ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
УХВАЛА

11 жовтня 2021 року

м. Харків

справа № 645/5365/18

провадження № 22ц/818/3376/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Котелевець А.В., Хорошевського О.М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачка - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Лантьєва В.В.,

треті особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглядаючи апеляційні скарги ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Лантьєвої Віри Валентинівни на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2021 року в складі судді Бабкової Т.В.

в с т а н о в и в:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Лантьєвої Віри Валентинівни, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання бездіяльності та зобов`язання вчинити дії з охорони спадкового майна.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено; визнано бездіяльність приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Лантьєвої В.В. у спадковій справі після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , за заявою ОСОБА_1 про складання опису спадкового майна і вжиття заходів щодо охорони цього майна - незаконною і такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства України; зобов`язано приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Лантьєву В.В. вжити заходів щодо охорони спадкового майна у спадковій справі після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ; стягнуто з приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Лантьєвої В.В. на користь держави судовий збір у розмірі 1409,60 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 та приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Лантьєва В.В. подали апеляційні скарги, в яких просили рішення суду - скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалами Харківського апеляційного суду від 07 квітня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі, об`єднано в одне провадження апеляційні скарги ОСОБА_3 та приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Лантьєвої В.В.; призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Справа призначалась до розгляду неодноразово, а саме на 19 квітня 2021 року, 07 червня 2021 року, 31 серпня 2021 року, 20 вересня 2021 року, 08 листопада 2021 року.

08 жовтня 2021 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 надійшла заява про відвід судді Бурлака І.В.

Заява мотивована тим, що у нього виникли сумніви в об`єктивності та неупередженості головуючого судді через порушення принципу рівності сторін, оскільки у судовому засіданні 20 вересня 2021 року представниці відповідача ОСОБА_6 дозволено надавати пояснення російською мовою. Крім того, особу ОСОБА_3 встановлено лише після його зауваження про те, що ця особа з`явилась у судове засідання вперше, та суд не звернув уваги на те, що вона повідомила невірну адресу проживання.

Просив відвести суддю Бурлака І.В. від розгляду справи.

Перевіривши доводи заяви ОСОБА_1 , судова колегія вважає, що заявлений відвід є необґрунтованим, виходячи з наступного.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Наявність безсторонності відповідно до п.1 ст.6 Конвенції має визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями.

У п.п.104-106 рішення Європейського суду з прав людини від 09 січня 2013 року по справі «Олександр Волков проти України» (заява № 21722/11) зазначено, що як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (І) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (ІІ) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (див., серед інших, рішення у справах «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria), від 24 лютого 1993 року, Series А № 255, пп. 28 та 30, та «Веттштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ECHR 2000-ХІІ).

Проте, між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а й може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (див. рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру» (Kyprianou v. Cyprus) [ВП], заява № 73797/01, п. 119, ECHR 2005-ХІІІ). Отже, у деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (див. рішення від 10 червня 1996 року у справі «Пуллар проти Сполучного Королівства» (Pullar v. the United Kingdom), п. 32, Reports 1996-III).

У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (див. рішення від 26 жовтня 1984 року у справі «Де Куббер проти Бельгії» (De Cubber v. Belgium), Series A, № 86).

Статтями 36, 37 ЦПК України передбачені підстави для відводу (самовідводу) судді.

Так, частинами 1 та 2 статті 36 ЦПК України передбачено, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

Частиною 4 статті 36 ЦПК України передбачено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Зі змісту заяви ОСОБА_1 вбачається, що підставою відводу судді Бурлака І.В. він вважає порушення принципу рівності сторін через те, що представниці відповідачки дозволено надавати пояснення у судовому засіданні російською мовою, а також дії головуючого щодо несвоєчасного встановлення особи ОСОБА_3 .

Однак, такі доводи не є у розумінні вказаних вище норм процесуального права підставою для відводу.

Згідно з частиною 1 статті 9 ЦПК України цивільне судочинство в судах здійснюється державною мовою, а відповідний механізм забезпечення рівності прав громадян у судовому процесі за мовною ознакою передбачено у частинах 3, 4 статті 9 ЦПК України, відповідно до якої суди використовують державну мову в процесі судочинства та гарантують право учасникам судового процесу на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють. Учасники судового процесу, які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, мають право робити заяви, надавати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою або мовою, якою вони володіють, користуючись при цьому послугами перекладача в порядку, встановленому цим Кодексом.

Гарантування у судочинстві використання російської та інших мов національних меншин України цілком узгоджується з Європейською хартією регіональних мов або мов меншин, ратифікованою Законом України від 15 травня 2003 року N802-IV.

З доводів заяви ОСОБА_1 про відвід судді Бурлака І.В. не вбачається наявності підстав для сумнівів у її неупередженості і об`єктивності. Доказів прямої або побічної заінтересованості судді Бурлака І.В. у розгляді даної справи не надано.

Надання представницею відповідачки у судовому засіданні пояснень російською мовою не є порушенням принципу рівності сторін і жодним чином не свідчить про упереджене ставлення головуючого до учасників справи. Особу ОСОБА_3 встановлено, її права також будь-яким чином не порушено.

Підстав, передбачених законом, які б унеможливлювали участь у розгляді даної справи судді Бурлака І.В., і викликали б необхідність її відводу, заявником не наведено.

Заява ОСОБА_1 не свідчить про наявність підстав, передбачених статтею 36 ЦПК України, та зводиться лише до його незгоди з процесуальними діями судді у судовому засіданні. Отже, доводи заявленого відводу є необґрунтованими.

Згідно частини 3 статті 40 ЦПК України якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

З огляду на необґрунтованість заявленого відводу, колегія суддів вважає за необхідне відповідно до частини 3 статті 40 ЦПК України передати питання про відвід на розгляд іншому судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною 1 статті 33 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст.36, 37, 40 ЦПК України

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про відвід судді Бурлака І.В.- визнати необґрунтованою.

Справу передати на автоматизований розподіл для визначення суддів для розгляду заяви про відвід у відповідності до частини 1 статті 33 ЦПК України.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно з дня її підписання, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді А.В. Котелевець

О.М. Хорошевський