Справа № 647/2344/21
№ провадження 2/647/633/2021
06.10.2021 року Бериславський районний суд Херсонської області у складі:
головуючого-судді: Корсаненкової О.О.
за участю секретаря: Степанюк М.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Берислав Херсонської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 647/2344/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд
У вересні 2021 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що на підставі договору дарування вона є власницею будинку АДРЕСА_1 . У даному будинку, крім ОСОБА_1 , її дітей та матері, зареєстрований її колишній чоловік ОСОБА_2 , який фактично не проживає за вказаною адресою з 2015 року. Відповідач житлом не користується, не сплачує комунальні платежі, не приймає участі в його утриманні. Крім того, його реєстрація в даній квартирі, перешкоджає ОСОБА_1 в повній мірі розпоряджатися своїм майном, а саме остання позбавлена можливості оформити субсидію по оплаті комунальних послуг. У зв`язку з чим, позивач просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1 .
Ухвалою суду від 10.09.2021 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.
В судове засідання позивач не з`явилася, заявою від 08.09.2021 року просила розглянути справу за її відсутності, на задоволені позову наполягала.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчить поштовий конверт, що повернувся на адресу суду із позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою». Причину своєї неявки не повідомив, відзив на позов не подав.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини.
ОСОБА_1 на підставі договору дарування житлового будинку від 19.12.2012 року, є власницею будинку АДРЕСА_1 (а.с.10-11).
Відповідно до свідоцтва про шлюб, 30.04.2021 року ОСОБА_1 зареєструвала шлюб із ОСОБА_4 . Після реєстрації шлюбу прізвище дружини « ОСОБА_1 »(а.с.12).
У будинку АДРЕСА_1 , як вбачається з довідки Одрадокам`яського старостинького округу №5 Тягинської сільської ради Бериславського району Хесонської області №961 від 07.09.2021 року(а.с.19), зареєстровані та проживають ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , її син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , донька ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . В вказаному будинку зареєстровані, але не проживають ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією домової книги (а.с.4-9).
Відповідно до довідки Одрадокам`яського старостинького округу №5 Тягинської сільської ради Бериславського району Хесонської області №961 від 07.09.2021 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , але протягом тривалого часу за вказаною адресою не проживає (а.с.18).
Згідно із актом обстеження матеріально-побутових умов Одрадокам`яського старостинького округу №5 Тягинської сільської ради Бериславського району Хесонської області від 07.09.2021 року, ОСОБА_1 мешкає за адресою АДРЕСА_1 , разом із своїми дітьми. Зі слів ОСОБА_1 в даному будинку зареєстрована її мати та колишній чоловік, який проживає у м. Києві. Умови проживання заявниці - задовільні (а.с.17).
За положеннями ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У статті 41 Конституції України, ч.1 ст. 319 ЦК України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно із положеннями норм статей 16, 386, 391 ЦК України, власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
За порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до статті 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом.
Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов, зокрема, відсутність члена сім`ї без поважних причин понад один рік, а також відсутність поважних причин непроживання за адресою такого житлового приміщення.
Вичерпного переліку поважності причин не проживання у житловому приміщенні законодавство не встановлює, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує у кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи.
У даній справі судом встановлено, що ОСОБА_2 набув охоронюване законом право на користування житловим приміщенням у законний спосіб, як чоловік власниці будинку, згодом шлюб між сторонами було розірвано.
При цьому, судом встановлено, що більше року відповідач не користується будинком АДРЕСА_1 , вивіз усі належні йому речі.
Ніяких пояснень або заперечень з цього приводу від відповідача до суду не надійшло.
При цьому, суд враховує, що позивач змушена нести додаткові витрати на утримання будинку та не має змоги оформити субсидію, що становить для неї надмірний тягар при визначенні пропорційності втручання у права відповідача на житло із правом ОСОБА_1 вільно розпоряджатися та користуватися своїм майном.
Враховуючи встановлені обставини справи, які підтверджені дослідженими в судовому засіданні належними доказами та положення діючого в Україні цивільного та житлового законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що права позивача як власника житла підлягають захисту у обраний нею спосіб.
У зв`язку з тим, що відповідач ОСОБА_2 без поважних причин більше року не проживає за адресою АДРЕСА_1 , ніяких перешкод у користуванні житловою площею йому не чинилось, суд вважає можливим визнати останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню в повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 263-265, 279, 280 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подання апеляційної скарги із врахуванням п. 15.5 розділу ХII «Перехідні положення» ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, до Херсонського апеляційного суду через Бериславський районний суд Херсонської області.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
Відповідач ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .
Суддя О.О.Корсаненкова