ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

06 жовтня 2021 року

м. Харків

справа № 953/8531/21

провадження № 22-ц/818/5688/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря судових засідань Гармаш К.В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

відповідач: Київський відділ державної виконавчої служби міста Харків Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків),

відповідач: ДП «СЕТАМ»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові справу за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Київський відділ державної виконавчої служби міста Харків Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), ДП «СЕТАМ» про визнання недійсними електронних торгів, припинення права власності, витребування нерухомого майна з володіння, за апеляційної скаргою ОСОБА_2 , в особі її представника ОСОБА_3 , на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 27 травня 2021 року, постановлену суддею Лях М.Ю., -

В С Т А Н О В И В :

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , Київський відділ державної виконавчої служби міста Харків Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), ДП «СЕТАМ» про визнання недійсними електронних торгів, припинення права власності, витребування нерухомого майна з володіння.

Разом з позовною заявою ОСОБА_1 подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову, в якій просить:

вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони будь-яким органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам, особам які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, в тому числі нотаріусам, вчиняти будь-які реєстраційні дії, здійснювати проведення державної реєстрації будь-яких прав та/або їх обтяжень, заборони вносити будь-які записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зміни до таких записів та/або скасування таких записів (реєстрацією права власності та інших речових прав) щодо об`єкта нерухомого майна - квартири загальною площею 49,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 101);

вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони будь-яким органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам, особам які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, в тому числі нотаріусам, вчиняти будь-які реєстраційні дії, здійснювати проведення державної реєстрації будь-яких прав та/або їх обтяжень, заборони вносити будь-які записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зміни до таких записів та/або скасування таких записів (реєстрацією права власності та інших речових прав) щодо об`єкта нерухомого майна - квартири загальною площею 79,8 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 101).

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 27 травня 2021 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.

Вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо 3-кімнатної квартири, заборони будь-яким органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам, особам які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, в тому числі нотаріусам, вчиняти будь-які реєстраційні дії, здійснювати проведення державної реєстрації будь-яких прав та/або їх обтяжень, заборони вносити будь-які записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зміни до таких записів та/або скасування таких записів (реєстрацією права власності та інших речових прав) щодо об`єкта нерухомого майна - квартири загальною площею 49,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 101).

Вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони будь-яким органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам, особам які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, в тому числі нотаріусам, вчиняти будь-які реєстраційні дії, здійснювати проведення державної реєстрації будь-яких прав та/або їх обтяжень, заборони вносити будь-які записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зміни до таких записів та/або скасування таких записів (реєстрацією права власності та інших речових прав) щодо об`єкта нерухомого майна - квартири загальною площею 79,8 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 101).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , в особі свого представника ОСОБА_3 , просить ухвалу суду першої інстанції скасувати посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не застосував зустрічне забезпечення позову в порядку ч.4 ст.154 ЦПК України.

Враховуючи, що позивач не перебуває на території України, її інтереси з 2013 року на підставі довіреностей представляють інші особи, а також відсутність у позивача майна на території України, є обгрунтовані побоювання, що незастосування заходів зустрічного забезпечення може ускладнити або зробити неможливим відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову у випадку відмови в позові.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами існує спір щодо вказаних квартир, у зв`язку з чим з метою дотримання балансу прав та законних інтересів сторін у справі, з урахуванням принципу співмірності, враховуючи наявну можливість подальше відчуження спірних квартир, що може призвести до ускладнення розгляду справи та необхідністю залучення для участі у справі третіх осіб, суд вважає, що саме вказаний захід забезпечить дотримання гарантованих Конституцією та законами України прав та законних інтересів всіх зацікавлених осіб, забезпечить недопущення порушення прав третіх осіб на час розгляду справи у суді під час розгляду позовної заяви по суті та слугуватиме ефективним засобом забезпечення позову з урахування фактичних обставин справи, поведінки сторін, складністю справи та особливостей виниклих правовідносин.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

Звертаючись до суду з даною заявою про забезпечення позову, заявник посилалась на те, що предметом позову, з яким вона звернулась до суду є визнання недійсними електронних торгів, відповідного протоколу, акту державного виконавця та свідоцтва про право власності, а також витребування з володіння ОСОБА_2 та припинення права власності відповідача на квартири АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, та квартири АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101. Зазначала, що ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 05.02.2019 року у справі № 643/1540/19 у кримінальному провадженні №0007141 накладено арешт на вказану квартиру АДРЕСА_2 шляхом заборони будь-яким особам здійснювати відчуження вказаної квартири. На момент накладення арешту квартира перебувала у власності відповідача ОСОБА_2 . Однак, ОСОБА_2 незважаючи на арешт, здійснила поділ такої квартири з метою уникнення можливості витребування такої квартири, а також інших негативних наслідків пов`язаних з кримінальним провадженням та судових спорів. Внаслідок поділу було зареєстровано дві квартири з відмінними технічними характеристиками, їм було присвоєно і інші реєстраційні номери об`єктів нерухомого майна, за якими відповідно не рахувалося жодних обтяжень. Крім того, 18.05.2021 р. зареєстровано право іпотеки спірної квартири АДРЕСА_3 , що свідчить про те, що відповідачем вживаються заходи щодо приховування, відчуження квартири, з метою перешкодити її витребуванню. У зв`язку з чим, з метою недопущення порушення прав та законних інтересів позивача, позивач просить вжити заходи забезпечення позову до закінчення судом розгляду справи по суті.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ст. 150 ЦПК України позов забезпечується зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS № 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому ЄСПЛ у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" ЄСПЛ зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні ЄСПЛ, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, держава Україна несе обов`язок перед заінтересованими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004, в якому зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у пункті 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

ЄСПЛ у рішенні від 20 липня 2004 року у справі "Шмалько проти України" вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Як свідчать матеріали справи, із позовом до ОСОБА_2 , Київський відділ державної виконавчої служби міста Харків Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), ДП «СЕТАМ» про визнання недійсними електронних торгів, припинення права власності, витребування нерухомого майна з володіння.

Предметом позову у даній справі є визнання недійсними електронних торгів, припинення права власності, витребування нерухомого майна з володіння.

Частиною 3 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Відповідно до ст. 178 ЦК України об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи.

Отже, предметом позову по даній справі є визнання недійсними електронних торгів, припинення права власності, витребування нерухомого майна з володіння, і у разі задоволення позову може бути визнане незаконним та скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, спірне майно витребувано на користь позивача.

Матеріали справи містять дані про те, що 17.09.2018 року ДП «Сетам» були проведені електронні торги щодо спірної квартири, переможцем яких визнано ОСОБА_2 .

На підставі акту про проведені електронні торги від 01.10. 2018 року приватним нотаріусом ХМНО Лавіндою Н.О. було видано свідоцтво № 3753 від 03.10.2018 року та зареєстровано право власності ОСОБА_2 на спірну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 119, 2 кв.м.

Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 27.06.2019 року за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_4 та квартиру АДРЕСА_3 , загальна площа 27,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_5 . Підставою для державної реєстрації зазначених квартир є висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 24.05.2019 року, виданий ТОВ «НТБ Київ».

Крім того, 18.05.2021 року зареєстровано право іпотеки спірної квартири АДРЕСА_3 , іпотекодавець ОСОБА_2 , іпотекодержатель ОСОБА_4 зі строком погашення основного зобов`язання

28.05.2021 року.

Отже, ОСОБА_2 , вже після пред`явлення позову уклала цивільно-правову угоду щодо майна, яке є предметом спору.

З огляду на вищенаведене та беручи до уваги те, що між сторонами виник спір щодо визнання недійсними електронних торгів, припинення права власності, витребування нерухомого майна з володіння, позивач обґрунтовано навів припущення, що невжиття наведених позивачем заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, обраний позивачем спосіб захисту втратить ефективність.

Стосовно доводів апелянта щодо незастосування заходів зустрічного забезпечення можуть ускладнити або зробити неможливим відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову у випадку відмови в позові, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 154 ЦПК України встановлено, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

Перелік випадків, у яких суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення визначений частиною 3 статті 154 ЦПК України та є вичерпним. Так, суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо:

1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або

2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Аналіз вищенаведених норм права дає підстави для висновку, що за відсутності обставин, які є обов`язковою умовою застосування зустрічного забезпечення, таке забезпечення є правом, а не обов`язком суду. Це питання віднесено на розсуд суду і застосовується у разі наявних до того обґрунтованих сумнівів щодо безперешкодного можливого відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.

Зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом (частина 4 статті 154 ЦПК України).

Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову (частина 5 статті 154 ЦПК України).

Таким чином, зустрічне забезпечення - це гарантія відшкодування ймовірних для відповідача збитків. Воно має на меті зберегти певний баланс сторін і нейтралізувати можливі негативні наслідки, які можуть виникнути в результаті застосування судом забезпечувальних заходів за заявою позивача.

Отже, обмеження права власника забороною відчуження спірної квартири не є збитками у розумінні статті 22 ЦК України.

При цьому, відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що нею понесено збитки, які спричинені вжитими судом заходами забезпечення позову.

Вжитий судом першої інстанції вид забезпечення позову не впливає на матеріальний стан відповідача, як власника рухомого майна, та не призводить до понесення додаткових витрат внаслідок його застосування.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, ухвала суду у даній справі постановлена відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства і підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в особі її представника ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 27 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова

Повний текст постанови виготовлено 13 жовтня 2021 року