Номер провадження: 22-ц/813/6445/21
Головуючий у першій інстанції Науменко А. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Князюка О.В., Погорєлової С.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м.Одеса апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Коваль Катерини Пилипівни на ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 29 грудня 2020 року про передачу справи за підсудністю до іншого суду по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Перший Малиновський відділ державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса), Перший Київський відділ державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) про визнання припиненим зобов`язання за договором поруки та зняття арешту з майна,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Перший Малиновський відділ державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса), Перший Київський відділ державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) про визнання припиненим зобов`язання за договором поруки та зняття арешту з майна. В обгрунтування вимог позивач зазначав, що рішенням Київського районного суду м.Одеси від 14 листопада 2011 року стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ „Ерсте Банк заборгованість за кредитним договором у розмірі 141 329,79 доларів США, що в еквіваленті складає 1 131 599,36 грн. Вирішено питання щодо судових витрат. У задоволені решти вимог відмовлено. На виконання рішення суду Київським районним судом м.Одеси 27 січня 2012 року видано виконавчі листи. В процесі виконання рішення суду, Першим Київським ВДВС та Першим Малиновським ВДВС були накладені арешти на все майно ОСОБА_1 . Вподальшому, право вимоги за кредитним договором неодноразово відступалося та відповідно останнього договору про відступлення права вимоги від 16.10.2020 року, новим кредитором заборгованості за кредитним договором стала сама боржник ОСОБА_2 . Таким чином, у зв`язку з поєднанням боржниці та кредитора в одній особі, зобов`язання за кредитним договором та відповідно виконавчим листом, на думку позивача, припинилися. 24 листопада 2020 року позивач звертався із заявами до Першого Київським ВДВС та Першого Малиновським ВДВС про зняття арешту, накладеного державними виконавцями, проте йому було відмовлено та запропоновано звернутися до суду.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 29 грудня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Перший Малиновський відділ державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса), Перший Київський відділ державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) про визнання припиненим зобов`язання за договором поруки та зняття арешту з майна передано за підсудністю до Березанського районного суду Миколаївської області.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, представник ОСОБА_1 адвокат Коваль Катерина Пилипівна подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 29 грудня 2020 року скасувати та направити справу до Приморського районного суду м.Одеси для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково.

Відповідно до ч.2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої ст.353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 п.6 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Передаючи справу на розгляд Березанському районному суду Миколаївської області, Приморський районний суд м.Одеси виходив з того, що позов про зняття арешту з нерухомого майна пред`являється за місцезнаходженням цього майна або основної його частини (виключна підсудність). Оскільки майно, з якого просить позивач зняти арешт (будинок АДРЕСА_1 ) розташоване у Березанському районі Миколаївської області, то позов підлягає розгляду саме Березанським районним судом Миколаївської області.

Проте, колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується.

Відповідно до ст.27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до ч.1-2 ст.30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою. Позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.

На підставі Витягу з Державного реєстру речових прав від 27.10.2020 року, суд першої інстанції встановив, що виконавцем під час здійснення виконавчих дій було накладено арешт на будинок АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 а. с. 07-08, а тому розгляд цієї справи відноситься до територіальної підсудності Березанського районного суду Миколаївської області.

Проте, колегія суддів звертає увагу, що власником вказаного будинку до 08.04.2013 року був однофамілець позивача ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який отримав вказаний будинок у спадщину від своїх батьків та 08.04.2013 продав його ОСОБА_3 .

Таким чином позивач ніколи не був власником будинку АДРЕСА_1 .

Крім того, відповідно до інформації з державного реєстру речових прав від 27.10.2020 року вбачається, що арешт накладено державними виконавцями на невизначене майно ОСОБА_1 (на все його нерухоме майно).

Разом з тим, Верховний суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі № 712/12136/18 зробив наступний висновок: „Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень. Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду. Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Так, відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження». Таким чином, боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Якщо суд помилково прийняв позов до розгляду, під час судового розгляду він має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що позивач об`єднав в одне провадження два позови: визнання зобов`язання за договором поруки припиненим та зняття арешту з майна боржника, накладеного державними виконавцями.

Проте суд, не звернув уваги на практику ВС, не перевірив чи дійсно вимоги про зняття арешту з майна боржника, накладеного виконавцем, розглядаються в позовному провадженні, не переконався, чи дійсно будинок АДРЕСА_1 належить позивачу по справі, прийшов до помилкового висновку про передачу справи за підсудністю до Березанського районного суду Миколаївської області.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 29 грудня 2020 року скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до Приморського районного суду м. Одеси для вирішення питання відповідно до ст. 187 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, п.6 ч.1 ст.374, 379, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Коваль Катерини Пилипівни задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 29 грудня 2020 року скасувати та направити справу до Приморського районного суду м. Одеси для продовження розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено: 06.10.2021 року.

Головуючий: О.М. Таварткіладзе

Судді: О.В. Князюк

С.О. Погорєлова