Справа № 509/5346/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2021 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі :

судді Козирського Є.С.,

при секретарі Лисенко О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Георгія Володимировича про примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти,-

ВСТАНОВИВ :

До Овідіопольського районного суду Одеської області надійшло вищевказане подання, в якому приватний виконавець просить суд надати приватному виконавцю виконавчого округу Одеської області Парфьонову Г.В. дозвіл на примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень, де зареєстровано та знаходиться ТОВ «Одеська шоколадно-горіхова компанія», за адресою: АДРЕСА_1 , з метою здійснення перевірки місцезнаходження заставного майна боржника, а саме: машини для зняття шелухи ZA-500; Ceselsan/ZA-500/б/н/2016, зав. №7; машини для подріблення KY-1000 і сіто машини подріблення, зав. №, , 2016 р.в. та проведення його опису й арешту.

Подання мотивовано тим, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В. перебуває виконавче провадження ВП 66701704 з примусового виконання судового наказу №910/10802/19, виданого 25.08.2020 року Господарським судом м. Києва, про стягнення солідарно з ТОВ «Продімпекс» та ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» основний борг в сумі 569999,98 грн., пеню в розмірі 10121,23 грн. та судовий збір в розмірі 8701,82 грн. Боржником за вказаним виконавчим провадженням є ТОВ «Продімпекс», а стягувачем АТ «Райффайзен банк Аваль». Також на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В. перебуває виконавче провадження ВП 66703924 з примусового виконання судового наказу №910/10802/19, виданого 25.08.2020 року Господарським судом м. Києва, про стягнення солідарно з ТОВ «Продімпекс» та ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» основний борг в сумі 569999,98 грн., пеню в розмірі 10121,23 грн. та судовий збір в розмірі 8701,82 грн. Боржником за вказаним виконавчим провадженням є ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , а стягувачем АТ «Райффайзен банк Аваль».

03 вересня 2021 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копія постанови направлено сторонам виконавчого провадження рекомендованим листом з повідомленням про вручення, за адресою вказаною у виконавчому документі.

В своїй заяві про відкриття виконавчого провадження стягувач заначив, що згідно договору застави №12/Д2-КБ/286 від 15.05.2017 в забезпечення виконання зобов`язань за кредитом банку передано наступне нерухоме майно: машини для зняття шелухи ZA-500; Ceselsan/ZA-500/б/н/2016, зав. №7; машини для подріблення KY-1000 і сіто машини подріблення, зав. №, , 2016 р.в. яке має перебувати у АДРЕСА_2 . Разом з тим, згідно здійсненої Банком 20.11.2020 перевірки, заставне майно перебувало за адресою: АДРЕСА_1 .

З метою встановлення місцезнаходження заставного майна боржника, проведення його опису та арешту 06 вересня 2021 приватним виконавцем здійснено виїзд за адресою: АДРЕСА_1 . Проте, приватному виконавцю не надали допуск до території та приміщень по АДРЕСА_1 . До приватного виконавця вийшов чоловік, який назвався ОСОБА_1 та в грубій формі відмовився надавати доступ приватному виконавцю до приміщень, де за інформацією стягувача знаходиться заставне майно. В подальшому вийшла особа, яка назвалась ОСОБА_2 та повідомила, що за вказаною адресою знаходиться ТОВ «Одеська шоколадно-горіхова компанія», а вона є його представником, але надати підтверджуючі документи відмовилась, про вищевказані факти складено відповідний акт приватного виконавця від 06.09.2021.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна ТОВ «Одеська шоколадно-горіхова компанія», на підставі договору купівлі-продажу № 575 від 03.04.2018 виданому приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Місік О.В. належить виробничі будинки загальною площею 1547,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 та на підставі договору оренди земельної ділянки, виданому 16.05.2018 Овідіопольською селищною радою Одеської області, ТОВ «Одеська шоколадно-горіхова компанія», за яким земельна ділянка площею 0,8907 га, за адресою: АДРЕСА_1 , КН :02:003:0029 передана в оренду орендарю: ТОВ «Одеська шоколадно-горіхова компанія», орендодавцем Овідіопольською селищною радою Одеської області, .

Перевіркою Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з`ясовано, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано ТОВ «Одеська шоколадно-горіхова компанія», кінцевим бенефіціарним власником та керівником якого є ОСОБА_3 .

Згідно виконавчого документу заборгованість підлягає стягненню солідарно з ТОВ «Продімпекс», ЄРПОУ 31770903 та ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 та приватним виконавцем відкрито два виконавчі провадження відносно кожного з боржників. Як вбачається з Державного реєстру актів цивільного стану громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 має сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що відділом реєстрації актів цивільного стану Ворошиловського району м. Донецьк 05.04.1994 року складено відповідний актовий запис №143, що свідчить про певний зв`язок між солідарним боржником за виконавчим провадженням та керівником підприємства, на території якого зберігається заставне майно боржника.

У зв`язку з викладеним просить вирішити питання про надання дозволу на примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень, де зареєстровано та знаходиться ТОВ «Одеська шоколадно-горіхова компанія», для примусового виконання виконавчого документа.

Враховуючи приписи ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши подання та додані до нього матеріали, суд прийшов до висновку, що подання задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Положеннями ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 13 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Згідно з ч. 1 та п. 4 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.

При цьому, наведені положення також свідчить про те, що законодавець передбачає можливість примусового проникнення до житла чи іншого володіння не тільки боржника, а й іншої особи, що можливо у випадку коли у володінні такої особи знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб. При цьому, факт наявності майна боржника у іншої особи має бути належно обґрунтованим, а до подання додані належні докази.

Таким чином законодавцем з метою унеможливлення порушення прав боржника фактично запроваджено судовий контроль за діями виконавців, які полягають у наданні дозволу на таке проникнення саме за ухвалою суду.

При цьому суд враховує, що примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи боржника є крайнім засобом для примусового виконання рішення суду, у разі, якщо виконавцем були виконані усі інші можливі спроби виконати рішення суду у відповідності до норм діючого законодавства без примусового проникнення до житла чи іншого володіння особи.

Недоторканість житла гарантується статтею 30 Конституції України, відповідно до якої не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В. перебуває виконавче провадження ВП 66701704 з примусового виконання судового наказу №910/10802/19, виданого 25.08.2020 року Господарським судом м. Києва, про стягнення солідарно з ТОВ «Продімпекс» та ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» основний борг в сумі 569999,98 грн., пеню в розмірі 10121,23 грн. та судовий збір в розмірі 8701,82 грн. Боржником за вказаним виконавчим провадженням є ТОВ «Продімпекс», а стягувачем АТ «Райффайзен банк Аваль». Також на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В. перебуває виконавче провадження ВП 66703924 з примусового виконання судового наказу №910/10802/19, виданого 25.08.2020 року Господарським судом м. Києва, про стягнення солідарно з ТОВ «Продімпекс» та ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» основний борг в сумі 569999,98 грн., пеню в розмірі 10121,23 грн. та судовий збір в розмірі 8701,82 грн. Боржником за вказаним виконавчим провадженням є ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , а стягувачем АТ «Райффайзен банк Аваль».

Постановою від 03.09.2021 року приватним виконавцем відкрито виконавче провадження №59905261.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Матеріали подання не містять доказів надсилання рекомендованим листом з повідомленням про вручення та отримання боржником, зазначеної постанови про відкриття виконавчого провадження.

При цьому, ст. 30 Конституції України, кожному гарантується недоторканність житла. Не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду. У невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, можливий інший, встановлений законом, порядок проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду і обшуку.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року.

Зазначені міжнародні акти згідно з ч. 1ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, п. 1 ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

Відповідно до п. 2 ст. 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема, для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.

Одним із судових рішень, що допускає проникнення до житла чи до іншого володіння особи, є ухвала суду про примусове проникнення до житла під час виконання судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

При цьому, згідно ч. 1ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно положень ч. 2ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи має бути вмотивованим і ґрунтуватися на доказах, які підтверджують перешкоджання боржника вільному доступу приватного виконавця до цього житла чи іншого володіння особи та ухилення його від виконання судового рішення.

При цьому, застосування такого заходу як примусове проникнення до житла боржника за поданням приватного виконавця може мати місце у виключних випадках та лише після реалізації усіх можливих та передбачених законом засобів примусового виконання судового рішення та має бути належним чином обґрунтоване і підтверджене відповідними доказами.

Відтак, аналізуючи вищенаведені норми, суд дійшов висновку, що приватним виконавцем не доведено необхідності надання дозволу на примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень, де зареєстровано та знаходиться ТОВ «Одеська шоколадно-горіхова компанія», за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Овідіополь, вул. Залізнична, 56, оскільки в матеріалах подання відсутнє підтвердження того, що боржника належним чином було повідомлено про вищезазначені дії у виконавчому провадженні в порядку, регламентованому Законом України «Про виконавче провадження», оскільки не додано доказів направлення боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження, викликів державного виконавця, а також повідомлення боржника про намір державного виконавця провести опис його майна.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що боржник перешкоджав вільному доступу приватного виконавця до земельної ділянки, а додані до подання акти виконавця, на думку суду, не можуть вважатися таким доказом, оскільки, не можуть свідчити про перешкоджання саме боржником у вільному доступі до земельної ділянки приватному виконавцю.

Приватним виконавцем до матеріалів подання приєднані акти неналежної якості, з яких неможливо встановити, що даний акт підтверджує.

Отже подання приватного виконавця не містить доказів того, що боржник отримав повідомлення про намір приватного виконавця вчинити виконавчі дії з опису його майна, так і того, що боржник чинив цьому перешкоди, не надавав доступу до земельної ділянки у відведений час для вчинення виконавчих дій, та перешкоджає проведенню виконавчих дій.

При розгляді подання державного виконавця суд також бере до уваги правову позицію, викладену у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12.03.2020 у справі № 757/41727/19-ц (провадження № 61-19942св19) за змістом якої:

«Як зазначено у ст. 30 Конституції України, ст. 311 ЦК України не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, п. 1 ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (п. 2 ст. 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.

Отже, за змістом наведених норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло чи іншого володіння боржника, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Юридично важливою обставиною при розгляді подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника є не лише факт невиконання рішення та неможливість виконавця потрапити до приміщення боржника для проведення опису й арешту його майна, а саме перешкоджання виконавцю у вчиненні таких дій.

Матеріали справи не містять доказів про те, що боржник був обізнаний про намір приватного виконавця вчинити виконавчі дії з опису та арешту його майна, оскільки відповідні процесуальні документи виконавчого провадження не були вручені останньому.

Згідно ст. 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи , у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти , належні боржникові від інших осіб , або дитина , щодо якої є виконавчий документ про її відібрання , при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом , який ухвалив рішення за поданням державного виконавця , приватного виконавця .

Суд негайно розглядає подання , зазначене в частині першій цієї статті , без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця .

Приватний виконавець не з`явився у судове засідання , не повідомив про причину неявки до суду , що позбавляє можливості суд перевірити обґрунтованість подання , вивчити матеріали виконавчого провадження та встановити чи є свідомими дії боржника , направленими на перешкоджання діям приватного виконавця, або це пов`язано з іншими причинами , тому необхідно відмовити у задоволенні подання приватного виконавця про примусове проникнення до житла.

На підставі викладеного та керуючисьст.439 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Георгія Володимировича про примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів, з дня її проголошення.

Суддя Є.С. Козирський