ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 683/482/21
Провадження № 22-ц/4820/1407/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М.,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення страхового відшкодування за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 12 травня 2021 року.

Заслухавши доповідача, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

встановив:

В лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до АТ «СГ «ТАС» про стягнення страхового відшкодування.

В обґрунтування позову зазначила, що 09 липня 2020 року близько 20 год. поблизу магазину «Фора» по вул. Миру в м. Старокостянтинові Хмельницької області ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Skoda SuperB», державний номерний знак НОМЕР_1 , не вибрала безпечної швидкості руху, не врахувала дорожньої обстановки, в результаті чого допустила наїзд на пішохода ОСОБА_3 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозгової травми, від яких помер в реанімаційному відділенні Старокостянтинівської ЦРЛ.

За фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди 09 липня 2020 року було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000344 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. 28 жовтня 2020 року винесено постанову про закриття даного кримінального провадження у зв`язку із відсутністю у діях водія ОСОБА_2 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Відповідальність водія транспортного засобу автомобіля «Skoda SuperB», державний номерний знак НОМЕР_1 , - на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована згідно із полісом № АО 6542625 у АТ «СГ «ТАС».

05 січня 2021 року АТ «СГ «ТАС» сплатила моральну шкоду, витрати на лікування та частину відшкодування на утримання ОСОБА_1 у загальному розмірі 59151,06 грн. Наступні виплати страхового відшкодування на утримання непрацездатної дружини загиблого у розмірі 156409,94 грн. страхова компанія розстрочила на щомісячні платежі у сумі 2361,50 грн. на період з лютого 2021 року по червень 2026 року.

У зв`язку із цим, вважає такі дії відповідача незаконними та, уточнивши позовні вимоги, просила суд стягнути з АТ «СГ «ТАС» страхове відшкодування в розмірі 151686,94 грн., понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн., а також виплати станом на 15 квітня 2021 року у вигляді пені з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 5410,86 грн., трьох процентів річних від простроченої суми боргу у розмірі 1309,08 грн., інфляційні втрати у розмірі 3508,52 грн.

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 12 травня 2021 року стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 151686,94 грн, пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 5410,86 грн.; інфляційні втрати 3508,52 грн.; три відсотки річних у розмірі 1309,08 грн., а всього 10228,46 грн. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі АТ «СГ «ТАС» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. Зазначає, що системний аналіз статей 1200, 1202 ЦК України та положення пункту 27.2, 27.5 статті 27 та пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Закон № 1961-IV) вказує на право, а не обов`язок страховика відшкодувати шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого, шляхом здійснення одноразової виплати. При цьому, всупереч вимог ст.1200 ЦК України, позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість виплати відшкодування виключно одноразовим платежем. Страхова компанія здійснює ОСОБА_1 виплату страхового відшкодування, пов`язаного зі смертю потерпілого, відповідно до складеного графіку страхових виплат, яким визначено розмір щомісячних платежів із розрахунку всієї суми відшкодування, тобто, права позивача на отримання страхового відшкодування зі сторони AT «СГ «ТАС» не порушені.

Також зазначає, що положення Цивільного кодексу України та Закону № 1961-IV у частині щодо строків відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого не суперечать одне одному. Натомість має місце факт існування у Законі № 1961-IV відсилочної норми до положень Цивільного кодексу України, а тому вказані нормативно-правові акти необхідно застосовувати у поєднанні. Такий правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 5 лютого 2020 року по справі №326/440/19, який судом першої інстанції не враховано. Натомість, суд взяв до уваги висновки, зазначені у постанові Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 747/522/19, попри те, що у вказаній справі встановлені інші фактичні обставини.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції правильно взяв до уваги правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 747/522/19.

Закон № 1961-IV не передбачає можливості виплати страховою відшкодування частинами, як не передбачає можливості відтермінування виплати відшкодування, з урахуванням п. 27.5 ст.27 та п. 36.2 ст.36 цього Закону страховик повинен виплатити страхове відшкодування у зв`язку із смертю потерпілого лише у вигляді одноразової виплати. Відповідач незаконно затягує виплату страхового відшкодування на утримання, а виконаний розрахунок не враховує інфляційних втрат, що суттєво знижує фактичний розмір відшкодування.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що 09 липня 2020 року близько 20 год. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Skoda SuperB», державний номерний знак НОМЕР_1 , та рухаючись по вул. Миру зі сторони вул. К. Острозького в напрямку вул. І. Франка в м. Старокостянтинів Хмельницької області, на регульованому пішохідному переході, здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який переходив проїжджу частину дороги в межах пішохідного переходу на заборонений сигнал світлофора, справа наліво відносно автомобіля марки «Skoda SuperB».

Внаслідок наїзду пішохід ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження, від яких ІНФОРМАЦІЯ_1 помер у лікарні.

За даним фактом 09 липня 2020 року було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000344 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. 28 жовтня 2020 року старшим слідчим СУ ГУНП в Хмельницькій області винесено постанову про закриття даного кримінального провадження у зв`язку із відсутністю у діях водія ОСОБА_2 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

В результаті проведеної експертизи обставин та механізму дорожньо-транспортної пригоди від 19 жовтня 2020 року встановлено, що в заданій дорожній обстановці водій автомобіля марки «Skoda SuperB», державний номерний знак НОМЕР_1 , не мала технічної можливості уникнути наїзду на пішохода шляхом своєчасного застосування гальмування з зупинкою керованого нею транспортного засобу.

Відповідальність водія транспортного засобу автомобіля марки «Skoda SuperB», державний номерний знак НОМЕР_1 , на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована згідно із полісом АО 6542625 від 15 жовтня 2019 року у ПрАТ «СГ «ТАС».

Позивачка ОСОБА_1 як дружина померлого ОСОБА_3 30 липня 2020 року направила на адресу страхової компанії заяву про виплату страхового відшкодування в сумі 246919,50 грн., а саме: моральна шкода 56676 грн., витрати на поховання 17195 грн., витрати на лікування 3020,50 грн. та відшкодування витрат на утримання 170028 грн.

Листом від 31.12.2020 року № 21810/7120 відповідач повідомив позивачку про прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування у розмірі 243899 грн. з сумою першої виплати 87489,06 грн. та щомісячних платежів по 2361,50 грн. на період з лютого 2021 року по червень 2026 року.

Відповідно до страхового акту № 02427/33/721 від 02 березня 2021 року визнано, що подія є страховим випадком, сума страхового відшкодування на підставі розрахунку суми страхового відшкодування 243899 грн. (витрати на поховання та пам`ятник 17195 грн., моральна шкода 56676 грн., втрата годувальника 170028 грн.).

Відповідач здійснив виплату страхового відшкодування згідно із страховим полісом № АО 6542625 від 19 жовтня 2019 року в розмірі 87489,06 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 150206 від 05 січня 2021 року. Згідно із платіжними дорученнями № 156797 від 02 лютого 2021 року та №164996 від 04 березня 2021 року ПрАТ «СГ «ТАС» сплатило щомісячний платіж у розмірі 2361 грн. на користь ОСОБА_1 на відшкодування шкоди, пов`язаної із втратою годувальника.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що порядок здійснення страхового відшкодування врегульований розділом ІІІЗакону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», - відповідач всупереч пункту 36.2 Закону здійснив лише часткову виплату страхового відшкодування з розтермінуванням решти суми, тому слід стягнути з відповідача невиплачену частину страхового відшкодування та пені і інфляційні втрати на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про помилковість цих висновків суду є безпідставними.

Так, відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Пунктом 2.1 визначено, що відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Згідно із пунктом 22.1 статті 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 23.1 статті 23 Закону № 1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Статтею 27 Закону № 1961-IV визначено порядок здійснення та розміри страхових виплат за шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого.

Пунктом 27.1 статті 27 Закону передбачено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (пункт 27.1 статті 27 Закону).

Крім цього, пунктом 27.5 статті 27 Закону передбачено, що відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати.

Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років).

Відповідно до частини другої статті 1200 ЦК України шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Статтею 1202 ЦК України передбачено, що відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами.

Положеннями пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (МТСБУ) у разі визнання вимог заявника обґрунтованими зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Тобто вказана норма Закону встановлює обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, та не дає право страховику на розтермінування виплати страхового відшкодування поза межами 90-денного строку з моменту отримання заяви про виплату страхового відшкодування.

За змістом пункту 36.5 статті 36 Закону № 1961-IV за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Суд першої інстанції правильно констатував, що в цих правовідносинах ЦК України є загальним нормативно-правовим актом, а Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає спеціальні до ЦК України строки виплати страхових відшкодувань у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому саме спеціальний закон підлягає застосуванню при відшкодуванні страховиком шкоди, заподіяної смертю особи при експлуатації наземних транспортних засобів.

Такий висновок цілком узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 25 листопада 2020 року у справі № 747/522/19 та від 09 червня 2021 року у справі № 440/510/19.

Посилання апелянта на правовий висновок Верховного Суду, що міститься в постанові від 5 лютого 2020 року у справі №326/440/19, є безпідставним, оскільки як вбачається з наведених вище судових рішень, в подальшому правова позиція Верховного Суду з цього питання змінилася.

З огляду на вказане, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку, що відповідач всупереч пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснив лише часткову виплату страхового відшкодування в межах ліміту страхового відшкодування, хоча цим Законом, який є спеціальним нормативно-правовим актом, що визначає порядок відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, не передбачено виплату страхового відшкодування щомісячними платежами чи шляхом розтермінування його виплати.

Також правильним є висновок суду першої інстанції, що страховик на підставі пункту 36.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зобов`язаний сплатити потерпілим пеню за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ відповідно до розрахунку заборгованості, який не був спростований відповідачем.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Рішення суду постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» залишити без задоволення.

Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 12 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 07.10.2021 року.

Судді Л.М. Грох

Р.С. Гринчук

А.М. Костенко