ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

05 жовтня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 740/3505/21

Головуючий у першій інстанції Пантелієнко В. Г.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1318/21

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Бобрової І.О.,

суддів Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,

за участю секретаря Зіньковець О.О.,

учасники справи:

скаржник ОСОБА_1 ,

суб`єкти оскарження державні виконавці Ніжинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Романенко О.А., Мойсеєнко І.П., Кошман О.І., Кашлюк С.М.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 20 серпня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державних виконавців Ніжинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Романенко О.А., Мойсеєнко І.П., Кошман О.І., Кашлюк С.М.,

місце постановлення судом першої інстанції ухвали м. Ніжин,

дата складання судом першої інстанції повного тексту ухвали 20.08.2021,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся зі скаргою на дії державних виконавців Відділу державної виконавчої служби Ніжинського міськрайонного відділу ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми) Романенко О.А., Мойсеєнко І.П., Кошман О.І., Кашлюк С.М., в якій, після усунення недоліків та внесення доповнень до вимог скарги, просив: зупинити виконавче провадження № 36354143 від 26.09.2007 про стягнення з нього аліментів на користь неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , витребувати виконавчий лист № 2-1105 від 26.09.2007 з Ніжинського МРВ ДВС та визнати його таким, що не підлягає виконанню; видалити ОСОБА_1 з бази даних боржників на підставі п. 6 ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження», у зв`язку з невідповідністю виконавчого документа вимогам, передбаченим ст. 18 вказаного Закону; відкрити кримінальне провадження за ч. 1 ст. 162 ККУ, ч. 2 ст. 364 ККУ, ч. 3 ст. 365 ККУ, ч. 2 ст. 366 ККУ проти працівників Ніжинського МРВ ДВС ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ; відкрити кримінальне провадження за ч. 1 ст. 232 ККУ проти працівників Ніжинського МРВ ДВС ОСОБА_3 , ОСОБА_5 ; відкрити кримінальне провадження за ч. 1 ст. 384 ККУ проти громадянки ОСОБА_5 та за ч. 2 ст. 384 ККУ проти громадянки ОСОБА_7 ; скасувати постанови від 11.06.2019 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, про тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, про тимчасове обмеження у праві полювання, про тимчасове обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та холодною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, зняти заборону на відчуження нерухомого майна ОСОБА_8 , 1953 року народження, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; скасувати ухвалу від 15.08.2019 про привід боржника.

В обґрунтування скарги, ОСОБА_1 стверджує, що рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 30.08.2007 з нього на користь ОСОБА_9 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_10 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку починаючи з 10.08.2007 року і до його повноліття. За вказаним рішенням видано виконавчий лист № 2-1105 від 26.09.2007, по якому в Ніжинському МРВ ДВС відкрито виконавче провадження АСВП № 36354143.

ОСОБА_1 стверджував, що він не може бути біологічним батьком дитини, на яку стягнуто аліменти, у зв`язку з його безплідністю.

На думку скаржника, виконавчий лист № 2-1105 від 26.09.2007 містить недостовірну інформацію, його видано без достатніх правових підстав з порушеннями п. 3 ст. 19 ЗУ «Про виконавче провадження» від 14.03.2007, а тому повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. Виконавче провадження з виконання вказаного виконавчого листа здійснювалось державною виконавчою службою з порушенням закону, державними виконавцями вчинялись щодо скаржника та його родичів неправомірні дії, службове підроблення та приховування інформації, державні виконавці у своїх рішеннях та діях ведуть себе упереджено по відношенню до скаржника, виходячи за рамки своїх повноважень та Закону, обмежуючи права ОСОБА_1 , які передбачені Конституцією України. Заборони у праві виїзду за межі України, у праві полювання, користування зброєю та керування транспортними засобами накладені на нього постановами державного виконавця 11.06.2019 року неправомірно, оскільки сукупна заборгованість по сплаті аліментів була значно меншого розміру, ніж визначена законодавством сума боргу, за наявності якої можуть встановлюватись вказані обмеження. Заборону на відчуження нерухомого майна було накладено на майно матері скаржника ОСОБА_8 , яка взагалі не є стороною виконавчого провадження.

Звертаючись із вказаною скаргою ОСОБА_1 одночасно подав заяву про поновлення пропущеного строку позовної давності, в якій зазначив, що пропустив місячний строк з дня вступу в законну силу рішення суду від 30.08.2007 з поважних причин. Так, він звернувся до адвоката з метою підготовки документів для скасування ВД № 2-1105 від 26.09.2007 та рішення суду від 30.08.2007, але 22.05.2008 потрапив у ДТП і не зміг подати позовну заяву та бути присутнім на всіх судових засіданнях у зв`язку зі стаціонарним лікуванням. З 2008 до 2010 року скаржнику було зроблено вісім операцій на колінному суглобі, тому стан здоров`я не дозволяв йому бути присутнім в суді.

Таким чином, посилаючись на положення частини 1 статті 127 ЦПК України та розділ 9 Прикінцевих положень КЗпПУ, де зазначено, що строки, визначені статтею 233 цього Кодексу продовжуються на строк дії такого карантину, ОСОБА_1 просив визнати причини пропуску ним строку для звернення до суду за захистом його прав та законних інтересів поважними та поновити даний строк.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 20.08.2021 ОСОБА_1 відмовлено у поновленні строку на подання скарги на дії держаних виконавців Ніжинського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Романенко О.А., Мойсеєнко І.П., Кошман О.І., Кашлюк С.М., скаргу залишено без розгляду.

Суд першої інстанції встановив, що з 2007 року скаржнику було відомо про наявність відкритого на підставі виконавчого листа Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області № 2-1105 виконавчого провадження про стягнення з нього на користь ОСОБА_11 аліментів на утримання неповнолітньої дитини, з його доходів проводились відповідні відрахування, йому було відомо про рішення та дії державних виконавців, які він неодноразово оскаржував до суду, проте тільки в червні 2021 року звернувся до суду зі скаргою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином, ввраховуючи те що ОСОБА_1 пропущено досить тривалий строк звернення до суду зі скаргою в порядку судового контролю за виконанням судового рішення, наведені у заяві причини пропуску строку на подання скарги не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення даного строку, оскільки стосуються періоду з 2008 року по 2010 рік, скаржник достеменно знав про прийняті щодо нього постанови, неодноразово оскаржував їх в судовому порядку, суд дійшов висновку про відсутність підстав для поновлення скаржнику строку звернення до суду із скаргою, у зв`язку із чим скаргу залишив без розгляду.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити. Вважає рішення таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.

Стверджує, що дізнався про заборгованість по сплаті аліментів лише 25.06.2019 зі справи № 740/3073/19 від 25.06.2019 за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання. Наступного дня він звернувся до державного виконавця, а 18.07.2019 державним виконавцем йому надано копії документів по виконавчому провадженню, однак повної інформації не надано, зокрема не надано копій рішення суду та виконавчого листа, копії заяви ОСОБА_7 про відкриття в примусовому порядку виконавчого провадження.

19.07.2019 скаржник подав скаргу до Шевченківського районного суду м. Львова, яка була направлена за підсудністю до Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області, де було відкрито справу за його скаргою № 466/5866/19 від 20.08.2019. Повторна скарга була подана ОСОБА_1 до Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області 27.11.2019 у справі № 740/5919/19. 02.02.2020 скаржником була подана позовна заява до Чернігівського окружного адміністративного суду (справа № 620/436/20), 03.03.2020 було подано до Господарського суду Чернігівської області позовну заяву про витребування майна з чужого незаконного володіння (справа № 927/167/20). 05.05.2021 був поданий адміністративний позов до ДВС (справа № 620/4662/21). 06.06.2021 скаржником повторно було подано позовну заяву про оскарження дій державних виконавців до Шевченківського районного суду м. Львова (справа № 466/5142/21).

Скаржник звертає увагу, що знав про те, що з 2008 по 2016 роки та з перервою в період до 2018 року ОСОБА_7 отримувала соціальну допомогу на неповнолітню дитину, крім того вказував, що остання разом зі своєю сім`єю незаконно володіє його майном вартістю близько 8000000 грн, він не є біологічним батьком дитини, на яку стягувались аліменти.

ОСОБА_1 також не погоджується з доказами, на які послався суд першої інстанції. Вказує, що йому не надсилались копії рішення суду від 30.07.2007 та виконавчого листа, він не був обізнаний про незаконні дії державних виконавців, оскільки вони були здійснені в період з 11.06.2019 по 12.06.2019. З 22.05.2007 і по тепер скаржник знаходиться на лікуванні. Про те, що поставили під арешт майно його матері він дізнався лише зі справи № 740/4238/21 від 26.07.2021. Строк позовної давності ним не пропущено, оскільки він довідався про порушення свого права 18.07.2019, а про порушення права його матері 26.07.2021.

Своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 суб`єкти оскарження - державні виконавці Ніжинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Романенко О.А., ОСОБА_4 , ОСОБА_6 не скористались

Старший державний виконавець Ніжинського відділу державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської області Північно-Східного МУМЮ (м. Суми) Кошман О.І. звернулась 30.09.2021 з заявою, у якій повідомила, що 07.09.2021 виконавче провадження АСВП № 36354143 по виконанню виконавчого листа № 2-1105, виданого 30.08.2007 Ніжинським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 аліментів на утримання дитини передано до Шевченківського відділу ДВС у м. Львові ЗМУ МЮ (м. Львів), у зв`язку з чим просила проводити розгляд справи без участі представника Ніжинського відділу державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської області Північно-Східного МУМЮ (м. Суми).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення скаржника, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам ухвала Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 20 серпня 2021 року не відповідає.

По справі встановлено, що рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 30.08.2007 у справі № 2-1105/07, що є чинним і сторонами не оскаржувалось, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_9 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів всього заробітку (доходу) щомісяця, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.08.2007 і до досягнення дитиною повноліття.

Зі змісту вказаного рішення суду вбачається, що ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги визнав і не заперечував проти стягнення аліментів на утримання сина.

На виконання рішення суду від 30.08.2007 Ніжинським міськрайонним судом було видано виконавчий лист № 2-1105, що 26.09.2007 поданий до примусового виконання, постановою державного виконавця від 26.09.2007 відкрито виконавче провадження № 36354143, по якому по 15.10.2008 утримувались аліменти із заробітної плати боржника ОСОБА_1 (а.с. 8-9 т.1).

Постановою державного виконавця від 11.06.2019 внесено зміни в АСВП № 36354143 щодо реєстраційних даних стягувача прізвище стягувача ОСОБА_9 замінено на « ОСОБА_12 » (а.с. 35 т.1).

З метою повного та всебічного розгляду даної справи ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 10.09.2021 витребувано з Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області цивільну справу № 740/5919/19 за скаргою ОСОБА_1 до головного державного виконавця Ніжинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Мойсеєнко І.П., головного державного виконавця Ніжинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Романенко О.А. на бездіяльність державних виконавців, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, якій після об`єднання з іншою скаргою ОСОБА_1 в одне провадження було присвоєно № 466/5866/19.

З наявних в матеріалах справи документів вбачається, що у боржника наявна заборгованість по аліментах через яку постановою головного державного виконавця Романенко О.А. від 11.06.2019 встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості за аліментами у повному обсязі (а.с. 37 т.1). Постановами головного державного виконавця Мойсеєнко І.П. від 11.06.2019 ОСОБА_1 встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, у праві полювання, у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії (а.с. 38-40 т.1). Відповідно до складеного головним державним виконавцем Романенко О.А. повідомлення № 13491 від 11.06.2019, відомості про ОСОБА_1 внесено до Єдиного реєстру боржників (а.с. 118 т.1).

Даних щодо отримання копій вказаного повідомлення та постанов боржником матеріали справи не містять.

Судове рішення за своєю суттю охороняє права, свободи та законні інтереси фізичних та юридичних осіб, а виконання судового рішення є завершальною стадією судового провадження, яким досягається кінцева мета правосуддя - захист інтересів фізичних та юридичних осіб і реальне поновлення їхніх порушених прав.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (стаття 129-1 Конституції України).

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачене право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

Статтею 449 ЦПК України передбачено, що скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Пропущений із поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відповідно до частини п`ятої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів із дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів із дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Системний аналіз вказаних процесуальних норм разом із положеннями пункту «а» частини першої статті 449 ЦПК України, статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» свідчать про те, що перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця починається з наступного дня після настання події, з якою пов`язано його початок, тобто після фактичної або можливої обізнаності особи про порушення її прав і свобод (постанова Верховного Суду від 03.02.2021 у справі № 2-1441/10).

У постанові від 15.09.2021 у справі № 760/13967/20 розглядаючи питання про поновлення строків на оскарження дій державних виконавців Верховний Суд зауважив, що за загальним правилом строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, або відсутні докази поважності причин пропуску такого строку, скарга залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

З`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові.

Вирішуючи питання про поновлення процесуального строку на оскарження постанови державного виконавця, необхідно виходити з фактичних обставин справи, поведінки заявника та особливостей правозастосовчої практики з питань розгляду такої категорій справ. При цьому судом також має враховуватися прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує справедливий судовий розгляд, а виконання рішення суду є завершальною частиною розгляду цивільної справи ( постанова Верховного Суду від 18.11.2020 у справі № 439/1493/15-ц).

Так, вирішуючи питання про поновлення ОСОБА_1 строку на подання скарги на дії державних виконавців, суд першої інстанції виходив із того, що з 2007 року скаржнику було відомо про наявність відкритого щодо нього виконавчого провадження, йому було відомо про рішення та дії державних виконавців, які він неодноразово оскаржував до суду, проте тільки в червні 2021 року звернувся до суду зі скаргою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. При цьому суд послався на заяву ОСОБА_1 яка стосується строку оскарження судового рішення від 30.08.2007 та виконавчого документу, що був виданий 26.09.2007 та не стосуються вимог скаржника, які зазначені у скарзі на дії державних виконавців (а.с.1 т.1). Встановивши, що останній неодноразово оскаржував дії державних виконавців, суд першої інстанції належним чином не дослідив, які саме дії він оскаржував, з яких підстав, та які рішення були прийняті судами за результатами звернень скаржника та чи було ним пропущено строки на вказані звернення.

Зокрема, звертаючись 19.07.2019 зі скаргою на дії/бездіяльність органу примусового виконання до Шевченківського районного суду м. Львова, яким у подальшому справу було передано до Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області за підсудністю (справа № 466/5866/19), ОСОБА_1 просив скасувати постанови державних виконавців від 11.06.2019 про встановлення йому тимчасових обмежень у праві полювання, користування зброєю, праві керування транспортними засобами та виїзду за межі України.

При цьому скаржник зазначав, що копії вказаних постанов ним було отримано електронною поштою 18.07.2019, а тому строк на їх оскарження ним не пропущено. Дослідивши матеріали справи № 466/5866/19, колегія суддів звертає увагу, що у своїх запереченнях на скаргу ОСОБА_1 державним виконавцем підтверджено, що вищевказані постанови були надіслані виконавчою службою 18.07.2019 на електронну адресу скаржника, що вказана у його зверненні (а.с. 214-2016 т. 1 справа № 466/5866/19). Таким чином, при зверненні зі скаргою на наступний день після того, як скаржник дізнався про порушення своїх прав, строк, встановлений частиною 5 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» ним пропущено не було.

Подібні вимоги містила і скарга ОСОБА_1 , подана 28.11.2019 (а.с. 87 т. 1 справа № 466/5866/19) до Ніжинського міськрайонного суду, в якій скаржник також просив зупинити виконавче провадження № 36354143, повернути сплачені кошти та відшкодувати завдану йому моральну та майнову шкоду (справа № 740/5919/19).

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 21.12.2019 справи за скаргами ОСОБА_1 № 466/5866/19 та № 740/59/19 було об`єднано в одне провадження, а ухвалою цього ж суду від 21.01.2020 провадження по справі було закрито на підставі п. 1 ч. 1 статті 255 ЦПК України. Скаржнику роз`яснено, що розгляд справи в частині вимог про бездіяльність та скасування постанов державного виконавця віднесено до юрисдикції адміністративного суду відповідно до норм КАСУ.

В подальшому ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду зі скаргою на дії державних виконавців, в якій просив зупинити ВП № 36354143, видалити його з реєстру боржників, скасувати 4 постанови державних виконавців від 11.06.2019 та інші постанови про відкриття виконавчих проваджень щодо нього. Ухвалою від 06.02.2020 скаргу було залишено без руху, а 23.03.2020 повернуто у зв`язку з не усуненням недоліків (справа № 620/436/20). Після повторного звернення скаржника до цього ж суду з вимогами зупинити ВП № 36354143, видалити його з реєстру боржників, відкрити кримінальні провадження, ухвалою від 06.05.2021 йому було відмовлено у відкритті провадження у зв`язку з тим, що справа не підлягала розгляду в порядку адміністративного судочинства (справа № 620/4662/21).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 11.06.2021 у справі № 466/5142/21 за скаргою ОСОБА_1 з подібними вимогами у відкритті провадження також відмовлено.

В подальшому скаржник звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду (справа № 620/6469/21) зі скаргою на дії державних виконавців, в якій просив зупинити ВП № 36354143, видалити його з реєстру боржників, витребувати та визнати виконавчий лист № 2-1105 від 26.09.2007 таким, що не підлягає виконанню, відкрити кримінальні провадження щодо кола осіб. Ухвалою цього суду від 18.06.2021 скаржнику було відмовлено у відкритті провадження у зв`язку з тим, що його скарга не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

З наведеного вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово звертався до суду за захистом своїх прав, однак, жодного разу вимоги, викладені у його скаргах не були розглянуті судом по суті з процесуальних підстав.

Обґрунтовуючи свої вимоги у даній справі ОСОБА_1 наголошував на тому, що про порушення своїх прав дізнався лише 18.07.2019 і вже на наступний день звернувся до суду за захистом цих прав, а тому строки на оскарження дій державних виконавців ним не порушені, і суд першої інстанції не мав підстав залишати скаргу без розгляду.

Такі доводи колегія суддів оцінює в контексті процесуальних дій Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області, а саме, чи забезпечено скаржнику ОСОБА_1 під час розгляду його скарги та заяви про поновлення строку додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) та вважає їх слушними.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

З урахуванням прецедентної практики ЄСПЛ, згідно з якою відповідно до Конвенції право на справедливий суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства («Airey v. Ireland» (Ейрі проти Ірландії), § 24; «Stanev v. Bulgaria» (Станєв проти Болгарії), § 231, «Pretto and Others v. Italy» (Претто та інші проти Італії), § 21), апеляційний суд зазначає, що ключовими принципами статті 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

У справі «Delcourt v. Belgium» (Делькур проти Бельгії) ЄСПЛ зазначив, що «у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення».

Право на справедливий судовий розгляд, що гарантується статтею 6 Конвенції, має здійснюватися відповідно до норм закону, що передбачають наявність у сторін судового розгляду ефективного судового захисту з метою захисту їх цивільних прав («Beles and others v. the Czech Republic» (Белеш та інші проти Чеської Республіки), § 49).

У справі «Bellet v. France» (Беллет проти Франції) ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати статті 6 § 1 Конвеції, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою («Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany» (Принц Ліхтенштейну Альберт-Адам ІІ проти Німеччини)).

На вказаному наголосила і Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13.03.2019 у справі № 920/149/18.

Розглядаючи дану справу апеляційний суд зауважує, що основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і має дотримуватися порядок ведення провадження, а також особі не можуть чинитися правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Ефективність розгляду справи досягається тоді, коли сторони мають право надати суду ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом, що знаходить своє відображення у рішенні суду, яке й буде свідчити про справедливість здійсненої судової процедури.

Процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності і сторони повинні очікувати їх застосування.

Суд першої інстанції на вказане уваги не звернув, належним чином не перевірив дотримання скаржником строків звернення до суду зі скаргою на дії державних виконавців, не звернув уваги на зміст його попередніх скарг, не перевірив коли саме ОСОБА_1 дізнався про порушення своїх прав за кожною з вимог, у зв`язку з чим дійшов завчасного висновку щодо відсутності підстав для задоволення заяви про поновлення строку та розгляду скарги ОСОБА_1 на дії державних виконавців по суті заявлених ним вимог.

Апеляційний суд позбавлений можливості перевірити, які саме доводи скаржника щодо поновлення строку для подачі скарги були вислухані та оцінені судом першої інстанції через те, що технічний запис судового засідання по справі від 20.08.2021 на наявному в матеріалах справи DVD-диску відсутній, про що помічником судді Чернігівського апеляційного суду 04.10.2021 складено відповідну довідку.

Оскільки ухвала суду першої інстанції про залишення без розгляду скарги ОСОБА_1 на дії держаних виконавців Ніжинського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Романенко О.А., Мойсеєнко І.П., Кошман О.І., Кашлюк С.М., скаргу перешкоджає подальшому провадженню у справі, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 367, 374, 379 ч.1 п.4, 381-384, 389, 390 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 20 серпня 2021 року - скасувати з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Головуюча: Судді:

Повний текст постанови складений 06.10.2021.