Постанова

Іменем України

29 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 467/1384/19

провадження № 61-11781св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 08 травня 2020 року у складі судді Догарєвої І. О. та постанову Миколаївського апеляційного суду від 06 липня 2020 року у складі колегії суддів: Самчишиної Н. В., Лисенка П. П., Серебрякової Т. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Благодатненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 23 грудня 2019 року за клопотанням сторони позивача первісного відповідача Благодатненську сільську раду Арбузинського району Миколаївської області замінено належними відповідачами ОСОБА_2 та

ОСОБА_3 .

Позов мотивовано тим, що після смерті його матері - ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,3 га, що розташована на території Благодатненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області, яку за життя спадкодавець заповіла на його користь.

На час звернення до суду із цим позовом він позбавлений можливості реалізувати своє право на оформлення спадщини у зв`язку з пропуском строку для подачі заяви про прийняття спадщини, визначеного

статтею 1270 ЦК України, про що йому роз`яснено нотаріусом 20 листопада 2019 року.

Посилаючись на те, що у визначений законом строк не прийняв спадщину, оскільки вважав, що наявність заповіту, а також фактичне проживання разом із спадкодавцем, надає йому право на прийняття спадщини у

будь-який час, крім того нотаріусом у порушення вимог статті 63 Закону України «Про нотаріат» та пунктів 2.2, 3.2 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/6 від 22 лютого 2012 року, не здійснено його повідомлення та виклик як спадкоємця за заповітом після відкриття спадщини, не роз`яснено право подачі заяви про прийняття спадщини або про відмову від її прийняття, незначний проміжок пропуску строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, ОСОБА_1 просив суд визначити йому додатковий строк в два місяці з моменту набрання законної сили рішенням суду для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області

від 08 травня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що судом не встановлено поважних причин, які об`єктивно могли перешкоджати позивачу

ОСОБА_1 в установлений статтею 1270 ЦК України строк звернутися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті матері.

Також суд першої інстанції зазначив, що у постанові Верховного Суду

від 17 жовтня 2018 року у справі № 681/203/17-ц, на правовий висновок якої посилався позивач, фактичні обставини справи суттєво відрізняються від обставин цієї справи, оскільки у тій справі жодна особа не прийняла спадщину та спадкова справа не заводилась, в той час як відповідач селищна рада визнала позов, а від іншого відповідача заперечень не надходило.

У цій справі відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , будучи спадкоємцями першої черги за законом щодо майна померлої

ОСОБА_4 у встановлений законом строк прийняли спадщину та заперечували визначення ОСОБА_1 додаткового строку для прийняття спадщини.

Крім того, суд виходив з того, що за обставин цієї справи йдеться про дотримання розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами не лише суспільства в цілому, а й конкретних осіб - відповідачів, права яких у національному законодавстві захищені положеннями частини третьої статті 1272 ЦК України, що передбачає можливість визначення додаткового строку спадкоємцю, який пропустив строк для прийняття спадщини лише за умови пропуску такого строку з поважної причини.

Задоволення позовних вимог з тих лише підстав, що пропущений строк для подання заяви про прийняття спадщини є незначним призведе до порушення прав відповідачів з огляду на порушення принципу правової визначеності, який також є невід`ємною складовою принципу верховенства права.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 06 липня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 08 травня

2020 року залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції погодився з висновками місцевого суду, який всебічно та повно з`ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази, унаслідок чого ухвалив законне і обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції, на підставі встановлених обставин справи та належним чином оцінених судом доказів, керуючись положеннями статей 1217, 1220, 1222, 1269, 1270, 1272 ЦК України про порядок прийняття спадщини, правильно встановив, що причини, на які посилався ОСОБА_1 як на підставу для визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини, не можуть бути визнані поважними, тому дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Суд правильно зазначив, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У серпні 2020 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалені у справі судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що судами першої та апеляційної інстанцій не застосовано правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 681/203/17-ц, та неправильно розтлумачено положення частини третьої

статті 1272 ЦК України. Також судами попередніх інстанцій не враховано доводи та надані позивачем докази, на підтвердження заявлених вимог, а саме щодо бездіяльності нотаріуса, яка полягає у невчиненні дій для повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини, виклику спадкоємця за заповітом, та свободи заповіту, як фундаментальним принципом спадкового права.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 25 серпня 2020 року відкрито касаційне провадження у цій справі, витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

У вересні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 січня 2021 року справу передано

судді-доповідачу у зв`язку зі звільненням у відставку судді ОСОБА_5 .

Ухвалою Верховного Суду від 14 вересня 2021 року справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини призначено до судового розгляду.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У вересні 2020 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_3 на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якому він просить зазначену касаційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 є сином ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 02 серпня 1977 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, після смерті якої відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,3 га, що розташована на території Благодатненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області, яка належала спадкодавцю на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 740175

від 29 серпня 2005 року, яку згідно заповіту від 02 липня 2012 року ОСОБА_4 заповідала своєму сину ОСОБА_1 .

На звернення ОСОБА_1 до Арбузинської державної нотаріальної контори Миколаївської області з приводу оформлення спадщини після смерті матері, нотаріусом було надано письмове роз`яснення за № 944/02-14 від 20 листопада 2019 року про неможливість вчинення нотаріальних дій у зв`язку з пропуском спадкоємцем шестимісячного строку для прийняття спадщини.

Згідно матеріалів спадкової справи № 159/2019 до майна померлої

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 із заявами про прийняття спадщини звернулися до Арбузинської державної нотаріальної контори Миколаївської області 23 жовтня 2019 року дочка спадкодавця ОСОБА_2 та 11 листопада 2019 року син ОСОБА_4 - ОСОБА_3

15 листопада 2019 року нотаріусом отримано відомості зі Спадкового реєстру про наявність заповітів ОСОБА_4 на користь сина ОСОБА_1 та онуки ОСОБА_6 .

Відповідно до довідки від 21 жовтня 2019 року № 649, виданої Благодатненською сільською радою Арбузинського району Миколаївської області ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла

ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрована та постійно проживала в будинку АДРЕСА_1 , на день її смерті за цією адресою, крім померлої, зареєстрованих осіб не було.

Згідно з довідкою, виданою Центром надання адміністративних послуг міста Южноукраїнськ Миколаївської області від 26 лютого 2020 року, ОСОБА_1 з 01 вересня 2006 року зареєстрований у квартирі АДРЕСА_2 , з реєстраційного обліку не знятий.

Таким чином, судами встановлено, що позивач ОСОБА_1 не є таким, що прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі частини другої

статті 1269 ЦК України.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно із частиною першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 17 жовтня 2019 року у справі

№ 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19).

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Разом із тим, Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Позов про визначення додаткового строку на прийняття спадщини підлягає задоволенню у разі пропуску такого строку та доведення поважності причин пропуску строку.

Встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, враховуючи аргументи та доводи сторін у справі, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав, передбачених

статтею 1272 ЦК України, для визначення позивачу, який знав про наявність заповіту спадкодавця на його користь, додаткового строку для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, оскільки достатніх та належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини позивач не наддав та не довів наявності об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які перешкоджали поданню заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк.

Подібний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі № 640/8507/17 (провадження № 61-28865св18),

від 04 червня 2020 року у справі № 601/1157/19 (провадження

№ 61-4901св20), від 02 квітня 2020 року у справі № 420/23/18 (провадження № 61-1883св19).

З огляду на це, безпідставними є доводи касаційної скарги про неправильне застосування судами норм матеріального права, зокрема положень

статті 1272 ЦК України.

Не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_1 , наведені в обґрунтування касаційної скарги, щодо незастосування судами першої та апеляційної інстанції правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду

від 17 жовтня 2018 року у справі № 681/203/17-ц, оскільки вказана постанова ухвалена у справі за різних фактичних обставин.

Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальний дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме.

Отже, доводи касаційної скарги, що нотаріусом не здійснено будь-яких дій щодо повідомлення позивача про відкриття спадкової справи є безпідставними, оскільки ОСОБА_1 не довів, що нотаріус, який відкрив спадкову справу, знав або міг знати про його місце проживання чи роботи.

Доводи касаційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів та встановлених на їх підставі обставин справи, що знаходиться за межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 08 травня 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 06 липня

2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович