КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 жовтня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Савченка С.І.,

за участю секретаря Мороз Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «ІНГ Банк Україна» на рішення Дарницького районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Цимбал І.К. в м. Київ 23 квітня 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ІНГ Банк Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2018 року позивач ПАТ ІНГ «Банк Україна» звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за договором іпотечного кредиту, просив стягнути із ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 65891,74 доларів США, що еквівалентно 1823224,44 грн., 3 % річних у зв`язку з порушенням зобов`язання за договором іпотечного кредиту станом на 27 липня 2018 року в розмірі 39819,17 грн. та судові витрати.

Заявлені вимоги мотивував тим, що 03 грудня 2007 року між АБ «ІНГ Банк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ІНГ Банк Україна», та ОСОБА_1 укладено договір іпотечного кредиту, за умовами якого позивач погодився надати відповідачу кредит на фінансування будівництва чи придбання нерухомого майна в доларах США єдиною сумою у розмірі 160000 доларів США.

В зв`язку з невиконанням умов договору позивач надіслав відповідачеві лист-вимогу від 25 січня 2018 року з проханням оплатити заборгованість, яка виникла на підставі договору, та достроково повернути всю суму кредиту, проте вимога залишена без задоволення.

Невиконання відповідачем зобов`язання за договором призвело до виникнення заборгованості станом на 27 липня 2018 року в сумі 64482,85 доларів США, що еквівалентно 1 823 224,44 грн., яка складається з 21710,94 доларів США - прострочена заборгованість за кредитом (непогашена сума заборгованості), 33645,84 доларів США - поточна заборгованість за кредитом, 230,25 доларів США - нараховані (прострочені) проценти, 8895,82 доларів США - прострочені неоплачені проценти.

Крім того, відповідач на підставі ст. 10 договору повинен сплатити пеню позивачу в розмірі 0,1 % від суми заборгованості за кожен день прострочення в розмірі 1408,89 доларів США, також відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України позивачем нараховані 3 % річних за час прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачем в розмірі 39819,17 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23 квітня 2019 року в задоволенні позову відмовлено. Відмовивши в позові, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з невиконанням боржником зобов`язань за договором іпотечного кредиту виникла заборгованість, проте позивач пропустив позовну давність. Суд виходив з того, що початком перебігу строку позовної давності для вимоги про стягнення всієї заборгованості за кредитним договором є дата виникнення першої заборгованості зі сплати чергових платежів за кредитом.

Позивач АТ «ІНГ Банк Україна», не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 квітня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов та покласти на відповідача судові витрати, в тому числі судовий збір, сплачений за подання позову та апеляційної скарги.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що судом порушено ст. 526, 530, 549, 610, 611, 612, 624, 627, 629, 1049, 1050 ЦК України, зокрема суд першої інстанції, незважаючи на документальне підтвердження заборгованості за кредитним договором, відмовив у її стягненні з відповідача; ст. 256, 258, 261 ЦК України - судом першої інстанції застосована норма, яка не підлягала застосуванню, зокрема суд першої інстанції безпідставно застосував строки позовної давності; ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судом не враховано висновків щодо застосування норм права, викладених у постанові Верховного Суду України від 05 квітня 2017 року в справі № 369/6771/15-ц, відповідно до яких позовна давність обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.

Порушено норми процесуального права, а саме ст. 89, 263 ЦПК України, оскільки суд ухвалив рішення не на підставі повного та всебічного дослідження доказів та обставин справи, а також не врахував висновків щодо застосування норм права, викладених у постанові Верховного Суду України від 05 квітня 2017 року в справі № 369/6771/15-ц.

Наводив фактичні обставини справи, викладені в позовній заяві.

Зазначив, що у випадку доведеності відповідачем факту пропуску строку позовної давності позовна давність могла б бути застосована лише до вимог про стягнення заборгованості за періодичними платежами, які повинні бути сплачені в дати з 29 січня 2015 року по 29 липня 2015 року.

Від відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Посилалась на те, що в апеляційній скарзі банком не враховано правову позицію Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 щодо особливостей визначення початку перебігу позовної давності та стягнення процентів за кредитним договором, зазначала, що право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування.

Наводила зміст постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Звертала увагу, що доводи апеляційної скарги банку є суперечливими та взаємовиключними, оскільки на початку апеляційної скарги представник банку категорично стверджує про повну незаконність оскаржуваного рішення, при цьому ж наприкінці апеляційної скарги представник банку погоджується з правильністю застосування судом першої інстанції позовної давності, проте лише до частини позовних вимог.

Постановою Київського апеляційного суду від 10 жовтня 2019 року апеляційну скаргу АТ «ІНГ Банк Україна» задоволено. Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 квітня 2019 року скасовано. Позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ІНГ Банк Україна» заборгованість за договором іпотечного кредиту від 03 грудня 2007 року в розмірі 60886,20 доларів США, що еквівалентно 1 622 703,20 грн. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача 60151,02 грн. судового збору та 49755,26 грн. витрат на правничу допомогу.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що банк пропустив позовну давність лише щодо вимог про стягнення чергових платежів за кредитом за період з січня до липня 2015 року включно, тобто за строк, що перевищує 3 роки до дати звернення до суду. Щодо решти платежів за договором позовна давність не сплила. Отже, із заявлених позивачем вимог не підлягають задоволенню вимоги про стягнення нарахувань за договором, які мали бути сплачені позичальником 29 січня 2015 року, 27 лютого 2015 року, 27 березня 2015 року, 29 квітня 2015 року, 29 травня 2015 року, 26 червня 2015 року та 27 липня 2015 року. Також суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову у стягненні 3 % річних, нарахованих на суму заборгованості, оскільки позивач не врахував, що така фінансова санкція за прострочення платежів за кредитом стягується лише у випадку, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Умовами укладеного між сторонами договору передбачена інша відповідальність за порушення грошового зобов`язання у вигляді пені. Отже, стягнення додатково до договірної санкції за один і той же період з однієї й тієї ж суми прострочення ще й санкції, встановленої ст. 625 ЦК України, не ґрунтується на вимогах закону.

Постановою Верховного Суду від 30 червня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, постанову Київського апеляційного суд від 10 жовтня 2019 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, виходячи з того, що дійшовши висновку, що кінцевий термін погашення кредиту сторонами передбачений до 29 листопада 2022 року, а вимогу про дострокове повернення кредиту поза межами трирічного строку. що передувала зверненню з позовом до суду, банк не заявляв, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про пропуск позовної давності щодо частини платежів, а саме з 29 січня 2015 року по 27 липня 2015 року включно. Суд апеляційної інстанції стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 60886,20 доларів США, що еквівалентно 1 622,703,20 грн., не навівши розрахунків заборгованості.

У позовній заяві та апеляційній скарзі банк посилався на те, що 25 січня 2018 року звернувся до ОСОБА_1 з вимогою про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором. У матеріалах справи є така вимога, в ній визначено строк сплати заборгованості до 09 лютого 2018 року. Отже, банк змінив умови і строк дії кредитного договору, цій обставині суд апеляційної інстанції оцінки не надав, висновки не виклав.

Верховний Суд вважав, що оскільки суд апеляційної інстанції не перевірив належним чином доводи апеляційної скарги щодо направлення відповідачу вимоги про дострокове повернення кредиту від 25 січня 2018 року, це унеможливлює повне, всебічне і об`єктивне встановлення обставин справи. Суд апеляційної інстанції не виклав висновки, за який період стягнув тіло кредиту (прострочена на поточна заборгованість) та відсотки з користування кредитом до зміненої дати закінчення строку кредитування, а також чи підлягають стягненню передбачені договором проценти за кредитом після 09 лютого 2018 року.

Верховним Судом зазначено, що оскільки на момент спливу строку кредитування у позичальника існувала поточна заборгованість, банк мав право пред`явити позичальнику вимоги про стягнення цієї заборгованості, проте в межах позовної давності.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції в повній мірі даним вимогам закону не відповідає.

Судом встановлено, що 03 грудня 2007 року ОСОБА_1 та АБ «ІНГ Банк Україна» укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник звернувся до банку з проханням надати іпотечний кредит у розмірі 160000 доларів США, банк згоден надати позичальнику кредит на умовах та в порядку, викладених в цьому кредитному договорі (а. с. 21 - 33 т. 1).

Згідно ст. 2 кредитного договору банк надає позичальнику кредит на фінансування будівництва чи придбання нерухомого майна. Кредит надається у доларах США єдиною сумою у розмірі 160000 доларів США терміном, що починається з дати надання кредиту (дата зарахування коштів за кредитом на поточний рахунок позичальника) та закінчується на дату погашення (29 листопада 2022 року або будь-яка інша дата, яка може стати такою за умови дії обставин, визначених у ст. 5 договору). Позичальник сплачує банкові відсотки за ставкою 5 % річних, що нараховуються на надану суму, й розраховуються на основі року у 360 днів та фактичної кількості днів користування наданою сумою. Якщо інше не передбачено умовами договору, відсотки сплачуються в доларах США у дату платежу за кредитом разом із щомісячним платежем, як передбачено у ст. 5.

Згідно ст. 5 кредитного договору у будь-якому разі позичальник повертає невиплачену суму не пізніше дати погашення, визначеної ст. 1 даного договору, або на будь-яку іншу дату, яка може стати такою за умови дострокового припинення дії цього договору або забезпечення або в разі припинення трудових відносин між банком та позичальником з будь-яких підстав. Надана сума за кредитом повертається в доларах США щомісячними платежами, що сплачуються у відповідну дату платежу згідно з графіком платежів.

На а. с. 34 - 42 т. 1 наявна копія додатку № 1 до договору, яким є графік платежів.

05 лютого 2014 року ОСОБА_1 та АБ «ІНГ Банк Україна» укладено зміни та доповнення № 1 до договору іпотечного кредиту від 03 грудня 2007 року, згідно яких викладено п. 5.1 та 5.5 договору у зміненій редакції (а. с. 43 - 44 т. 1).

На а. с. 47 т. 1 наявна копія меморіального ордеру № 8769761 від 03 грудня 2007 року, яким ОСОБА_1 надано кредит в розмірі 160000 доларів США.

29 січня 2018 року ПАТ «ІНГ Банк Україна» направлено на адресу ОСОБА_1 вимогу від 25 січня 2018 про погашення заборгованості за кредитним договором в повному обсязі, яка станом на 25 січня 2018 року становить 63076,97 доларів США, а саме непогашена сума заборгованості 18340,82 доларів США, прострочені неоплачені проценти в сумі 7512,99 доларів США, поточна заборгованість по кредиту 37015,96 доларів США, нараховані поточні проценти 207,20 доларів США (а. с. 53 т. 1).

Зазначену вимогу ОСОБА_1 отримала 07 лютого 2018 року (а. с. 54 т. 1).

На а. с. 12 - 14 т. 1 знаходиться розрахунок заборгованості за кредитним договором ОСОБА_1 .

Відповідачем надано до суду першої інстанції заяву про застосування строків позовної давності (а. с. 134 - 136 т. 1).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відмовляючи в позові ПАТ «ІНГ Банк Україна» про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив із того, що початок порушення прав позивача мав місце 29 січня 2015 року, оскільки з наданого розрахунку заборгованості вбачається, що умови договору відповідач перестав виконувати, починаючи саме зі встановленої дати, строк позовної давності, під час якого позивач мав можливість звернутися за захистом своїх прав, сплинув 29 січня 2018 року. Враховуючи, що позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права лише 21 серпня 2018 року, ним порушено строк позовної давності, що є підставою для відмови в позові, про застосування наслідків спливу якого заявлено представником відповідача.

Апеляційний суд не може погодитися із даними висновками, виходячи із наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 626, 628 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Згідно із матеріалами справи банк надав позичальнику кредит у розмірі 160000 дол. США, що підтверджується валютним меморіальним ордером від 03 грудня 2007 року (а. с. 47 т. 1).

Згідно зі статтею 1 договору іпотечного кредиту дата погашення означає 29 листопада 2022 року або будь-яка інша дата, яка може стати такою за умови дії обставин, визначених у статті 5 договору.

У будь-якому разі позичальник повертає несплачену суму не пізніше дати погашення, визначеної статтею 1 договору, або на будь-яку іншу дату, яка може стати такою за умови дострокового припинення дії цього договору або забезпечення або в разі припинення трудових відносин між банком та позичальником з будь-яких підстав (стаття 5.1. договору іпотечного кредиту).

Відповідно до пункту 5.2. договору іпотечного кредиту надана сума за кредитом повертається в USD щомісячними платежами, що сплачуються у відповідну дату платежу згідно з графіком платежу .

Згідно з додатком № 1 графіку платежів № 1 за кредитним договором від 03 грудня 2007 року погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями (а. с. 36 - 42 т. 1).

Отже, сторони встановили строку дії договору сторони й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Відповідно ст. 257 ЦК України строк загальної позовної давності становить 3 роки.

Положеннями ст. 261 ЦК України встановлене правило за яким перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно вимог ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, у випадку встановлення умовами договору окремих самостійних зобов`язань, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожним черговим платежем починається з моменту порушення строку його погашення. За таких умов строк позовної давності має обчислюватися для кожного чергового платежу окремо і перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами), починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для всієї сукупності послідовно виникаючих зобов`язань початком прострочення за одним із них. Дана позиція відповідає численним позиціям Верховного Суду, висловленим в ряді справ, зокрема у справі №369/6771/15-ц, провадження 6-522цс17 від 05 квітня 2017 року; №490/3240/16-ц, провадження 61-40807св18 від 01 березня 2019 року та інших.

Зважаючи на те, що кінцевий термін погашення кредиту сторонами передбачений до 29 листопада 2022 року, а з вимогою про дострокове погашення заборгованості позивач звернувся 25 січня 2018 року, висновок суду першої інстанції щодо того, що банком було пропущено строк позовної давності за всіма кредитними зобов`язаннями, не відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Оскільки на момент спливу строку кредитування у позичальника існувала поточна заборгованість, банк мав право пред`явити позичальнику вимоги про стягнення цієї заборгованості, проте в межах позовної давності, про що зазначено постановою Верховного Суду від 30 червня 2021 року в даній справі, а отже із заявлених позивачем вимог - дата подання позову17 серпня 2021 року - в межах позовної давності - ті вимоги про стягнення нарахувань за договором, які мали бути виплачені позичальником з 28 серпня 2015 року (термін дати сплати, визначений в графіку а. с. 12 т. 1).

Разом із тим, оскільки 25 січня 2018 року банк звернувся до ОСОБА_1 з вимогою, яку вона отримала в лютому 2018 року, про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, з цього моменту банк таким чином змінив строк виконання основного зобов`язання відповідно до вимог статті 1050 ЦК України та фактично мав зафіксувати розмір існуючої у ОСОБА_1 заборгованості за процентами та пенею і припинити її нарахування.

Такі висновки відповідають правовим висновкам, викладеним в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, в якій зроблено висновок, що у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України строк повернення неохопленої попередніми періодами заборгованості за кредитним договором вважається таким, що настав, а право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже, передбачені договором проценти за кредитом і пеня після 25 січня 2018 року стягненню не підлягають, однак із цього моменту правильним є нарахування 3 % річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, він складається з таких граф: терміни сплати, сума платежу (яка складається з непогашеної суми заборгованості та непогашеної суми відсотків за кредитом), непогашеної суми заборгованості, непогашеної суми відсотків за кредитом, суми відсотків за кредитом нарахованих на несплачену заборгованість, початок періоду прострочення, кінець періоду прострочення, кількість днів прострочення, пеня, три проценти річних.

Таким чином, з урахуванням позовної давності і зміни строку виконання основного зобов`язання з 25 січня 2018 року із відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за наступні періоди: непогашена сума заборгованості з 28 серпня 2015 року по 27 липня 2018 року в розмірі 18442,88доларів США; непогашена сума відсотків за кредитом з 28 серпня 2015 року по 29 січня 2018 року в розмірі 5680,38 доларів США; сума відсотків за кредитом, нарахованих на несплачену заборгованість з 28 серпня 2018 року по 29 січня 2018 року в розмірі 1350,04 доларів США, пеня з 29 серпня 2017 року по 29 січня 2018 року в розмірі 29024,61 грн., а також 3 % річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України з 28 лютого 2018 року по 27 червня 2018 року в розмірі 26,29 доларів США, всього 25499,59 доларів США та 29024,61 грн. пені.

Як в суді першої інстанції, так і в апеляційній скарзі позивач просив стягнути грошові кошти в розмірі 65891,74 доларів США за курсом НБУ, крім 3 % річних, які банк просив стягнути в українській гривні. Апеляційний суд не знаходить підстав для визначення заборгованості, вираженої у доларах США, в еквіваленті національної валюти з огляду на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц (провадження № 14-600цс18), відповідно до якої у разі укладення сторонами кредитного договору, предметом якого є іноземна валюта, суд має ухвалити рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті. Визначення у рішенні еквівалента суми боргу за тілом кредиту та процентами за користування кредитними коштами в національній валюті не відповідає вимогам законодавства.

Такі правові висновки підтримувалися Верховним Судом в інших постановах, зокрема, від 16 червня 2021 року в справі № 205/9564/13-ц (провадження № 61-22747св19).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц також викладено висновок, що 3 % річних, передбачені ст. 625 ЦК України, можуть бути визначені у доларах США та нараховуються виходячи із простроченої суми, вираженої у відповідній грошовій валюті. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування із прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову, стягнувши з відповідача на користь позивачазаборгованість в розмірі 25499,59 доларів США та 29024,61 грн. пені.

За подання позову та апеляційної скарги ПАТ «ІНГ Банк Україна» сплачено судовий збір в розмірі 27026,60 грн. (а. с. 10 т. 1) та 41435,84 грн. (а. с. 168 т. 1) відповідно.

За подання касаційної скарги ОСОБА_1 сплачено судовий збір в розмірі 19210 грн. (а. с. 8 т. 2).

На а. с. 104 - 111 т. 1 знаходиться копія договору про надання юридичних послуг, укладеного ТОВ «КПД Консалтинг» із ПАТ «ІНГ Банк Україна» 08 червня 2016 року, за умовами якого КПД зобов`язується надати клієнту консультації з українського права стосовно певних питань, а клієнт зобов`язується прийняти послуги та оплатити надані послуги. Обсяг послуг, розмір винагороди та строки кожного доручення з окремих питань викладатимуться у окремому документі (заявник на надання послуг), що підписується сторонами. Усі майбутні замовлення клієнта повинні бути описані в окремих заявках на надання послуг, які включатимуть положення договору та складатимуть невід`ємну його частину.

На а. с. 112 - 114 т. 1 знаходиться копія заявки на надання послуг № 14 від 09 липня 2016 року до договору про надання юридичних послуг від 08 червня 2016 року, згідно якої КПД зобов`язується надати клієнту юридичні послуги у вигляді представництва інтересів клієнта у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій по справі за позовом ПАТ «ІНГ Банк Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором іпотечного кредиту від 03 грудня 2008 року, а також комплексний супровід виконавчого провадження про стягнення заборгованості по справі за позовом згідно з п. 1.1. Вартість послуг, зазначених в п. 1.1 заявки, становить 38082,86 грн. з ПДВ за представництво інтересів клієнта в суді першої інстанції, та 19041,43 грн. за представництво інтересів клієнта в судах апеляційної та касаційної інстанції. Гонорар КПД становить 5 % від суми реально стягнутої заборгованості на користь клієнта.

На а. с. 115 т. 1 знаходиться копія виписки, сформованої 17 серпня 2018 року, на підтвердження сплати за юридичні послуги № 14 від 09 липня 2018 року в сумі 38082,86 грн.

На а. с. 116 т. 1 знаходиться копія додаткової угоди № 4 від 30 липня 2016 року до договору про надання юридичних послуг від 08 червня 2016 року, згідно якої сторони домовились замінити одну із сторін в заявці № 14, а саме передати всі права та обов`язки первісного виконавця новому виконавцю АО «КПД Консалтинг».

На а. с. 183 - 184 т. 1 знаходиться копія рахунку на оплату № 160608_14_2 від 13 червня 2019 року, складеного адвокатським об`єднанням «КПД Консалтинг» на суму 19041,43 грн. за юридичні послуги згідно з заявою на надання послуг № 14 від 09 липня 2018 року щодо представництва інтересів в суді апеляційної інстанції, а також платіжне доручення про сплату цієї суми від 20 червня 2019 року.

03 липня 2019 року адвокатським об`єднанням «КПД Консалтинг» та АТ «ІНГ Банк Україна» складено акт надання послуг до договору про надання юридичних послуг від 08 червня 2016 року, згідно якого виконавець на запит клієнта належним чином надав останньому юридичні послуги згідно з заявкою на надання послуг № 14 від 09 липня 2018 року, а саме представництво інтересів клієнта у суді апеляційної інстанції; вартість зазначених послуг становить 19041,43 грн. (а. с. 185 т. 1).

На а. с. 186 - 189 т. 1 знаходяться копії детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом при наданні професійної правничої допомоги під час розгляду № 753/16143/18 у Дарницькому районному суді м. Києва та в Київському апеляційному суді.

На а. с. 94 - 95 т. 2 знаходиться копія рахунку на оплату № 160608_14_3 від 22 січня 2020 року, складеного адвокатським об`єднанням «КПД Консалтинг» на суму 19041,43 грн. за юридичні послуги згідно з заявою на надання послуг № 14 від 09 липня 2018 року щодо представництва інтересів в суді касаційної інстанції, а також платіжне доручення про сплату цієї суми від 23 січня 2020 року.

22 січня 2020 року адвокатським об`єднанням «КПД Консалтинг» та АТ «ІНГ Банк Україна» складено акт надання послуг до договору про надання юридичних послуг від 08 червня 2016 року, згідно якого виконавець на запит клієнта належним чином надав останньому юридичні послуги згідно з заявкою на надання послуг № 14 від 09 липня 2018 року, а саме представництво інтересів клієнта у суді касаційної інстанції; вартість зазначених послуг становить 19041,43 грн. (а. с. 96 т. 2).

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача;у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до ч. ч. 3, 4, 5 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Апеляційний суд враховує, що позивачем надано докази понесених ним судових витрат на правничу допомогу, а відповідачем клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогуне заявлялось.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат, та оскільки позов задоволено на 40 % відсотків (стягнуто 25499,59 доларів США та 29024,61 грн. пені з загальної суми 65891,74 доларів США та 39819,17 грн., які просив стягнути позивач, або 26589,64 доларів США з 65891,74 доларів США), стягує з відповідача на користь позивача 35795,37 грн. пропорційно до задоволення позову та апеляційної скарги; з позивача на користь відповідача - 19210 грн. пропорційно до задоволення касаційної скарги, шляхом взаємозарахування з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 16585,37 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ІНГ Банк Україна» задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 квітня 2019 року скасувати та прийняти нову постанову.

Позов Публічного акціонерного товариства «ІНГ Банк Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «ІНГ Банк Україна» (м. Київ вул. Спаська 30-а ) заборгованість за договором іпотечного кредиту від 03 грудня 2007 року в розмірі 25499,59 доларів США та 29024,61 грн., а також судові витрати в розмірі 16585,37 грн.

В решті позову Публічного акціонерного товариства «ІНГ Банк Україна» відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 07 жовтня 2021 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Савченко С.І.