єдиний унікальний номер справи 554/8056/21
номер провадження 4-с/531/4/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2021 року м. Карлівка

Карлівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Попова М.С.,

за участю секретаря Клименко Т.М.,

скаржника ОСОБА_1 ,

розглянувши скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтава Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми) Магда Ірини Геннадіївни щодо зняття арешту з коштів боржника, обмеження права користування автомобілем та обмеження тимчасового виїзду за кордон,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі вищезазначеною скаргою у якій зазначається, що на виконанні у Шевченківському відділі ДВС у м.Полтава Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) знаходиться виконавче провадження №20844308 по виконанню виконавчого листа №2-584 виданого Карлівським районним судом Полтавської області від 29.06.2010 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості зі сплати аліментів. 26.09.2018 державним виконавцем Шевченківського відділу ДВС м.Полтави ГТУЮ у Полтавській області Магдою І.Г. було винесено постанову про накладення арешту на грошові кошти, що містяться на всіх відкритих рахунках боржника, а також на кошти на рахунка, що будуть відкриті після винесення постанови, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та /або звернення стягнення, на які заборонено законом та належать боржнику. В результаті було арештовано рахунок скаржника IBAN НОМЕР_1 , номер карткового рахунку НОМЕР_2 , який відкрито у АТ «Райффайзен банк Аваль» для зарахування йому заробітної плати. В зв`язку з чим, з 15.04.2021 він не може отримувати належну йому заробітну плату, яка є єдиним джерелом його існування, також не має можливості оплачувати комунальні платежі, працювати на посаді водія, виконуючи тимчасові відрядження за кордон та виплачувати борг, який має намір відшкодувати у повному розмірі. Скаржник також вважає, що винесена постанова про тимчасове обмеження його у праві керувати транспортними засобами є незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки він працює на посаді водія. Також скаржник вважає, що є необхідність у знятті накладеного на нього обмеження у праві виїзду за кордон, оскільки право виїзду йому необхідне для службових відряджень.

Скаржник в судовому засіданні підтримав вимоги скарги, просив задовольнити у повному обсязі.

Представник суб`єкту оскарження до суду не з`явився, надано письмову заяву про розгляд справи без участі уповноваженого представника. Разом з заявою надано відзив на скаргу, де зазначено, що станом на 01.10.2021 загальний розмір заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_1 складає 142 260, 25 грн.

Заслухавши скаржника, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що заочним рішенням Карлівського районного суду від 29.06.2010 по справі №2-584/10 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частки його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.04.2010.

26.09.2018, в ході примусового виконання виконавчого листа №2-584, що виданий 29.06.2010, державним виконавцем Шевченківського відділу ДВС м.Полтави ГТУЮ у Полтавській області Магдою І.Г. було винесено постанову про накладення арешту на грошові кошти, що містяться на всіх відкритих рахунках боржника, а також на кошти на рахунка, що будуть відкриті після винесення постанови, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення, на які заборонено законом та належать боржнику (а.с.20). В результаті було арештовано рахунок скаржника, який відкрито у АТ «Райффайзен банк Аваль» для зарахування йому заробітної плати.

Скаржник звертався до АТ «Райффайзен банк Аваль» з заявою від 08.04.2021 про надання державному виконавцю документального підтвердження, того, що рахунок у банку, який йому належить, має спеціальний режим використання призначений виключно для виплати заробітної плати (а.с.13-17). У відповіді йому було роз`яснено, що заява від клієнта не є підставою для розблокування рахунків та зняття арешту, а має бути постанова про зняття арешту від органу влади, що видав постанову про арешт на кошти (а.с.21).

Постановою державного виконавця при здійсненні примусового виконання виконавчого провадження №20844308 від 13 березня 2018 року боржнику було встановлено тимчасові обмеження у праві керування транспортними засобами, а також обмеження у праві тимчасового виїзду за кордон.

ОСОБА_1 було роз`яснено, що по питанню зняття арешту з коштів, які містяться на рахунку в банківській установі, він має право звернутися до суду (а.с.18-19).

Згідно довідки від 20.04.2021 (а.с.8) ОСОБА_1 з 12.03.2021 працює на посаді водія автотранспортних засобів відділу організаційного забезпечення Управління організаційно-господарського забезпечення у Головному управлінні Держпродспоживслужби в Полтавській області, отримує заробітну плату згідно зарплатного проекту на картковий рахунок у АТ «Райффайзен банк Аваль».

Нормами ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 129-1 Конституції України cуд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

За змістом статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з пунктом 7 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Статтею 56 Закону № 1404-VIII передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Пунктом 2 частини другої статті 48 Закону № 1404-VIII Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 351 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 151 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 191 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 261Закону України "Про теплопостачання", статті 181 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону № 1404-VIII не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно з абзацом другим частини другої статті 59 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 59 Закону № 1404-VIII підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

З наведених норм права вбачається, що судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьомустаття 48 Закону № 1404-VIII встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону № 1404-VIII повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону № 1404-VIII.

Кошти, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на банківський рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпорядження ними, а банк у свою чергу в межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо) і не є набувачем цих коштів.

Кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат), та набули статус вкладу.

Із змісту постанови державного виконавця від 26.09.2018 року про арешт коштів боржника (а.с.20) вбачається, що виконавець визначив банківським установам порядок її виконання, із застереженням щодо накладення арешту на рахунки та/або звернення стягнення на які заборонено законом та які належать боржнику.

АТ «Райффайзен Банк Аваль», на яке нормами статті 52 Закону № 1404-VIII покладений обов`язок визначати статус рахунка та можливість накладення арешту на кошти на ньому, постанову виконавця про накладення арешту на кошти боржника на його рахунку виконало. Зазначене свідчить про те, що банк також не визнав цей рахунок та кошти на ньому такими, на які законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення. Про даний факт банк зазначено у відповіді банку на адресу скаржника (а.с.21).

За таких обставин, зазначений ним рахунок скаржника не відноситься до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, накладення арешту на кошти на якому заборонено, кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат тощо), та набули статусу вкладу.

Статтею 24 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця.

Отже, арешт на рахунок боржника не унеможливлює отримання заробітної плати ним, за його бажанням, готівкою через касу роботодавця або поштовими переказами на вказаний ним рахунок (адресу), а тому накладення арешту на грошові кошти боржника не порушує його право на отримання заробітної плати.

Викладене, узгоджується з позицією ВС/КЦС, що викладено у справі № 756/1927/16-ц від 03.02.2021.

Виходячи із зазначеного вище, суд приходить до висновку, що дії державного виконавця є правомірними та підстави для скасування постанови державного виконавця Шевченківського відділу ДВС м.Полтави ГТУЮ у Полтавській області Магди І.Г. від 26.09.2018 судом не вбачається.

Щодо накладених на скаржника обмежень, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 9 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. У даному випадку, до боржника, скаржника по даній справі, було застосовано обмеження визначені у п.1,2 вищезазначеної статті. Відповідно до п. 10 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано в разі: 1) якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування;

2) використання боржником транспортного засобу у зв`язку з інвалідністю чи перебуванням на утриманні боржника особи з інвалідністю І, II групи, визнаної в установленому порядку, або дитини з інвалідністю;

3) проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції;

4) розстрочення або відстрочення сплати заборгованості за аліментами у порядку, встановленому законом.

Отже, у разі незгоди боржника із застосованим до нього тимчасовим обмеженням у праві керувати транспортними засобами, він має довести в суді наявність хоча б однієї з вищезазначених підстав.

Скаржником надано суду довідку з місця роботи, яка підтверджує той факт, що встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування, оскільки він працює водієм автотранспортних засобів.

Зазначене, дозволяє суду прийти до висновку про можливість скасування постанови державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтава Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Суми) Магда Ірини Геннадіївни при здійсненні примусового виконання виконавчого провадження №20844308 від 13 березня 2018 року про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 , у праві керування транспортними засобами.

Підстав для задоволення скарги в частині скасування постанови державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтава Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Суми) Магда Ірини Геннадіївни при здійсненні примусового виконання виконавчого провадження №20844308 від 13 березня 2018 року про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, що встановлено до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі, суд не вбачає, скільки станом на 01.10.2021 у скаржника наявний борг зі сплати аліментів у розмірі 142260,25 грн., а інших вагомих підстав для задоволення даної вимоги судом не встановлено.

Отже, дана скарга підлягає частковому задоволенню та скасуванню підлягає лише постанова державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтава Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Суми) Магда Ірини Геннадіївни при здійсненні примусового виконання виконавчого провадження №20844308 від 13 березня 2018 року про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 , у праві керування транспортними засобами.

Керуючись ст.ст. 258 -261, 268, 352-354, 447, 450, 451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд,

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати постанову державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтава Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Суми) Магда Ірини Геннадіївни при здійсненні примусового виконання виконавчого провадження №20844308 від 13 березня 2018 року про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , у праві керування транспортними засобами.

В задоволенні іншої частини скарги відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 15 днів з дня її проголошення безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття ухвали суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали суду складено 11.10.2021.

Суддя