справа № 357/6841/20 головуючий у суді І інстанції Орєхов О.І.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 жовтня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Верланова С.М.,

за участю секретаря Гасюк В.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Білоцерківська міська рада Київської області, про визначення порядку користування земельною ділянкою та встановлення права постійного безоплатного земельного сервітуту,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом та з урахуванням уточнених позовних вимог просив встановити порядок користування земельною ділянкою кадастровий номер :06:031:0122, площею 0,0589 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) між співвласниками домоволодіння ОСОБА_2 та ОСОБА_1 згідно варіанту розподілу зазначеного ПП «Геосвіт- 2012» (ФОП ОСОБА_3 ) у зведеному плані земельної ділянки та виділити: - в особисте користування ОСОБА_2 2/3 земельної ділянки площею 0,0392 га, що позначена на плані позначкою «01»; - в особисте користування ОСОБА_1 1/3 земельної ділянки площею 0,0197 га, що позначена на плані позначкою «02». Для можливості обслуговування частини будівлі встановити право постійного безоплатного земельного сервітуту (спільне користування) на частину земельної ділянки площею 0,0002 га, що позначена на плані позначкою «3» та виділена червоним кольором.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 було подаровано житловий будинок АДРЕСА_1 з господарськими спорудами та побутовими будівлями та спорудами, згідно договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори від 03 травня 2007 року. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 лютого 2009 року визнано частково недійсним вищевказаний договір дарування житлового будинку, а саме в частині дарування 1/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 . Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 лютого 2012 року визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_4 право на спадщину після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , по 1/6 частині житлового будинку АДРЕСА_1 , які належали ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 березня 2015 року за ОСОБА_2 було визнано право власності на 2/3 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд, який розташований по АДРЕСА_1 . Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 березня 2018 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділ у натурі частки житлового будинку. Сторони протягом тривалого часу не можуть дійти згоди щодо володіння та користування земельною ділянкою. Позивача не влаштовує фактичний порядок користування земельною ділянкою, що склався, а встановити порядок користування земельною ділянкою мирним шляхом йому з відповідачем не вдалося. Для врегулювання даної ситуації ОСОБА_2 звернувся до ПП «Геосвіт-2012», яким було проведено топографо-геодезичну зйомку земельної ділянки та виготовлено зведений план земельної ділянки. Згідно зазначеного плану сторонам було запропоновано встановити порядок користування земельною ділянкою за фактичним користуванням. Проте, ОСОБА_1 відмовилася погоджувати схему розподілу, надану землевпорядним підприємством шляхом укладення договору. Позивач має намір приватизувати земельну ділянку відповідно до ідеальної частини у праві власності на домоволодіння, однак, через суперечки з відповідачем щодо порядку користування земельною ділянкою, не в змозі реалізувати своє право на приватизацію земельної ділянки.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 червня 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Встановлено порядок користування земельною ділянкою, кадастровий номер :06:031:0122, площею 0,0589 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) між співвласниками домоволодіння ОСОБА_2 та ОСОБА_1 згідно варіанту розподілу зазначеного приватним підприємством «Геосвіт-2012» у зведеному плані земельної ділянки та виділено: в особисте користування ОСОБА_2 2/3 земельної ділянки площею 0,0392 га, що позначена на плані позначкою «01»; в особисте користування ОСОБА_1 1/3 земельної ділянки площею 0,0197 га, що позначена на плані позначкою «02». В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог через неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що висновок суду про те, що наданий позивачем варіант встановлення порядку користування земельною ділянкою є наближеним до того порядку, що склався між сторонами, не відповідає дійсним обставинами справи. Суд має встановлювати порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном. Інженер-геодезист не мав права на своєму графічному документі зображувати поділ земельної ділянки, оскільки координат поворотних точок зазначеного ним поділу не існує, а ОСОБА_3 має право лише зображувати фактичну інформацію про земельну ділянку. Позивач, надаючи схему, на якій зображений порядок користування земельною ділянкою, зобов`язаний був подати висновок експерта про те, що запропонований ним порядок користування є наближеним до того порядку, що склався між сторонами, він є технічно можливим відповідно до вимог нормативно-правових актів, він відповідає розмірам часток співвласників, а також, що більше можливих варіантів порядку користування земельною ділянкою не існує. Суд першої інстанції, перекладаючи на відповідача обов`язок «доказування» позивача, порушив принцип рівності сторін у цивільному судочинстві, а також ухвалив рішення, побудоване на припущеннях, а не на належних доказах.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори від 03 травня 2007 року, зареєстрованого в реєстрі № 3-989, ОСОБА_2 було подаровано житловий будинок АДРЕСА_1 з господарськими спорудами та побутовими будівлями та спорудами.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 лютого 2009 року визнано частково недійсним зазначений договір дарування житлового будинку, а саме в частині дарування 1/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 .

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 лютого 2012 року визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_4 право на спадщину після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , по 1/6 частині житлового будинку АДРЕСА_1 , які належали ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 березня 2015 року за ОСОБА_2 визнано право власності на 2/3 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд, який розташований по АДРЕСА_1 .

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 березня 2018 року припинено право спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на будинок АДРЕСА_1 .

Виділено ОСОБА_2 в натурі із майна, що є у спільній частковій власності в окрему одиницю належні йому 2/3 частини в будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , визнано за ним право власності на квартиру АДРЕСА_2 , яка складається із:

А) 1-1 (погріб літ. «А/пг»), площею 13,2 кв.м., вартістю 27107 грн.; 1-2 веранда, площею 11,9 кв.м., вартістю 34082 грн.; 1-3 веранда, площею 6,8 кв.м., вартістю 19476 грн.; 1-4 сходова клітина, площею 3,7 кв.м., вартістю 9102 грн.; 1-5 кладова, площею 0,9 кв.м., вартістю 2214 грн.; 1-6 коридор, площею 5,2 кв.м., вартістю 12791 грн.; 1-7 житлова кімната, площею 12,9 кв.м., вартістю 31733 грн.; 1-9 житлова кімната, площею 15,6 кв.м., вартістю 38374 грн.; ганок літ. «аі», вартістю 2927 грн., а всього по житловому будинку "0,20 кв.м., вартістю 177806 грн.

Б) літня кухня літ. «Б», вартістю 46097 грн.; прибудова літ. «б», вартістю 9476 грн.; ганок літ. «61», вартістю 390 грн.; убиральня літ. «В», вартістю 3488 грн.; хвіртка №1, 2/3 частки, вартістю 275 грн.; огорожа №2, 2/3 частки, вартістю 2980 грн.; вимощення №3, 2/3 частки, вартістю 1743 грн., а всього по господарських будівлях та спорудах 64449 грн. та всього по домоволодінню вартістю 242255 грн.

Виділено ОСОБА_1 в натурі із майна, що є у спільній частковій власності в окрему одиницю належні їй 1/3 частину в будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , визнано за нею право власності на квартиру АДРЕСА_3 , яка складається із:

А) 1-8 коридор, площею 4,6 кв.м., вартістю 11315 грн.; 1-10 житлова кімната, площею 22,4 кв.м., вартістю 55101 грн.; 1-11 житлова кімната, площею 12,2 кв.м., вартістю 30011 грн.; ганок літ. «а2», вартістю 3488 грн., а всього по житловому будинку 39,2 кв.м., вартістю 99915 грн.

Б) гараж літ. «Г», вартістю 19655 грн.; хвіртка №1, 1/3 частки, вартістю 138 грн.; огорожа №2, 1/3 частки, вартістю 1490 грн.; вимощення №3, 1/3 частки, вартістю 871 грн., а всього по господарських будівлях та спорудах 22154 грн., та всього по домоволодінню вартістю 122069 грн.

Земельна ділянка площею 0,0589 га, на якій розташовані належні сторонам як власникам житловий будинок, господарські будівлі та споруди, по АДРЕСА_1 згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку перебуває у комунальній власності, має кадастровий номер :06:031:0122, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Ухвалюючи рішення в частині задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що наданий позивачем варіант встановлення порядку користування земельною ділянкою відповідає розміру часток кожного із співвласників у спільному майні та є наближеним до того порядку, що склався між сторонами. З боку відповідача не було надано до суду жодного належного та допустимого доказу зворотнього, як і не було надано іншого можливого варіанту користування спірною земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні.

Однак, апеляційний суд не може погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності (ч. 1 ст. 364 ЦК України).

Згідно зі ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Відповідно до ст. 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності в натурі або його поділ з дотриманням вимог статті 183 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Оскільки володіння та порядок користування земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, в тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, то при застосуванні статті 88 ЗК України при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або жилий будинок, слід брати до уваги цю угоду. Це правило стосується тих випадків, коли житловий будинок поділено в натурі.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток жилих будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55 (далі - Інструкція).

Пунктом 2.7. Інструкції визначено, що спори щодо поділу об`єктів нерухомого майна вирішуються в судовому порядку.

Відповідно до пункту 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.

Відповідно до ч. 1 ст. 318 ЦК України кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Однак, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Зазначені положення щодо користування власністю цілком повинні застосовуватись до майнових прав на майно (зокрема, до права користування земельною ділянкою).

Відтак, право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак, у будь якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи (частина п`ята статті 319 ЦК України).

Отже, при вирішенні спору, визначаючи варіанти користування земельною ділянкою, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 посилається на те, що після виділення у натурі частки житлового будинку сторони протягом тривалого часу не можуть дійти згоди щодо володіння та користування земельною ділянкою. Позивача не влаштовує фактичний порядок користування земельною ділянкою, що склався.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Заявляючи вимогу про поділ земельної ділянки у зазначений у позовній заяві спосіб, на підтвердження своїх вимог ОСОБА_2 надав суду зведений план земельної ділянки, який суд першої інстанції поклав в основу свого рішення.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виділив позивачу у користування земельну ділянку площею 0,0392 га таким чином, що ганок літ. «а2», який виділений відповідачу судовим рішенням, перебуває на земельній ділянці, виділеній позивачу оскаржуваним рішенням.

Зведений план земельної ділянки не є належним доказом у справі, оскільки він не містить ані поворотних точок меж земельної ділянки, ані координат, відповідно до яких можна було б встановити чітку межу між земельними ділянками, які підлягають виділенню співвласникам відповідно до їх часток. Зазначений план не містить також даних про те, на підставі яких документів був проведений розподіл земельної ділянки, з яких джерел інженером-геодезистом бралися відомості про площі, відстані та вихідні дані, на підставі яких ним був проведений запропонований розподіл, на що обґрунтовано посилається у відзиві на позовну заяву відповідач.

Крім того, поділ земельної ділянки повинен відбуватися у відповідності до чинних норм, стандартів і правил, передусім, Державних будівельних норм України. Висновку експерта щодо технічної можливості поділу земельної ділянки з дотриманням чинних будівельних норм матеріали справи не містять (1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна).

За таких обставин, рішення суду першої інстанції у силу вимог ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи з прийняттям постанови по суті вимог позивача.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 1 261 грн. 20 коп. Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача та відмови у задоволенні позову, сплачений відповідачем судовий збір підлягає стягненню на її користь з позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргуОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 червня 2021 року в частині задоволення позову скасувати та прийняти в цій частині постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Білоцерківська міська рада Київської області, про визначення порядку користування земельною ділянкою відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , проживаючого по АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , проживаючої по АДРЕСА_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , судовий збір у розмірі 1 261 (одна тисяча двісті шістдесят одна) гривня, 20 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 08 жовтня 2021 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Верланов С.М.