Справа № 127/3470/20
Провадження № 22-ц/801/2054/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Іщук Т. П.
Доповідач:Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2021 рокуСправа № 127/3470/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Берегового О.Ю. (суддя-доповідач),

суддів: Ковальчука О.В., Панасюка О.С.,

за участю секретаря судового засідання Михайленко А.В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Вінницька міська рада;

розглянув цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Вінницької міської ради про встановлення порядку користування земельною ділянкою, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 червня 2021 року, постановлене місцевим судом під головуванням судді Іщук Т.П., дата виготовлення повного тексту рішення 29 червня 2021 року,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи його тим, що вона є співвласником 13/50 часток будинковолодіння по АДРЕСА_1 . Іншим співвласником є ОСОБА_3 . За даними її технічного паспорта іншими співвласниками будинковолодіння також значаться ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , однак вони померли. Їх спадкоємці позивачці не відомі. Позивач вказує, що рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 26 травня 1953 року №16/693 за зазначеним будинковолодінням закріплена земельна ділянка площею 639 кв. м. та вона бажає приватизувати земельну ділянку, однак у зв`язку з відсутністю всіх співвласників спільно приватизувати її не можливо, як і неможливо в позасудовому порядку встановити порядок користування. З огляду на викладене просила встановити порядок користування земельною ділянкою площею 639 кв. м., розташованої по АДРЕСА_1 відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи.

Надалі позивач уточнила свої вимоги та просила встановити порядок користування вказаною земельною ділянкою відповідно до варіанту 2 висновку від 04 лютого 2021 року № 565.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 25 травня 2020 року (без винесення окремого процесуального документа із занесенням до протоколу судового засідання) місцевий суд залучив як співвідповідача ОСОБА_2 та витребував інформацію щодо кола осіб, які зареєстровані за адресою розташування вказаного будинковолодіння, а ухвалою від 25 червня 2020 року залучив як співвідповідача Вінницьку міську раду, виключивши її зі складу третіх осіб.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24 червня 2021 року позов задоволено частково. Встановлено порядок користування земельною ділянкою, що розташована по АДРЕСА_1 площею 639 кв.м., між співвласниками будинковолодіння, відповідно до варіанту 2 (додаток 2) висновку експерта № 625 за результатами проведеної додаткової судової земельно-технічної експертизи від 18 червня 2021 року, відповідно до якого: ОСОБА_1 користується частиною земельної ділянки площею 215 кв.м., позначена на плані рожевим кольором; ОСОБА_3 , користується частиною земельної ділянкою загальною площею 188,0 кв.м., що позначена на плані зеленим кольором, земельна ділянка площею 103 кв.м., що позначена на плані голубим кольором, залишається за часткою будинковолодіння, яка належала померлій ОСОБА_4 ; земельною ділянкою площею 74,0 кв.м., що позначена на плані жовтим кольором, користуються ОСОБА_2 , спадкоємець ОСОБА_6 ; земельною ділянкою площею 12 кв.м., позначена на плані оранжевим кольором, користуються спільно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , спадкоємець померлої ОСОБА_6 , в рівних частках по Ѕ; земельною ділянкою площею 8 кв.м., позначена на плані фіолетовим кольором, користуються спільно ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , спадкоємець померлої ОСОБА_6 , в рівних частках по 1/2; земельна ділянка площею 39 кв.м., позначена на плані сірим кольором, залишається за часткою будинковолодіння, яка належала померлій ОСОБА_4 , та часткою будинковолодіння належною ОСОБА_3 .

Судові витрати залишено за позивачем.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області мотивоване тим, що оскільки співвласники мають право на користування земельною ділянкою, закріпленою за будинковолодінням по АДРЕСА_1 , пропорційно їх попереднім часткам, врахувавши при виборі варіантів на наявність незначних розбіжностей у них, вважав за можливе встановити порядок користування земельною ділянкою площею 639 кв.м. за вказаною адресою між співвласниками будинковолодіння, відповідно до варіанту 2 (додаток 2) висновку експерта № 625 за результатами проведеної додаткової судової земельно-технічної експертизи від 18 червня 2021 року, який за позицією суду є найбільш наближений до пропорційності часток осіб у праві власності на будинковолодіння, відповідає фактичному користуванню земельною ділянкою, розмір земельних ділянок, які залишаються в спільному користуванні є меншими та конфігурація земельних ділянок є більш правильної форми. Вказаний варіант не завдає шкоди раціональному використанню земельної ділянки, в тому числі із урахуванням видового використання земельної ділянки, відповідає інтересам кожного із сторін, при цьому не позбавляє можливості кожного з співвласників користуватись своєю частиною будинковолодіння, враховуючи проходи до будинку, споруд та на вулицю.

Не погоджуючись з таким рішенням суду відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилалась на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи, просив оскаржуване рішення скасувати.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції прийняв рішення не зважаючи на те, що позивач не зміг уточнити свої вимоги, а також, без врахування думок і заперечень відповідача, без направлення йому копій матеріалів проведеної експертизи. На його думку з рішення суду не зрозуміло, чому саме варіант № 2 висновку експерта № 625 за результатами проведення додаткової судової земельно-технічної експертизи від 21 червня 2021 року не завдає шкоди раціональному використанню земельної ділянки, що є предметом спору, а також інтересам всіх сторін справи. Також вважає, що визначення земельної ділянки для спільного користування співвласникам порушує його права, як співвласника, оскільки надає можливість позивачу здійснювати будь-які дії щодо розміщення господарських споруд на цій частині земельної ділянки.

27 вересня 2021 року від позивача ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, з клопотанням про поновлення пропущеного строку для його подачі, з огляду на те, що апеляційна скарга була одержана нею 08 вересня 2021 року, а договір про надання правової допомоги укладено лише 23 вересня 2021 року.

Відповідно до частини другої статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Згідно статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд її справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

З урахуванням того, що ОСОБА_1 вчасно отримала ухвалу Вінницького апеляційного суду від 01 вересня 2021 року та апеляційну скаргу, а договір про надання правової допомоги уклала лише через 15 днів, після закінчення строку на подання відзиву на апеляційну скаргу, протягом яких жодних клопотань про надання додаткового строку для підготовки відзиву від ОСОБА_1 до суду не надходило, апеляційний суд вважає, що остання не надала доказів поважності пропуску строку на подання відзиву на апеляційну скаргу, в зв`язку з чим це клопотання задоволенню не підлягає, відзив підлягає залишенню без розгляду, а тому до уваги не береться.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає цим вимогам.

Судом установлено, що на підставі рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 26 травня 1953 року №16/693 «Про затвердження матеріалів по обміру земель представлених комісією по кварталу №186» за житловим будинком по АДРЕСА_1 (після зміни нумерації на підставі рішень виконавчого комітету Вінницької міської ради з 85, 109 на 99, а.с. 16) закріплена земельна ділянка площею 639 кв. м.

Як слідує з матеріалів цивільної справи та даних інвентаризаційної справи співвласниками будинковолодіння по АДРЕСА_1 є: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , та їх частки на даний час становлять відповідно: 13/50, 1/4, 11/25, 1/20 (частка останньої не перереєстрована після перерахунку).

ОСОБА_1 є власником 13/50 часток вказаного будинковолодіння на підставі свідоцтва про спадщину за заповітом від 26 червня 2019 року, виданого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенко В.Б., зареєстрованого в реєстрі за №4070. Право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 26 червня 2019 року, номер запису 32159143.

ОСОБА_4 належало 1/4 частки вказаного будинковолодіння на підставі свідоцтва про право власності на будівлю від 23 серпня 1988 року, виданого виконкомом Староміської районної Ради народних депутатів на підставі рішення від 13 липня 1988 року № 516, зареєстрованого у Вінницькому ООБТІ 06 вересня 1988 року в книзі №862 (до перерахунку 23 червня 1988 року часток її частка становила 13/50 часток цього будинковолодіння відповідно до договору купівлі-продажу від 04 січня 1971 року, посвідченого старшим нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Сердюк Н.М., зареєстрованим в реєстрі за № 4-1 та рішення народного суду м. Вінниці від 24 грудня 1971 року по справі №3293).

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (повідомлення Вінницького міського ВДРАЦС від 18 вересня 2019 року №2815-16.3-35, а.с.12, т.1). За повідомленням Першої вінницької державної нотаріальної контори за даними Спадкового реєстру та архівними даними спадкова справа після її смерті не заводилася, осіб, які б прийняли спадщину, судом не встановлено (відповідь на запит від 05 травня 2020 року №784/01-16, а.с. 78, т.1).

ОСОБА_3 є власником 11/25 часток вказаного будинковолодіння на підставі свідоцтва про спадщину за законом від 11 вересня 2007 року, виданого державним нотаріусом Другої вінницької державної нотаріальної контори Малою Н.С., зареєстрованого в реєстрі за №2-3038. Право власності зареєстроване Комунальним підприємством ВООБТІ 01 жовтня 2007 року в книзі №112 за реєстровим №862.

ОСОБА_6 відповідно до рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 31 жовтня 1986 року в справі №2-689 належало 3/20 частки будинковолодіння по АДРЕСА_1 , право власності зареєстроване ВООБТІ 14 серпня 1998 року за № 862.

23 червня 1988 року співвласники здійснювали перерахунок часток, де частка ОСОБА_6 після перерахунку становить 1/20, однак співвласник не перереєстрував цієї частки.

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . За даними спадкової справи №131/2013 щодо майна померлої ОСОБА_6 її син ОСОБА_2 подав заяву про прийняття спадщини. Даних про оформлення ним спадщини матеріали справи не містять.

Як слідує з матеріалів справи 23 червня 1988 року співвласники цього будинковолодіння здійснювали перерахунок часток та на момент такого перерахунку їх частки становили: ОСОБА_4 - 13/50, ОСОБА_7 - 3/25, ОСОБА_8 -11/50, ОСОБА_9 - 3/20, ОСОБА_10 - 3/20, ОСОБА_11 - 1/10.

Після перерахунку частки співвласників становили: ОСОБА_4 - 1/4, ОСОБА_7 - 19/50, ОСОБА_8 - 9/50, ОСОБА_9 - 2/25, ОСОБА_10 - 1/20, ОСОБА_11 - 3/50.

При цьому, за даними справи, ОСОБА_12 , як спадкоємиця ОСОБА_9 (свідоцтво про право на спадщину за законом від 15 серпня 1994 року) продала свою частку в даному будинковолодінні ОСОБА_8 . На даний час вся частка ОСОБА_8 в порядку спадкування належить позивачу по справі ОСОБА_1 .

Тобто з урахуванням подальшого переходу права власності попередній розмір частки ОСОБА_1 ( як правонаступника попередніх власників) становить 37/100 (11/50 +3/20).

ОСОБА_11 свою частку 26 травня 1989 року продав ОСОБА_7 , частка якої в цілому на даний час в порядку спадкування належить ОСОБА_3 , відповідачу по справі.

Тобто, з урахуванням подальшого переходу права власності попередній розмір частки ОСОБА_13 (як правонаступника попередніх власника) становить 11/50(3/25+1/10).

Попередній розмір частки ОСОБА_4 становить 13/50, а ОСОБА_6 ( ОСОБА_2 ) - 3/20.

Відповідно до висновку № 565 за результатами судової земельно-технічної експертизи складеного 04 лютого 2021 року, проведеної судовим експертом ТОВ «Подільський центр судових експертиз», для встановлення порядку користування земельною ділянкою між сторонами, експертом було запропоновано два можливі варіанти встановлення порядку користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 між співвласниками (т.1 а.с. 228-249).

Крім того, у справі була проведена додаткова земельно-технічна експертиза, за результатами якої 18 червня 2021 року складений висновок експерта № 625, у якому на розгляд запропоновані варіанти № 1, 2 порядку користування земельної ділянки площею 0,0639га, за адресою: АДРЕСА_1 між співвласниками будинковолодіння відповідно до попереднього розміру часток співвласників, які описані в дослідницькій частині та графічно зображені на схемах в додатках № 1, № 2 до Висновку № 625 (т. 2 а.с. 70-83 ).

Відповідно до ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право на звернення до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ЗК України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Нормами ст. 81 ЗК України передбачено, що громадяни набувають право власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами, прийняття спадщини.

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. (ч. 1, 2 ст. 116 ЗК України)

Статтею 377 ЦК України встановлено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а в разі недосягнення згоди у судовому порядку. Договір про спільну часткову власність на земельну ділянку укладається в письмовій формі і посвідчується нотаріально.

Відповідно до ч. 4 ст. 88 ЗК України учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Власники земельних ділянок та землекористувачі мають право, серед іншого, самостійно господарювати на землі, споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди. Порушені права власників земельних ділянок та землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. (ст. 90, 95 ЗК України).

Власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані, зокрема, не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон (ст. 91, 96 ЗК України).

Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Частиною ч. 4 ст. 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами, визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на будівлю, споруду.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Однак, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою (ч. 1 ст. 358 ЦК України).

Зазначені положення щодо користування власністю застосовуються і до майнових прав на майно (зокрема, права користування земельною ділянкою).

Відтак право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак, у будь-якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи (ч. 5 ст. 319 ЦК України).

Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

При вирішенні спору, визначаючи варіанти користування земельною ділянкою, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування та розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстави відсутні, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном.

Відповідні висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 15.05.2017 у справі № 6-841цс16 та від 01.11.2017 у справі № 6-2454цс16, та підтверджені постановами Верховного Суду від 08.04.2020 у справі № 759/16282/14-ц та від 26.03.2020 у справі № 666/897/16-ц.

Судом першої інстанції звернуто увагу на зміну розміру часток власників в даному будинковолодінні та вірно відмічено, що відповідно до ст. 91, 90 Земельного кодексу УРСР (чинного на момент перерахунку розміру часток ), особи, яким належить будинок на праві спільної власності, користуються земельною ділянкою спільно; порядок користування нею визначається співвласниками будинку залежно від розміру часток в спільній власності на будинок. Наступні зміни в розмірі часток в спільній власності на будинок, які сталися у зв`язку з прибудовою, надбудовою або перебудовою, не тягнуть за собою змін встановленого порядку користування ділянкою. На землях міст при переході права власності на будівлю переходить також і право користування земельною ділянкою або її частиною.

На час виокремлення первинних часток співвласників вказаного будинковолодіння, до співвласників будинку перейшло право користування земельною ділянкою, на якій розмішені їх частки житлового будинку, прибудов та господарських споруд і частки земельної ділянки, необхідні для їх обслуговування відповідно до розміру часток в спільній власності на будинок та зміна (перерахунок) розміру часток не вплинув на зміну порядку користування земельною ділянкою.

Отже, співвласники мають право на користування земельною діяльною, закріпленою за будинковолодінням по АДРЕСА_1 , пропорційно їх попереднім часткам в будинковолодінні.

З матеріалів справи вбачається, що площа земельної ділянки, якою в даний час фактично користуються співвласники будинковолодіння, складає 0,0784 га. Разом з тим, за будинковолодінням закріплена земельна ділянка площею 0,0639 га, інша частина земельної ділянки є земельною ділянкою територіальної громади м. Вінниці, співвласникам в користування не надавалась, тому порядок користування щодо неї не може бути встановлений, на що вірно звернув увагу місцевий суд і позивач, зокрема, про це і не заявляла.

Поряд з цим, з урахуванням положень ст. 91 Земельного кодексу УРСР (діючого на момент перерахунку частки) та зважаючи на позиції представників сторін, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою, яка розташована по АДРЕСА_1 , площею 639 кв.м., між співвласниками будинковолодіння, відповідно до варіанту 2 (додаток 2) висновку експерта № 625 за результатами проведеної саме додаткової судової земельно-технічної експертизи від 18 червня 2021 року, відповідно до якого:

ОСОБА_1 користується частиною земельної ділянки площею 215 кв.м., позначена на плані рожевим кольором;

ОСОБА_3 , користується частиною земельної ділянкою загальною площею 188,0 кв.м., що позначена на плані зеленим кольором;

земельна ділянка площею 103 кв.м., що позначена на плані голубим кольором, залишається за часткою будинковолодіння, яка належала померлій ОСОБА_4 ;

земельною ділянкою площею 74,0 кв.м., що позначена на плані жовтим кольором, користуються ОСОБА_2 , спадкоємець ОСОБА_6 ;

земельною ділянкою площею 12 кв.м., позначена на плані оранжевим кольором, користуються спільно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , спадкоємець померлої ОСОБА_6 , в рівних частках по Ѕ;

земельною ділянкою площею 8 кв.м., позначеною на плані фіолетовим кольором, користуються спільно ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , спадкоємець померлої ОСОБА_6 , в рівних частках по Ѕ;

земельна ділянка площею 39 кв.м., позначена на плані сірим кольором, залишається за часткою будинковолодіння, яка належала померлій ОСОБА_4 , та часткою будинковолодіння належною ОСОБА_3 .

Вказаний варіант є найбільш наближений до пропорційності часток осіб у праві власності на будинковолодіння, відповідає фактичному користуванню земельною ділянкою, розмір земельних ділянок, які залишаються в спільному користуванні є меншими та конфігурація земельних ділянок є більш правильної форми. Запропонований варіант також не завдає шкоди раціональному використанню земельної ділянки, в тому числі із урахуванням видового використання земельної ділянки, сторони мають безперешкодний доступ до своїх частин земельної ділянки та домоволодіння і є для них найбільш оптимальним, а посилання ОСОБА_2 ґрунтуються лише на одних припущеннях та не підтверджені жодними доказами щодо порушення його прав.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

На підставі ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий О.Ю. Береговий

Судді: О.В. Ковальчук

О.С. Панасюк