ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/1078/20
Провадження №2/477/70/21
12 серпня 2021 року м. Миколаїв
Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого - судді Козаченка Р.В.,
із секретарем судового засідання - Коцюрубенко О.М.,
позивача - ОСОБА_1 , її представника - ОСОБА_2 ,
відповідача - ОСОБА_3 ,
розглянувши в м. Миколаєві у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Жовтневого районного суду Миколаївської області цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та поділ майна,
22 червня 2020 року позивачка звернулась до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем, а також визнати за ними по 1/2 частки за кожним право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , в порядку спільного сумісного майна подружжя.
В обґрунтування позову вказувала, що сімейне життя між ними не склалося, одруження виявилось невдалим, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу вона вважає неможливим, також просила визнати по 1/2 частці за кожним право власності на вказаний житловий будинок, який був побудований ними під час шлюбу, тому є їх спільною сумісним майном і має бути розділений між ними порівну.
В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві.
Відповідач в судове засідання не з`явився про дату та час розгляду справи судом повідомлений своєчасно та належним чином.
Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 12 грудня 1987 року відділом РАГС Білоцерківського міськвиконкому Київської області між сторонами укладено шлюб, про що зроблено актовий запис №1887.
Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, при цьому, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Зазначена норма національного законодавства відповідає статті 16 Загальної
декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються.
Згідно приписів статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дитини, що мають істотне значення.
При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу буде суперечити інтересам чоловіка та дружини, що виключає відновлення колишніх сімейних відносин та збереження шлюбу.
В теперішній час між сторонами існує спір щодо поділу майна, набутого у період перебування у шлюбі.
За час їх спільного проживання та перебування у шлюбі було набуто наступне нерухоме майно: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .
Згідно з приписами ст. 5 ЦК України та п.4 Прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу, норм розділу VII Прикінцевих положень СК України, правовий статус майна щодо якого виник спір, визначається нормами матеріального права, яке діяло на час його придбання (утворення).
Спірний будинок був побудований сторонами під час шлюбу, в експлуатацію він не введений
Відповідно до положень ч. 1 ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.
Норми статей 57 та 60 СК України встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.
При цьому відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.
Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя може виключатися в разі набуття такого майна за час шлюбу, але за кошти, які належали одному із подружжя особисто.
Тобто, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші,
інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу.
Згідно зі ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.
За загальним правилом, визначеним ч. 1 та ч. 2 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі; якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
Аналогічні положення щодо статусу спільного сумісного майна, порядку його набуття та поділу викладені в ст.ст. 355, 368-370, 372 ЦК України.
До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.
Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).
Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.
Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Дослідженням інвентарно-технічної справи комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» житловий будинок по АДРЕСА_1 був зареєстрований на праві власності за державним підприємством «Засільський цукровий завод» на підставі рішення виконавчого комітету Первомайської селищної ради Жовтневого району Миколаївської області № 23 від 10 жовтня 1967 року.
Далі, за розпорядженням № 68 від 22 вересня 1994 року АТ «Тавріяцукор» (правонаступник ДП «Засільський цукровий завод») наймачу будинку ОСОБА_4 був наданий дозвіл на його приватизацію і того ж дня їй видано свідоцтво про право власності на будинок із загальною площею 66,1 кв.м., яке вона зареєструвала в КП «Миколаївське МБТІ».
ІНФОРМАЦІЯ_1 вона померла і спадкоємцем після її смерті став ОСОБА_3 (відповідач).
В подальшому, житловий будинок був знесений і на його місці збудований новий загальною площею 116 кв.м., житловою - 47,9 кв.м. На це вказує не тільки відмітки в технічній документації про «знесення» будівлі та відмітки в попередніх інвентарних документах про їх «погашення», а й суттєва відмінність в плануванні будинку на час його первісної реєстрації та на тепер.
Порушень при його будуванні встановлено не було.
З цього вбачається, що будинок був побудований за час шлюбу сторін і він експлуатується.
Позивачка, внаслідок розриву шлюбно-сімейних відносин із відповідачем не може від нього отримати документи на будинок і земельну ділянку, на якій він розташований, з метою реєстрації права власності на свою його частину, тому суд вважає можливим захистити її майнове право шляхом визнання за нею права власності на Ѕ частину будинку.
Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , який зареєстрований 12 грудня 1987 року відділом РАГС Білоцерківського міськвиконкому Київської області, актовий запис №1887 - розірвати.
Прізвище позивачки залишити « ОСОБА_5 ».
В порядку поділу спільного сумісного майна, набутого під час шлюбу, визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 право власності за кожним по 1/2 частині на житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено на 17 серпня 2021 року.

Суддя Р.В. Козаченко