Справа № 212/1687/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2021 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Ваврушак Н.М., за участю секретаря судового засідання Кушнарьової К.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення невиплаченої при звільненні одноразової допомоги при виході на пенсію, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И В:

25.02.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вище вказаним позовом, який в подальшому уточнив (в ред. від 03.09.2021 року) та в якому зазначив, що з 27.07.1982 по 20.11.2009 року перебував у трудових відносинах з Приватним акціонерним товариством «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ПрАТ «ЦГЗК»). 20.11.2009 року позивач був звільнений з підприємства за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію. Вказує на те, що 05.02.2021 року йому стало відомо, що при звільненні у зв`язку із виходом на пенсію відповідач повинен був виплатити йому вихідну допомогу в розмірі трьохмісячної середньої заробітної плати, яка входить до структури заробітної плати. Однак до часу звернення до суду належні до виплати кошти у вигляді вихідної допомоги не виплачені. Розмір середньомісячної заробітної плати, розраховано відповідно до положень Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995р. та на момент звільнення становив 3669,05 гривень. Отже, трьохмісячний розмір середньої заробітної плати, який не виплачено позивачу при звільненні складає 3669,05 гривень х3 =11007,15 гривень. Також, у зв`язку з невиплатою належної позивачу одноразової допомоги при кінцевому розрахунку стягненню на його користь підлягає й середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.11.2009 року по 05.02.2021 року у розмірі 468207,60 гривень. В свою чергу, позивач визначив розмір середнього заробітку, що підлягає стягненню з відповідача в сумі 90000, 00 гривень.

01.03.2021 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін.

22.06.2021 року судом постановлена ухвала про витребування у відповідача доказів.

13.08. 2021 року представником відповідача надано до суду витребувані докази, а саме довідку про середній заробіток, копію розрахункового листа та копію наказу про припинення трудового договору.

03.09. 2021 року представником позивача надано уточнену позовну заяву.

Відповідач, не погодившись із уточненим позовом, подав до суду письмові пояснення у яких зазначив, що ОСОБА_1 був звільнений з ВАТ «ЦГЗК» у 20.11.2009 року за власним бажанням в зв`язку з виходом на пенсію, згідно ст. 38 КЗпП України. Нормами Галузевої угоди Гірничо-металургійного комплексу України на 2007-2008 роки була встановлена можливість сторони власника щодо визначення в колективних договорах підприємств окремих умов та порядку надання соціальних гарантій. Вказав, що п.7.10 Колективного договору між ВАТ «ЦГЗК» та профспілковим комітетом ВАТ «ЦГЗК» на 2010-2011 роки передбачена гарантія виплачувати працівникам, які досягли пенсійного віку (жінки 55 років, чоловіки 60 років) при виході на пенсію за власним бажанням одноразову допомогу в розмірі, залежному від стажу роботи на комбінаті, зокрема від 20 і більше років у розмірі трьох середньомісячних заробітних плат працівника. Позивач на момент звільнення не досяг 60 років, тому законних підстав для отримання одноразової допомоги не було. До того ж, ПРАТ «ЦГЗК» не був стороною вказаної Позивачем Галузевої угоди і, відповідно, її підписантом, не приймав участі в колективних переговорах по укладенню угоди і, відповідно, Галузева угода не була підписана Генеральним директором ВАТ «ЦГЗК» як представником відокремленої юридичної особи, тому у умови Галузевої угоди не поширюється на відповідача. Вважають, що заявлена позивачем сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені не обґрунтовано завищена і майже в 7 раз більша, ніж сума начебто невиплаченої позивачу вихідної допомоги. Просять суд врахувати правову позицію Великої Палати Верховного Суду України, викладену в Постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц. та застосувати принцип розумності, співмірності між негативними наслідками порушення та грошовою компенсацією, що стягується з роботодавця. Зауважили, що спір між працівником та роботодавцем з приводу належних сум при звільненні позивача у 2011 році виник тільки у 2021 році, тобто із спливом 10 років після звільнення, що спричинило значне збільшення розміру санкції у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги. Позивач тривалий час не звертався до суду за вирішенням спору про стягнення заборгованості із заробітної плати. Крім того, жодного доказу про поважні причини неможливості позивача звернутися до суду за захистом своїх порушених прав раніше, представником позивача в уточненій позовній заяві не наведено. Окрім того зазначили, що із визначеної судом суми середнього заробітку підприємству необхідно утримати суми податку з доходів фізичних осіб та інші обов`язкові платежі.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, та відсутності позивача, на задоволенні позовних вимог наполягав з підстав викладених в уточненій позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти позову, з підстав вказаних у відзиві.

Суд, вислухавши представника відповідача, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією паспорта громадянина України, (а.с. 43-47).

В судовому засіданні встановлено, що у період з 27.07.1982 по20.11.2009 року позивач перебував у трудових відносинах з ПрАТ «ЦГЗК», загалом 27 років 3 місяці 24 дні, був звільнений з роботи 20.11.2009 року за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, ст. 38 КЗпП України, що підтверджуються копією трудової книжки (а.с.18-25).

У відповідності до розрахункового листа ПрАТ «ЦГЗК» за листопад 2009 року ОСОБА_2 при звільненні із підприємства відповідача допомога при виході на пенсію не виплачувалась (а.с. 79).

Відповідно до довідки ПрАТ «ЦГЗК» від 30.03.2021 року № 230 середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 за два останні місяці перед звільненням вересень-жовтень 2009 року склала: 3669,05 грн. середньогодинна заробітна плата - 20,85 грн. (а.с. 78).

Згідно ст.ст.13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 13 КЗпП України колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оплату праці», форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами.

Із Галузевої Угоди гірничо-металургійного комплексу України на 2007-2008 роки (далі - Галузева Угода), яка була чинною на день звільнення позивача й положення, якої поширюються на ПрАТ «ЦГЗК», встановлено, що Угода набирає чинності з 1 січня 2007 року і діє до укладення нової або перегляду цієї Угоди. (п.1.12)

Відповідно до п.6.1 Галузевої Угоди, встановлено, виплачувати працівнику при виході на пенсію одноразову допомогу в розмірі, залежному від стажу його роботи на підприємстві, але не менше: при стажі від 20 і більше років - тримісячної середньої заробітної плати. (а.с. 36).

Статтею 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» від 1 липня 1993 року N 3356-XII встановлено, що умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод.

Стаття 9 цього Закону передбачає, що Положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угоди діють безпосередньо і є обов`язковими для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду. Вимоги Галузевої угоди розповсюджуються на всі підприємства відповідної галузі.

Статтею 16 КЗпП України встановлено, що умови колективного договору, що погіршують порівняно із чинним законодавством і угодами становище працівників, є недійсними.

Судом встановлено, що вимоги до власників підприємства, передбачені Галузевою Угодою гірничо-металургійного комплексу України та колективного договору підприємства, в частині соціальних гарантій працівників при виході на пенсію, які були чинні на час звільнення позивача із підприємства відповідача різняться, так Галузевою Угодою передбачено виплачувати при виході на пенсію працівнику одноразову допомогу, така ж норма передбачена і колективним договором, однак колективний договір погіршує становище працівників підприємства в порівнянні з умова Галузевої Угоди, оскільки встановлює вікові обмеження у виплаті вихідної допомоги.

У зв`язку з викладеним суд приходить до висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин умов саме Галузевої Угоди, виконання якої є обов`язком для відповідача, а не Колективного договору, положення якого погіршують становище працівника.

Галузевою Угодою гірничо-металургійного комплексу України в частині соціальних гарантій (соціального захисту), яка була чинна на час звільнення позивача із підприємства, передбачено виплачувати при виході на пенсію працівнику одноразову допомогу залежно від стажу його роботи на підприємстві.

Як встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_1 безперервно відпрацював на підприємстві відповідача понад 20 років та був звільнений за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію.

Таким чином, суд приходить до висновку, що на ОСОБА_1 розповсюджується дія п.6.1 Галузевої Угоди гірничо-металургійного комплексу України та йому при звільненні роботодавцем повинна бути сплачена вихідна допомога в розмірі середньої заробітної плати.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 ( із змінами та доповненнями) затверджений Порядок обчислення середньої заробітної плати. Пунктом 2 вищевказаного Порядку передбачено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата, якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Так, позивач був звільнений з підприємства відповідача 20.11.2009 року, тому розрахунковим періодом є два попередні перед звільненням повні місяці - вересень-жовтень 2009 року складала 3669,05 гривень, а отже трикратний розмір одноразової допомоги, яку мав отримати позивач при звільненні складає 11007,15 гривень і підлягає стягненню з відповідача.

Положеннями ст. 47 КЗпП України встановлений обов`язок для власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Положеннями ст. 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

У разі не проведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь працівника або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. У разі часткового задоволення позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, беручи до уваги спірну суму, на яку працівник мав право, частку, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інші конкретні обставини справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України 6-2404цс15 від 05 жовтня 2016 року, яка в силу вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України повинна враховуватися судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Перевіривши наведені розрахунки, які не спростовані відповідачем, суд погоджується з ними, а отже загальний розмір середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні складає 468207,60 гривень за період з 20.11.2009 року по 05.02.2021 року, виходячи з кількості робочих годин 2245620,85 година та розміру середньогодинної заробітної плати 20,85 гривень (20,85 год.х 20,85 грн.)

При цьому, суд виходить із меж заявлених позовних вимог та з врахуванням принципу справедливості та співмірності, стягненню підлягає сума 50000 гривень середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Доводи представника відповідача щодо пропуску позивачем тримісячного строку звернення до суду є необґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Конституційний Суд України в рішенні від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 щодо офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 233КЗпП України роз`яснив, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в рішеннях Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року, дає підстави вважати, що порушення законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з відповідним позовом незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Також, згідно ст. 2 Закону України «Про оплату праці» структура заробітної плати складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, а також інших заохочувальних та компенсаційних виплат. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Оскільки вихідна допомога є грошовою виплатою, яка не передбачена актами чинного законодавства та входить до структури заробітної плати, а тому позовні вимоги щодо її виплати не обмежується будь-яким строком звернення до суду.

Позивач, відповідно до ст.5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового, у зв`язку з чим, враховуючи результат вирішення спору, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з ПрАТ «ЦГЗК» підлягає стягненню на користь держави судовий збір.

На підставі ст.ст. 47, 97, 116, 117, 233,237-1 КЗпП України, керуючись ст.ст. 3, 12, 81, 141, 263, 265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення невиплаченої при звільненні одноразової допомоги при виході на пенсію, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 в рахунок невиплаченої заробітної плати у вигляді одноразової допомоги, належної йому при звільненні з роботи в розмірі 11 007,15 гривень (одинадцять тисяч сім гривень п`ятнадцять копійок); середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період 20.11.2009 року по 05.02.2021 року 50 000,00 гривень (п`ятдесят тисяч).

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судовий збір 908,00 гривень (дев`ятсот вісім).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», місцезнаходження юридичної особи: 50066, м. Кривий Ріг, Покровський район, код ЄРДПОУ 00190977.

Повний текст рішення складено та підписано без проголошення 11.10.2021 року.

Суддя: Н. М. Ваврушак