Справа № 760/1024/21
Номер провадження 2/573/452/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2021 року м. Білопілля

Суддя Білопільського районного суду Сумської області Черкашина М.С., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРУПА ЕЛЕКТРОЮА» про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И Л А :

16 січня 2021 року представник ОСОБА_2 , який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва із позовом до ТОВ «ГРУПА ЕЛЕКТРОЮА» про стягнення боргу за договором позики.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.01.2021 цивільну справу за вказаним позовом було розподілено судді Шереметьєвій Л.А.

27 січня 2021 суддею Солом`янського районного суду м. Києва Шереметьєвою Л.А. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників.

05 травня 2021 суддею Солом`янського районного суду м. Києва Шереметьєвою Л.А. постановлено ухвалу, якою вказану вище справу передано на розгляд до Білопільського районного суду Сумської області за правилами виключної підсудності, на підставі ч. 1 ст. 30 ЦПК України.

Ухвала суду мотивована тим, що спір, який виник між сторонами стосується нерухомого майна, оскільки предметом спору сторін є стягнення коштів за договором оренди обладнання з обов`язковим викупом. Вказаним обладнанням є зарядні станції, які знаходяться на земельних ділянках за адресами: с. Паляниця Івано-Франківська область та м. Білопілля Сумської області, їх переміщення є неможливим.

Таким чином суд визначив, що вказаний позов підпадає під вимоги ч. 1 ст. 30 ЦПК України, як такий, що виник з приводу нерухомого майна та повинен на думку суду, пред`являтись за місцем знаходження майна або основної її частини.

Крім того, при виборі суду, якому підсудна справа, суд врахував місце проживання позивача та відстань до районних судів за місцем знаходження нерухомого майна, а також з урахуванням інтересів позивача прийшов до висновку, на його думку обгрунтованого, направити справу для розгляду саме до Білопільського районного суду Сумської області.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 31 ЦПК України, передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

05 жовтня 2021 до Білопільського районного суду Сумської області надійшли матеріали справи за вказаним вище позовом та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу було розподілено судді Черкашиній М.С.

Оглянувши отримані матеріали цивільної справи №760/1024/21, вважаю відсутніми підстави для прийняття справи до свого провадження та вирішення питання щодо її розгляду, з метою усунення порушень прав позивача по справі гарантованих ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, виходячи з наступного.

Законодавством чітко регламентовано підсудність справ, а саме чинний Цивільний процесуальний кодекс України встановлює підсудність справ: загальну, виключну, а також в деяких категоріях справ - альтернативну.

За положеннями ч. 2 ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

За поданим позивачем позовом підлягає застосуванню загальна підсудність і не може бути застосована виключна підсудність у відповідності до ч. 1 ст. 30 ЦПК України про яку йде мова в ухвалі суду без обґрунтованих на це законних підстав, враховуючи наступне.

Так, ч. 1 ст.30 ЦПК України передбачає, що позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини (виключна підсудність).

Відповідно до положень ст. ст. 181, 190 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Згідно з п. 41 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 " Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ " перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально. У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об`єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Відповідно до п.42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ ", виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Крім того, суд бере до уваги правову позицію Великої Палати Верховного суду, викладену у постанові від 16.02.2021 у справі № 911/2390/18, відповідно до якої виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У зв`язку з чим позови про стягнення орендної плати за користування нерухомим майном належать до позовів, які виникають з приводу нерухомого майна, а отже, до спорів, предметом яких є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном, поширюються правила виключної підсудності.

Із мотивів ухвали судді Солом`янського районного суду м. Києва Шереметьєвої Л.А. вбачається, що предметом спору сторін є стягнення коштів за договором оренди обладнання, яким є зарядні станції, що знаходяться на земельних ділянках за адресами: с. Паляниця Івано-Франківська область та м. Білопілля Сумської області, та їх переміщення є неможливим.

Проте, жодних доказів того, що станції заряджання електромобілів змінного струму «Пристрої зарядні до електромобілів», знаходяться на земельних ділянках за вказаними адресами: с. Паляниця Івано-Франківська область та м. Білопілля Сумської області, до суду не надано.

Крім того, у матеріалах справи відсутня інформація із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, щодо реєстрації станції заряджання електромобілів змінного струму «Пристрої зарядні до електромобілів» та земельної ділянки за адресою : м. Білопілля Сумської області для визначення належності об`єкту до нерухомого майна.

З яких міркувань суд прийшов до висновку, що переміщення станції заряджання електромобілів змінного струму «Пристрої зарядні до електромобілів», які за своїми технічними характеристиками є портативними зарядними станціями із настінним / напольним типом монтажу, невідривно пов`язано із земельними ділянками, взагалі не зрозуміло.

Недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (ст.378 ч.1 ЦПК України).

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Отже, суд повинен суворо дотримуватися правил підсудності.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, позивачем ОСОБА_1 та його представником ОСОБА_2 було здійснено розпорядження своїми процесуальними правами відповідно до вимог ст. 27 ЦПК України та вірно обрано підсудність справ за місцезнаходженням відповідача по справі, пред`явивши позов саме до Солом`янського районного суду м. Києва.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).

Таким чином позивач та його представник пред`явивши зазначений позов в межах територіальної юрисдикції до Солом`янського районного суду м. Києва за правилами ч. 2 ст. 27 ЦПК України, вірно обравши суд за територіальним місцезнаходженням відповідача - ТОВ «ГРУПА ЕЛЕКТРОЮА» (юридична адреса: м. Київ, Солом`янський район, пр-т Повітрофлотський, 66 Л), розпорядились своїми процесуальними правами.

Проте під час постановлення ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 05.05.2021 року в межах розгляду цієї цивільної справи, на вищевказані приписи законодавства не було звернуто належної уваги, чим фактично здійснено розпорядження правами позивача, за відсутності його волевиявлення.

Враховуючи те, що дана справа направлена Солом`янським районним судом м. Києва до Білопільського районного суду Сумської області з порушенням правил, встановлених ст. 31 ЦПК України, повернення справи для вирішення питання про правильне визначення правил підсудності не може вважатися спором про підсудність, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 124 Основного Закону: правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування їхніх функцій, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Причому юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, тобто юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно з конституційними положеннями, у Законі України «Про судоустрій і статус суддів» визначено правові засади організації судової влади та здійснення правосуддя в Україні, систему судів загальної юрисдикції і загальний порядок забезпечення діяльності судів та інші питання судоустрою і статусу суддів. Цим Законом, зокрема, закріплено положення щодо права на повноважний суд, відповідно до якого ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом. Вказана норма з`явилась саме завдяки впливу ст. 6 Конвенції, відповідно до якої в поняття «суд, встановлений законом», входить лише той суд, до підсудності якого віднесений розгляд тієї чи іншої справи.

Питання підсудності регулюються відповідними процесуальними кодексами. Зокрема, підсудність цивільних справ визначається відповідно до ст. ст. 26-32 ЦПК України.

Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року № 9-зп/1997, частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2010 року № 3-рп/2010, відмова суду в прийнятті позовних заяв, скарг, оформлених відповідно до процесуального закону, є порушенням права на судовий захист, яке за статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 12 квітня 2012 року № 9-рп/2012, ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередню участь у судовому процесі, або позбавлений такого права.

Відповідно до ч. 3 ст. 31 ЦПК України передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Враховуючи загальні правила підсудності, приходжу до висновку, що цивільна справа № 760/1024/21 передана до Білопільського районного суду Сумської області за правилами виключної підсудності помилково, з порушенням правил підсудності, провадження по якій порушить визначення розгляду справи належним судом, а також може бути наслідком порушення прав позивача у розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, за наслідком чого, з метою попередження таких обставин, що є прерогативою суду, для розгляду справи належним судом, встановленим законом, що в іншому випадку є наслідком скасування судового рішення, суд вважає за необхідне повернути матеріали цивільної справи за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва.

Одночасно вважаю, що такі дії є виправданими, оскільки усунення допущеної помилки, гарантує права та інтереси сторін на належний розгляд їх спору належним судом, встановленим законом, упродовж розумного строку, оскільки у разі скасування рішення суду за наслідком розгляду справи, з підстав на формальне відношення до визначених правил, може мати як наслідок затягування розгляду справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 31 ЦПК України, передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

При викладених обставинах, суд приходить до висновку про непідсудність справи Білопільському районному суду Сумської області.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 27, 30-32, 354 ЦПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Відмовити у прийнятті до провадження цивільної справи № 760/1024/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРУПА ЕЛЕКТРОЮА» про стягнення боргу за договором позики.

Цивільну справу № 760/1024/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРУПА ЕЛЕКТРОЮА» про стягнення боргу за договором позики, повернути до Солом`янського районного суду м. Києва (місце знаходження: 03113, м. Київ, вул. Максима Кривоноса, 25), за належною територіальною юрисдикцією.

Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд Сумської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя