитата ОСОБА_2 «-Мені засунули персонажа з діагнозом «маніакальна шизофренія», який в 2017 році вбив людину. « І до кого не звернусь - 0» є недостовірною інформацією.

До цього повідомлення ОСОБА_2 додав довідку на ОСОБА_1 , депутата Полтавської облради від «Аграрної партії України».

Вказана вище інформація не відповідає дійсності є фактичним твердженням, оскільки стаття присвячена йому, ставленню відповідача до того, що він буде балотуватись на вибори 2020 року від ПП «Слуга народу», інших імен та прізвищ крім відповідача та позивача в статті не згадується.

Фактичними твердженнями є те, що він хворіє «маніакальною шизофренією».

Шизофренія - психіатричний діагноз, який описує психічний розлад, що характеризується погіршенням сприйняття навколишньої дійсності і значною соціальною дизфункцією.

Маніакальний синдром, також маніячний синдром, маніакальний епізод, манія - афективний стан психіки та поведінки, який являє собою фазу манії, куди належать гіпоманіні або маніакальні епізоди у осіб, які мали один або декілька попередніх афективних епізодів (депресивних, гіпоманій, маніакальних або змішаних), є одною з фаз біполярного афективного розладу.

Стверджує, що він не стоїть на обліку у лікаря-психіатра, лікаря-нарколога та інших лікарів. Жодним з перелічених захворювань не страждає.

А також те, що він «в 2017 році вбив людину». Жодного законослухняного громадянина, особу він не вбивав. Про те, що хоче сказати автор цитати, то відомості є перекручені такі, що не відповідають дійсності.

Відповідачі, поширюючи про нього недостовірну інформацію та ще й значній частині суспільства, допустили протиправної поведінки відносно нього, і разом з тим, принизив його честь, гідність і ділову репутацію, чим завдали моральної шкоди, яка полягає у приниженні його честі, гідності, ділової репутації, а також у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою відповідачів щодо нього.

Після оприлюднення згаданої статті він помітив, що його стосунки з рідними стали напруженими. Він втратив душевну рівновагу і спокій, став часто нервуватися, навіть із дріб`язкових причин. Останнім часом значно погіршився сон і самопочуття. Усіма можливими шляхами обрушився «шквал» дзвінків та повідомлень з критикою, запитаннями. Його знайомі постійно в нього перепитують чи дійсно він має зазначений діагноз та вбив людину. Все це постійно відповідає його думки, породжує тривогу, не дає йому спокою і не дозволяє жити повноцінним життям, зосередитися на роботі і на своїх повсякденних планах та завданнях.

ОСОБА_3 разом із ОСОБА_2 неодноразово публікують у інтернет-виданні «Полтавщина» де вони «поливають брудом» його напередодні виборів.

Враховуючи вказане, просив визнати недостовірною інформацію, поширену ІНФОРМАЦІЯ_2 інтернет-виданням «Полтавщина», ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на веб-сайті інтернет-видання « Полтавщина » у статті під назвою: « ІНФОРМАЦІЯ_5» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_4 , про те, що «в 2017 році вбив людину. І до кого не звернусь - 0» та зобов`язати ОСОБА_2 в інтернет-видання «Полтавщина» за посиланням https://poltava.to спростувати вказану недостовірну інформацію шляхом опублікування спростування поширеної недостовірної інформації із посиланням не це судове рішення.

Також просив тягнути з ОСОБА_2 на його користь у рахунок відшкодування моральної шкоди 80000 грн. та судові витрати.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 26 листопада 2020 року відкрито провадження у даній цивільній справі, яку призначено до судового розгляду за правилами загального позовного провадження, з повідомленням сторін та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до ст.274 ЦПК України (а.с.44, 45).

11 грудня 2020 року від відповідача ОСОБА_2 та його представника адвоката Новікової М.О. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що на підтвердження викладених позивачем ОСОБА_1 в позовній заяві обставин, а саме того, що він, ОСОБА_2 нібито надав інтернет-виданню «Полтавщина» недостовірну інформацію у вигляді цитаті, що нібито, про ОСОБА_1 , останній додав до позовної заяви копію статті під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_5».

Вважає, що з вказаної статті вбачається, що «…Полтавщина» зателефонувала нардепу, щоб отримати більш детальну інформацію щодо цього листування.

Зазначив, що таке листування дійсно було і він написав свою позицію, - написав ОСОБА_2. - Коли дізнався, що по його округу в Карлівському районі, на вибори до облради від «Слуги народу» піде ОСОБА_1 , то він… щоб коректніше і по-парламентськи висловитись, поїв ухи. Тому що у довідці, яку підготували компетентні органи, викладена правда. Він вже звернувся з цього приводу до офісу Президента, поки реакція відсутня. Якщо ОСОБА_1 залишать кандидатом, то він вийде з цієї історії. Ні, він залишиться у фракції, бо під цим прапором він обрався. Однак після можливого ігнорування його позиції з боку «Слуги народу», він буде більше орієнтуватися на місцевих лідерів суспільної думки, яким довіряють люди. З цими і буде він працювати для людей».

Надана ним інформація інтернет-виданню «Полтавщина» не містить інформації про особу яка створила, поширила такий текстовий файл та вичерпної інформації - ПІП, які б давали підстави встановити особу, про яку йде мова у текстовому файлі.

Будь яких інших доказів на підтвердження обставин, викладених в позовній заяві позивач ОСОБА_1 не надав суду. А з тексту згадуваної статті не вбачається того, що цитата «-Мені засунули персонажа з діагнозом «маніакальна шизофренія», який в 2017 році вбив людину. «І до кого не звернусь - 0», яка міститься на фотокартці із зображенням екрану мобільного телефону належить йому, ОСОБА_2 та не підтверджується, що в ній йде мова про позивача - ОСОБА_1 .

На підтвердження обставин, викладених позивачем «…Стверджує, що він не стоїть на обліку у лікаря-психіатра, лікаря-нарколога та інших лікарів. Запевняє, що жодним з перелічених захворювань не страждаю», позивач ОСОБА_1 додав до позовної заяви копію довідки Карлівської ЦРЛ від 15.03.2019 року, копію довідки КП «Полтавський обласний психоневрологічний диспансер» від 22.03.2010 року.

З вищевказаних доказів вбачається, що ОСОБА_1 не знаходиться на обліку у лікаря психіатра та за медичною допомогою не звертався в останні роки, а не в цілому. Тому вищевказані докази не можуть доводити факту того, що цитата «-Мені засунули персонажа з діагнозом «маніакальна шизофренія» являється фактично твердженням, яке не відповідає дійсності.

Також зазначив, що позивачем вказується, серед інших обставин, що він жодного законослухняного громадянина, особу не вбивав. Про те, що хоче сказати автор цитати, то відомості є перекручені такі, що не відповідають дійсності.

Відповідно до відомостей, розміщених на Сайті «Судова влада України» в розділі: стан розгляду справ, сторона по справі: ОСОБА_1 , серед інших, мається інформація про кримінальну справу №531/1135/15-к, в який одним із потерпілих значиться ОСОБА_1 .

Вважає, що жодних належних та допустимих доказів позивачем ОСОБА_1 на підтвердження обставин, викладених ним у позовній заяві суду не надано, а тому у задоволенні позову просив відмовити.

Ухвалою суду від 01 липня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті (т. 1, а.с.211, 212).

У судовому засіданні представник позивача адвокат Кабальський Р.О. позовні вимоги підтримав з обставин, наведених у позові.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Новікова М.О. у судовому засіданні заперечила щодо задоволення позовних вимог, зазначивши про їх безпідставність та необґрунтованість.

Відповідач - журналіст інтернет-видання Полтавщина ОСОБА_3 до суду не з`явився з невідомих причин. Тому, суд розглянув справу у його відсутність, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін.

Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст.ст. 3, 28).

Водночас, Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України).

За положеннями ст.ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на спростування недостовірної інформації та право на відповідь.

Водночас, згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Відповідно до ст. 28 ЦК України, фізична особа набуває прав та обов`язків і здійснює їх під своїм ім`ям.

Ім`я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить.

Відповідно до ч. 2 ст. 302 ЦК України фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі - постанова Пленуму) при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації, поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Верховний Суд України у п. 18 постанови Пленуму роз`яснив, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Судом встановлено, що 04 вересня 2020 року на веб-сайті інтернет-видання «Полтавщина» у статті за підписом «ОСОБА_3, «Полтавщина» під назвою: «ІНФОРМАЦІЯ_5» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_4 , розміщена інформація наступного змісту: Нардеп ОСОБА_2 у внутрішньому партійному чаті приєднався до обговорення «партійного …» з приводу продажу партійних квитків на місцевих виборах. За його словами, йому на округ «засунули персонажа з діагнозом «маніакальна шизофренія». «- Мені засунули персонажа з діагнозом «маніакальна шизофренія», який в 2017 році вбив людину. «І до кого не звернусь - 0».

Факт поширення зазначеної інформації в указаний спосіб підтверджується наданими позивачем письмовими доказами, які беруться судом до уваги як належні та допустимі (т. 1, а.с. 20-22).

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» зазначено, що необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У свою чергу фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом.

Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування.

Згідно з роз`ясненнями, викладених у п. 19 постанови Пленуму Верховного суду України, відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки дійсності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні ст. 10 Конвенції.

Європейський суд із прав людини також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене, та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: 1) факти, що вважаються загальновідомими; 2) підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; 3) посилання на незалежне дослідження.

Отже, враховуючи висновок Європейського суду з прав людини, фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав.

За положеннями статті 29 Закону України «Про інформацію» суспільство має право на отримання суспільно необхідної інформації і предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов`язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо.

При цьому суспільство також має право на отримання інформації, яка відповідає дійсності та надає можливість суспільству здійснити її оцінку самостійно на основі усіх фактів та різноманіття думок щодо оцінки такої інформації та її значення для суспільства, тому так важливо, щоб інформація, яка розповсюджується будь-ким, а особливо засобами масової інформації або лідерами суспільної думки, посадовими особами, державними службовцями, відповідала дійсності з одного боку а з іншого була суспільно значуща та задовольняла попит суспільства на необхідність контролю за діяльністю державних органів та їх посадових осіб.

При вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації забезпечується баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачами, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права, що узгоджується з роз`ясненнями, викладених у п. 18 постанови Пленуму.

Тобто, для розгляду даної категорії справ судам необхідно встановити: чи мало місце поширення відповідачем інформації; чи стосувалася поширена інформація позивача; чи є підстави для визнання поширеної інформації недостовірною, тобто такою, що не відповідає дійсності; чи призвело поширення інформації до порушення особистих немайнових прав позивача.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної інформації, оприлюдненої на офіційній сторінці інтернет-видання «Полтавщина» не містить інформації про особу яка створила, поширила такий текстовий файл та вичерпної інформації - ПІП, які б давали підстави встановити особу, про яку йде мова у текстовому файлі.

Будь яких інших доказів на підтвердження обставин, викладених в позовній заяві позивач ОСОБА_1 не надав суду. З тексту вказаної статті не вбачається, що цитата «-Мені засунули персонажа з діагнозом «маніакальна шизофренія», який в 2017 році вбив людину. «І до кого не звернусь - 0», яка міститься на фотокартці із зображенням екрану мобільного телефону стосується позивача ОСОБА_1 .

Позивач ОСОБА_1 не надав суду жодних належних та допустимих доказі на підтвердження доводів, викладених ним у позовній заяві, а саме того, що цитата «- Мені засунули персонажа з діагнозом «маніакальна шизофренія», який в 2017 році вбив людину. «І до кого не звернусь - 0», належить ОСОБА_2 та того, що у текстовому файлі йдеться мова саме про ОСОБА_1 . Останній надаючи суду фото з вищевказаною цитатою, не надав жодних доказів на підтвердження того, що інформація, яка міститься на фото із зображенням екрану мобільного телефону належить відповідачу ОСОБА_2 .

Згідно з положенням ст. 277 ЦК України і ст. 81 ЦПК України обов`язок довести, що поширена інформації є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право надавати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а таж те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Позивач ОСОБА_1 не довів суду, що саме відповідач поширив інформацію про нього.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Новікова М.О. під час розгляду справи заявляли клопотання про витребування доказів.

Так, 02 червня 2021 року на ухвалу суду від 12 травня 2021 року надійшла відповідь відокремленого підрозділу - Обласної консультативної психоневрологічної поліклініки зі стаціонаром № 1, з якої вбачається, що амбулаторна картка ОСОБА_1 , 1962 року народження, вилучена згідно ухвали Київського районного суду м. Полтави від 24 лютого 2016 року слідчим СВ ГУНП Київського району в рамках кримінального провадження № 0000170. На даний час ОСОБА_1 на лікування в даному закладі не перебуває, будь-яка інформація відсутня (т. 1, а.с. 164).

Аналізуючи зміст вказаної інформації та виходячи з положень п. 2 Інструкції «Щодо заповнення первинної облікової документації № 025/о «Медична карта амбулаторного хворого № __ «Форма №025/о», затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров`я України 14 лютого 2012 року № 110 форма № 025Єо є основним первинним медичним документом хворого, який лікується амбулаторно або вдома, і заповнюється на усіх хворих при зверненні у заклад охорони здоров`я, який надає амбулаторно-поліклінічну допомогу, ОСОБА_1 лікувався амбулаторно або вдома у зазначеному вище медичному закладі, оскільки на його ім`я в закладі, який надає медичну допомогу, малася амбулаторна картка, вилучена згідно ухвали Київського районного суду м. Полтави від 24 лютого 2016 року.

Таким чином, судом не встановлено сукупності усіх чотирьох обставин, які є юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного суду України від 27 лютого 2009 року за № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», а тому підстави для визнання вказаної позивачем інформації недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача відсутні.

При цьому, суд звертає увагу, що сприйняття позивачем поширеної інформації як такої, що є поширеною відносно нього є припущеннями, не доведеними належними та допустимими доказами. У цьому разі обов`язковою обставиною, яка підлягала б доведенню, було б встановлення факту сприйняття таким же чином поширеної інформації іншими особами, які переглянули поширену відповідачами публікацію, однак зазначеного позивачем доведено не було.

До того, в у вказаній публікації інтернет-видання « Полтавщина », зазначено, що інформація отримана від ІА «1News».

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вони посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи, що позивачем не доведено наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до суду з позовними вимогами, не надано належних та допустимих доказів того, що відповідачі поширили щодо нього недостовірну інформацію, та, як наслідок, порушує його особисті немайнові права, суд дійшов висновку відмову у задоволенні позовних вимоги про визнання інформацію недостовірною та такою, що ганьбить честь та гідність позивача.

Також суд дійшов висновку і про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача 80000 грн. у відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем не доведено факт порушення особистого немайнового права позивача відповідно до ст. 280 ЦК України.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 263, 265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , журналіста інтернет-видання «Полтавщина» Яна Пругла про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди- залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до або через Полтавський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 11.10.2021 року.

Найменування сторін:

позивач - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 , місце проживання: 38760, с.Марківка Полтавського району Полтавської області, РНОКПП НОМЕР_2 ;

відповідач - журналіст інтернет-видання «Полтавщина» ОСОБА_3, адреса робочого місця: 36000, м.Полтава, вул. Пушкіна,46.

Суддя: Л. В. Шелудяков