ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/1821/21 Номер провадження 22-ц/814/2351/21Головуючий у 1-й інстанції Гальченко О. О. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

розглянув у м.Полтаві в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 15 липня 2021 року (час ухвалення судового рішення і дата виготовлення повного тексту рішення не зазначені) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, просила стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на її користь до досягнення нею двадцяти трьох років у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 15 листопада 2020 року.

В обґрунтування заявлених вимог вказувала, що на даний час вона є студенткою 3-го курсу денної форми навчання за державним замовленням зі строком навчання з 01.09.2018 р. по 30.08.2022 р. ВСП «Аграрно-економічний фаховий коледж Полтавської державної аграрної академії» за спеціальністю «агрономія». Перебуває на повному утриманні матері, оскільки не працює, а батько взагалі матеріальної допомоги не надає.

Навчаючись на денній формі навчання у м.Полтаві, вона щоденно громадським транспортом їздить із с.Бречківка Полтавського району до м.Полтави та назад. У зв`язку з навчанням щоденно витрачає кошти на проїзд, харчування інші витрати, пов`язані із процесом навчання.

Щодо майнового стану відповідача їй відомо про те, що він працює водієм автобуса в м.Полтаві та має у власності 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 15 липня 2021 року позов задоволений.

Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої доньки на її користь ОСОБА_2 , у розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 50 % прожиткового мінімуму на особу працездатного віку щомісячно, починаючи з 15.11.2020 року до закінчення навчання 30.06.22 року, але не більш ніж до досягнення донькою 23-річного віку.

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині визначення розміру аліментів не менш 50 % прожиткового мінімуму на особу працездатного віку щомісячно, ухвалити нове в цій частині про про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що донька вже повнолітня особа, він ніде не працює, є інвалідом ІІІ групи і отримує мінімальну пенсію, має на утриманні мати з інвалідністю І групи, яка потребує додаткового догляду. Визначення розміру аліментів не менше 50% прожиткового мінімуму на особу працездатного віку призведе до утримання з нього більше 50% відсотків його пенсії, яка є єдиними джерелом його доходу.

Правом подачі відзиву позивач не скористалась.

Перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати частково.

Відповідно до ч.1, ч.2 та ч.3 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, батьками ОСОБА_2 є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.11).

Судовим наказом Полтавського районного суду Полтавської області від 21.01.2019р. у справі № 545/106/19 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_2 у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% мінімуму дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 14.01.2019 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.13).

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Полтавського районного відділу державної виконавчої служби північно-східного міжрегіонального управління міністерства юстиції України від 02.06.2021 р. за №15218 заборгованість боржника ОСОБА_1 по сплаті аліментів за станом на 01.06.2021 р. склала 1 305,13 грн (а.с.14-15).

Як вбачається з довідки ВСП «Аграрно-економічний фаховий коледж Полтавської державної аграрної академії», позивачка є студенткою цього учбового закладу, навчається на 3-ому курсі денної форми навчання за державним замовленням, термін навчання до 30.06.2022 року (а.с.4, 16).

Згідно довідки МСЕК серії 12ААБ № 708716 від 11.09.2020 року ОСОБА_1 є інвалідом третьої групи інвалідності за загальним захворюванням і йому протипоказана робота пов`язана з тривалою ходою (а.с.26).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності та обгрунтованості позовних вимог позивача.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з таких міркувань.

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 199 Сімейного кодексу України(далі -СК України) передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Отже, вирішуючи питання про визначення розміру аліментів, які мають стягуватися на утримання дитини, суд обов`язково має врахувати можливість надання такої допомоги відповідачем (одним з батьків).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказ у окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Аліменти, спрямовані на утримання дитини, повинні бути достатніми та співрозмірними з урахуванням мети аліментного зобов`язання.

З матеріалів справи вбачається, що суду першої інстанції були надані докази про те, що відповідач є інвалідом (а.с.26), має мінімальний дохід: у 2020 році 1 638 грн (а.с.14,15).

Жодних доказів про те, що відповідач працює водієм автобуса, як це зазначено у позові, суду не надано.

Надані позивачем докази не дають можливості визначити середньомісячні витрати, пов`язані з її навчанням.

Зважаючи на встановлений законодавством розмір мінімального прожиткового рівня (з 01 липня 2021 року 2 379 грн), стягнення аліментів у визначеному судом розмірі - не менше 50 % прожиткового мінімуму на особу працездатного віку, матиме наслідком утримання понад 50% доходів відповідача.

Отже, апеляційним судом встановлено, що відповідач не працює, отримує мінімальну пенсію. В матеріалах справи відсутні будь-які докази отримання відповідачем інших доходів, окрім пенсії. Доводи апеляційної скарги про те, що на утриманні відповідача знаходиться його мати, апеляційний суд не приймає, оскільки належних доказів надання ним матеріальної допомоги матері не надано.

Враховуючи принцип рівності обов`язків батьків щодо утримання дітей і засад цивільного законодавства щодо розумності та справедливості, згоду відповідача сплачувати 1/4 частину від свого доходу, апеляційний суд вважає, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів є обґрунтованим, однак без указівки про мінімальну межу розміру аліментів (50% прожиткового мінімуму на особу працездатного віку).

Разом із тим, у відповідності до приписів статей 192, 201 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині визначення мінімального розміру аліментів - не менш 50% прожиткового мінімуму на особу працездатного віку щомісячно.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Пунктом третім ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог у разі часткового задоволення позову.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно п.36 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року, якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позовних вимог точно визначити неможливо, то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 при подачі позову до суду була звільнена від сплати судового збору.

Позовні вимоги задоволені частково.

Таким чином, на користь держави необхідно стягнути з відповідача 980/2 = 490 грн, іншу частину судового збору слід віднести за рахунок держави.

ОСОБА_1 , подаючи апеляційну скаргу, сплатив 1 362 грн судового збору (а.с.34).

Апеляційну скаргу задоволено в повному обсязі. Позивач звільнена від сплати судового збору. Таким чином, слід відшкодувати відповідачу за рахунок держави 1 362 грн судового збору.

Відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Оскільки з ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 490 грн., а за рахунок держави ОСОБА_1 слід відшкодувати судовий збір у розмірі 1 362 грн, то, враховуючи ч.10 ст.141 ЦПК України, за рахунок держави ОСОБА_1 слід відшкодувати судовий збір у розмірі 1362 490 = 872 грн.

Керуючись ст.367, ст.374 ч.1 п.2, ст.376 ч.1 п.4, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 15 липня 2021 року скасувати в частині визначення мінімального розміру аліментів - не менш 50 % прожиткового мінімуму на особу працездатного віку.

В іншій частині рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 15 липня 2021 року залишити без змін.

Витрати, понесені ОСОБА_1 у розмірі 872 грн, компенсувати за рахунок держави.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 11 жовтня 2021 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов