Провадження №2-п/333/21/21
УХВАЛА

01 жовтня 2021 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі :

головуючого судді Холода Р.С.,

за участю: секретаря судового засідання Бобко О.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

особи, яка звернулася із заявою

про перегляд заочного рішення ОСОБА_3 ,

представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Комунарського районного суду м. Запоріжжя заяву ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03.03.2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Шоста Запорізька державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

12.01.2021 року ОСОБА_5 звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03.03.2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Шоста Запорізька державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

У своїй ОСОБА_5 зазначила, що вказаним заочним рішенням суд встановив додатковий строк ОСОБА_1 для подання заяви про прийняття спадщини протягом 2 місяців з моменту набрання рішенням законної сили.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому вона як дружина померлого стала правонаступником останнього.

Про заочне рішення суду ні їй, ні ОСОБА_3 відомо не було. Лише у січні 2021 року під час оформлення спадкової справи вона дізналася про існування такого рішення.

Судові повістки на суд ОСОБА_3 не отримував, адресу свого проживання у той період не змінював, тому винесення рішення у його відсутність є незаконним, крім того, воно порушує її права та права її сина ОСОБА_6 на спадкування. Позбавивши її чоловіка ОСОБА_3 можливості прийняти участь у судових засіданнях, суд позбавив його й можливості подати заяву про застосування наслідків спливу позовної давності по спадкуванню, тобто, заочне рішення слід скасувати та призначити справу до розгляду у загальному порядку.

23.12.2014 року ОСОБА_1 (до шлюбу ОСОБА_7 ) звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із позовом до ОСОБА_3 ( її брат та мій чоловік), третя особа: Шоста Запорізька державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для прийняття спадщини і в обґрунтування позову вказала, що вона є донькою ОСОБА_8 , померлої у 2003 році та ОСОБА_6 , померлого у 2004 році.

26.04.1998 року позивач виїхала для роботи та проживання до Сполучених Штатів Америки, де мешкає і по цей час, перебуває на тимчасовому обліку в Генеральному консульстві України в Нью Йорку (США). Влітку 2014 року позивач дізналась про те, що її батьки померли, після їх смерті залишилось спадкове майно - трикімнатна квартира. Батьки позивача мешкали разом з її братом - ОСОБА_3 , тому останній фактично прийняв спадщину, а вона не прийняла спадщину після смерті своїх батьків у встановлений законом строк, так як безвиїзно знаходилась у Сполучених Штатах Америки і не була повідомлена про смерть батьків. В зв`язку викладеним, позивач просить визнати причину пропуску строку звернення до нотаріальної контори поважною та надати їй додатковий строк терміном два місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батьків.

При цьому у матеріалах справи відсутні докази того, що вона постійно з 1998 року проживає у США, ніколи не приїздила до України та не мала можливість своєчасно, а не через 10 років дізнатися папо смерть батьків.

Викладене у заяві ОСОБА_1 не відповідає дійсності, тому що її померлий чоловік постійно спілкувався зі своєю сестрою ( ОСОБА_1 ) і відповідно своєчасно повідомляв про смерть батьків. Тому, позивач мала можливість подати заяву про прийняття спадщини поштою, але цього не зробила.

Враховуючи вказані обставини, ОСОБА_5 просила суд поновити їй строк для подачі заяви про перегляд заочного рішення, переглянути та скасувати заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03.03.2015 року.

У судовому засіданні ОСОБА_5 підтримала свою заяву, просила її задовольнити. Додатково пояснила, що відповідач по цій справі ОСОБА_3 був її чоловіком, але у період з 2010 р. по 2018 р. вони разом не мешкали, але перебували у добрих відносинах. Коли у 2003 та 2004 р.р. померла мати та батько її чоловіка, останній про це повідомляв своїй рідній сестрі ОСОБА_1 , яка на той час перебувала у США.

У подальшому, вона та ОСОБА_3 прийняли у спадщину від батьків останнього частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , які у 2013 році подарували своїй доньці ОСОБА_6 .

Після заочного рішення від 03.03.2015 року Комунарський районний суд м. Запоріжжя виніс ще два рішення: щодо визнання свідоцтва на право на спадщину після померлих ОСОБА_8 (матері ОСОБА_3 ) та ОСОБА_6 (батька ОСОБА_3 ) в частині недійсними та визнання права власності за ОСОБА_1 1/6 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, враховуючи, що на момент прийняття вказаних рішень фактично частки спірної квартири належали її доньці ОСОБА_6 , тому заочне рішення від 03.03.2015 року порушує права саме останньої. Заяву про перегляд заочного рішення суду вона подавала в інтересах своєї доньки ОСОБА_6 , але її представник, яка складала цю заяву помилково зазначила, що заочне рішення порушує її права та її сина. На цей час вона також діє в інтересах ОСОБА_3 , яка на цей час проживає у Туреччині ні підстав нотаріально завіреної довіреності.

Представник ОСОБА_5 ОСОБА_4 підтримала заяву перегляд заочного рішення суду, просила її задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 заперечували проти задоволення заяви про перегляд заочного рішення суду.

При цьому, ОСОБА_1 зазначила, що вона повідомляла свого брата ( ОСОБА_3 ) за життя останнього, що буде подавати заяву про встановлення їй додаткового строку для прийняття спадщини. Вона дійсно не знала про смерть своїх батьків, тому своєчасно не звернулася до нотаріуса. До 2020 оку вона перебувала у США, де постійно мешкала та працювала.

ОСОБА_2 вказав, що заяву про перегляд заочного рішення необхідно залишити без розгляду, так як фактично інтереси та права ОСОБА_5 заочним рішенням суду від 03.03.2015 року жодним чином не порушені. А той факт, що остання зазначає, що вона звернулася в інтересах своєї доньки ОСОБА_6 , це не підтверджується самим змістом заяви.

Суд, розглянувши заяву ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення, вислухавши пояснення та доводи сторін, вивчивши матеріали справи, дійшов до такого.

У судовому засіданні встановлено, що 23.12.2014 року ОСОБА_1 звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із позовом до ОСОБА_3 , третя особа: Шоста Запорізька державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Позивач в обґрунтування позову вказала, що вона є донькою ОСОБА_8 , померлої у 2003 році та ОСОБА_6 , померлого у 2004 році. 26.04.1998 року позивач виїхала для роботи та проживання до Сполучених Штатів Америки, де мешкає і по цей час. ОСОБА_1 перебуває на тимчасовому обліку в Генеральному консульстві України в Нью-Йорку (США). Влітку 2014 року позивач дізналась про те, що її батьки померли, після їх смерті залишилось спадкове майно трикімнатна квартира АДРЕСА_2 . Батьки позивача мешкали разом з її братом ОСОБА_3 , тому останній фактично прийняв спадщину. ОСОБА_1 не прийняла спадщину після смерті своїх батьків у встановлений законом строк, так як безвиїзно знаходилась у Сполучених Штатах Америки і не була повідомлена про смерть батьків. В зв`язку викладеним, позивач просить визнати причину пропуску строку звернення до нотаріальної контори поважною та надати їй додатковий строк терміном два місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батьків ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори.

03.03.2015 року заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя було задоволено позовну заяву ОСОБА_1 та визначено останній додатковий строк для подання нею заяви про прийняття спадщини після смерті батьків ОСОБА_8 та ОСОБА_6 протягом двох місяців з моменту набрання рішення законної сили.

На момент вирішення вказаної справи успадковані частки квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_3 подарував своїй доньці ОСОБА_6 на підставі договору дарування від 24.09.2013 року.

У подальшому, ОСОБА_1 звернулася до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини та до суду із позовною заявою про визнання свідоцтв про право на спадщину недійсними.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18.08.2015 року:

- свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене 20 липня 2011 р. державним нотаріусом Шостої Запорозької державної нотаріальної контори Евграфовою О.М.. зареєстроване у реєстрі за № 1-1071, визнати недійсним в частині визнання за ОСОБА_3 права на 1/2 частку спадщини після смерті ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка складалась з 1/6 частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- вважати, що свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідчене 20 липня 2011 р. державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори Євграфовою O.M., зареєстрованим в реєстрі за № 1-1071, за ОСОБА_3 визнано право на 1/3 частку спадщини після смерті ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка складалась з 1/6 частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене 20 липня 2011 р. державним нотаріусом Шостої Запорозької державної нотаріальної контори Евграфовою O.M., зареєстроване в реєстрі за № 1-1073, визнати недійсним в частині визнання за ОСОБА_3 права на спадщину після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка складалась з 1/4 частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- вважати, що свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченим 20 липня 2011 р. державним нотаріусом шостої Запорізької державної нотаріальної контори Євграфовою О.М., зареєстрованим в реєстрi за № 1-1073, за ОСОБА_3 визнано право на 1/9 частку спадщини після смерті ОСОБА_6 . померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка складалась з 2/9 частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Після цього, ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про визнання права власності на частку спадщини після померлих батьків. Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04.02.2016 року за ОСОБА_1 було визнано:

- право власності на 1/6 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом пiсля смерті батькiв: ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , котра в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстрована 24.09.2013 р. за ОСОБА_6 на підставі договору дарування від 24.09.2013 р., посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Едемською-Фастовець О.О.;

- договір дарування від 24.09.2013 року в частині дарування 2/3 часток, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Едемською-Фастовець О.О., за яким ОСОБА_3 подарував дочці ОСОБА_9 , окрім належної йому частки квартири, також належну ОСОБА_1 1/8 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 та вважати, що ОСОБА_10 подарована 1/2 частка квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Про жодне з трьох зазначених заочних рішень ОСОБА_3 за життя відомо не було. Також / ОСОБА_1 починаючи з моменту набуття права власності на 1/6 частку квартири АДРЕСА_2 (тобто з 20.10.2016 - час державної реєстрації прав), жодного разу не пред`являла вимог відносно вказаного майна, як / не несла жодних витрат щодо його утримання.

Про те, що ОСОБА_1 являється власником 1/6 частини квартири АДРЕСА_2 стало відомо лише в сiчнi 2021 року коли виникли проблеми с часткою квартири, яка належала ОСОБА_6 , сину померлого ОСОБА_3 , і була отримана вiдповiдна iнформацiя з Державного ресстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.1,3-4,10-11,303 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Відповідно до ст.55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Основним Законом України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (ч.1 ст.55 Конституції України). Відмова суду в прийнятті позовних заяв, скарг, оформлених відповідно до процесуального закону, є порушенням права на судовий захист, яке за ст.64 Конституції України не може бути обмежене.

У ст.129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Подаючи заяву про перегляд заочного рішення від 03.03.2015 року, ОСОБА_5 зазначила, що це рішення порушує її права та права її сина ОСОБА_6 . У подальшому, вона зазначила, що вона звернулася із заявою в інтересах доньки ОСОБА_6 .

З аналізу викладених обставин, а також матеріалів справи вбачається, що особисто ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не були учасниками провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Шоста Запорізька державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Особисто ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не є спадкоємцями після померлих ОСОБА_8 та ОСОБА_6 .

Заочне рішення суду від 03.03.2015 року жодним чином не порушило право на спадщину ОСОБА_5 та її сина ОСОБА_6 , а вплинуло на права та інтереси лише ОСОБА_3 .

Враховуючи, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не були учасниками спірних правовідносин на момент ухвалення заочного рішення від 03.03.2015 року, питання про права та обов`язки останніх вказаним судовим рішенням не вирішувалися, тому відсутні підстави для звернення ОСОБА_5 із заявою про перегляд заочного рішення суду в своїх інтересах та в інтересах свого сина ОСОБА_3 , враховуючи, що суду навіть не надані підстави для такого представництва.

Зміст заяви про перегляд заочного рішення суду чітко зазначає в інтересах кого ОСОБА_5 звертається, тому її посилання, що вона звертається в інтересах доньки не підтвердилися під час судового розгляду. Довіреність від імені ОСОБА_6 в даному випадку не має значення для вирішення питання про перегляд заочного рішення суду. За таких обставин, вважаю за необхідне залишити заяву ОСОБА_5 без розгляду та повернути її останній.

Суд 22.07.2021 року вже приймав рішення про відмову у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_11 про залишення без розгляду заяви ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення суду від 03.03.2015 року, але без врахування особистих пояснень ОСОБА_5 , які остання надала у судовому засіданні 01.10.2021 року.

Керуючись ст. ст. 260, 280, 288, 353 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03.03.2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Шоста Запорізька державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для прийняття спадщини залишити без розгляду та повернути її ОСОБА_5 .

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Повний текст рішення складено 06.10.2021 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя Р.С. Холод