Провадження №22-ц/812/1797/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 жовтня 2021 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого судді- Бондаренко Т.З.,

суддів- Крамаренко Т.В., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання: Горенко Ю.В.,

за участю представника відповідачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №489/2631/21 за апеляційною скаргою

Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк»

на рішення, яке постановив Ленінський районний суд м.Миколаєва під головуванням судді Коваленка І.В. у приміщенні цього суду 20 липня 2021 року, за позовом

Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

У травні 2021 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що згідно кредитного договору № б/н від 02 серпня 2010 року укладеного між Банком та ОСОБА_2 остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Оскільки відповідачка виконувала свої зобов`язання за кредитом неналежним чином станом на 14 квітня 2021 року у неї перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 18754 грн. 64 коп., з яких 15180 грн. 15 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3574 грн. 49 коп. - заборгованість за відсотками.

Посилаючись на викладене позивач просив стягнути з відповідачки вказану заборгованість.

Рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 16 червня 2021 року в задоволенні позовних вимог Банку відмовлено.

Вказане рішення мотивовано тим, що Умови та правила надання банківських послуг, відповідачкою не підписані, а тому не можуть бути враховані при визначенні заборгованості. В той же час розрахунок боргу наданий позивачем містить невідповідність як в частині зарахування платежів, нарахованих процентів та визначення конкретного договору, а підписана інформаційна довідка з надання інформації щодо кредитування зберігає чинність в період з 14 травня 2020 року по 29 травня 2020 року та не є безумовним свідченням позичальника щодо обрання ним певного кредитного продукту з певними умовами кредитування.

В апеляційній скарзі Банк вказує, що рішення суду є незаконним, ухваленим з порушенням норм процесуального та матеріального права, за недоведеністю обставин, що мають значення та невідповідності висновків суду обставинам справи, а тому просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апелянт посилався на те, що кредитний договір між сторонами було укладено в письмовій формі, у виді анкети - заяви. Обумовили 30% процентну ставку за користування кредитними коштами про що підписали таку Довідку про умови кредитування. За такого апелянт вважав, що суд безпідставно відмовив у стягненні заборгованості.

ОСОБА_2 надала відзив на апеляційну скаргу, де наполягала на залишенні рішення без змін та зазначала, що позивач надав розрахунок заборгованості не на підставі первинних бухгалтерських документів та значно збільшено її заборгованість перед Банком.

Заслухавши доповідь судді, осіб, які з`явились в судове засідання дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із таких підстав.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1,2,5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду вказаним положенням закону в повній мірі не відповідає.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, то повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтями 1046, 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Ст.ст. 525, 612, 625 ЦК України передбачають, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як встановив суд першої інстанції і таке вбачається з матеріалів справи, 02 серпня 2010 року ОСОБА_2 звернулася до Акціонерного товариства «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву № б/н (а.с. 17).

Своїм підписом у заяві ОСОБА_2 підтвердила свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, з якими її ознайомлено, складають договір про надання банківських послуг.

В подальшому відповідачкою на підставі укладеного договору про надання банківських послуг були отримані кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту, максимальний розмір якого становив 14500 грн. на платіжну картку.

Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_2 отримувала кредитні картки № НОМЕР_1 зі строком дії до березня 2014 року, № НОМЕР_2 - до квітня 2015 року, № НОМЕР_3 - до жовтня 2016 року, № НОМЕР_4 - грудня 2016 року, № НОМЕР_6 - квітня 2018 року та остання НОМЕР_7 - до квітня 2022 року.

З моменту отримання карти відповідачка користувалася кредитними коштами та здійснювала погашення заборгованості, про що свідчить виписка з банківського рахунку (а.с. 54-79).

Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором, який надав Банк до позовної заяви, в різні періоди було застосовано різні відсотки, а саме 20,40%, 32,40%, 42%. Сума заборгованості за кредитом становить 18754 грн. 64 коп., з яких 15180 грн. 15 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3574 грн. 49 коп. - заборгованість за відсотками (а.с. 7-14).

Відмовляючи в задоволенні позову, районний суд зазначав про те, що Умови та правила надання банківських послуг, відповідачкою не підписані, а тому не можуть бути враховані при визначенні заборгованості.

Даний висновок районного суду є правильним та таким, що відповідає правовим висновкам викладеним в постанові ВС від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Також, районний суд піддав обґрунтованій критиці розрахунок боргу наданий позивачем, вірно зазначивши про його невідповідність як в частині зарахування платежів, нарахованих процентів, та зазначив про неможливість врахування умов кредитування визначених в інформаційній довідці з надання інформації щодо кредитування, яка підписана відповідачкою, оскільки ця довідка зберігає чинність в період з 14 травня 2020 року по 29 травня 2020 року, що виходить за межі дії раніше укладеного кредитного договору.

Відповідно до положень ч. 1-5 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В той же час, суд першої інстанції не в повній мірі сприяв в реалізації прав учасниками процесу, в тому числі і позивачу щодо усунення недоліків наданого ним розрахунку.

Так, до суду апеляційної інстанції позивачем надано інший розрахунок заборгованості, відповідно до якого, розмір заборгованості за тілом кредиту 4971,74 грн. та заборгованість по процентами становить 800, 47 грн. (а.с.149-154).

На підтвердження правильності нарахувань за цим розрахунком, позивачем надано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», з якої слідує, що сторони погодили базову процентну ставку в місяць (нараховується на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів на рік).

Таким чином, ОСОБА_2 в день підписання анкети-заяви 02 серпня 2010 року була підписана і довідка про умови кредитування (а.с. 129).

Наданий апелянтом розрахунок відповідає узгодженим сторонами умовам та розміру процентної ставки за користування кредитними коштами, оскільки застосована банком процентна ставка становить в різні періоди - 20, 4 % та 30 % і не перевищує її розмір визначений сторонами в довідці про умови кредитування (а.с. 129, 149-154).

Отже, висновок суду першої інстанції про відсутність домовленості сторін про процентну ставку є передчасним, таким що не ґрунтується на повному з`ясуванню обставин, що мають значення для справи.

З огляду на вищенаведені обставини, на підставі п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням судом апеляційної інстанції нового рішення про часткове задоволення позову та стягнення заборгованості за тілом кредиту 4971, 74 грн., заборгованості за процентами 800,47 грн.

Заперечення відповідачки стосовно неправомірного збільшення процентної ставки в наданому апелянтом розрахунку з 20,4 % до 30 % підлягають відхиленню, оскільки такий розмір відсотків погоджено сторонами та зафіксовано в довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка підписана особисто ОСОБА_2 .

Також, не можна прийняти до уваги посилання відповідачки на відсутність підстав для врахування апеляційним судом доказів доданих до апеляційної скарги.

Так, п. 6 ч. 2 ст. 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції;

Відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною третьою статті 367 ЦПК України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З системного аналізу наведених норм слідує, що апеляційний суд встановлює нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи , які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які позивачем надані до апеляційної скарги без надання достатнього обґрунтування поважності причини не надання їх до суду першої інстанції, апеляційний суд враховує як вимоги ст. 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів, а саме довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та розрахунку відповідно до неї, а також необхідність повного і всебічного дослідження обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків сторін, які випливають з кредитних правовідносин сторін та необхідності правильного вирішення справи. Також враховано, що відповідач з вказаними доказами ознайомлена та висловила стосовно них свою думку.

Посилання відповідачки на необхідність підтвердження наявності заборгованості та її розміру первинними документами, також не можна врахувати. Так, розрахунок заборгованості наданий апелянтом в повній мірі відповідає виписці руху коштів по рахунку, який міститься в матеріалах справи та є відповідно до закону України « Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» є первинним документом в якому зафіксовані факти здійснення відповідних фінансових операцій.

Часткове задоволення апеляційної скарги є підставою відповідно до положень статті 141 ЦПК України для пропорційного відшкодування позивачу судових витрат в розмірі 1759,25 грн. в обох судових інстанціях (31 % задоволених вимог).

Керуючись статтями 367,368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва від 20 липня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 .) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (, юридична адреса: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д) 5772,22 грн. з яких: 4971 грн. 74 коп. заборгованості по тілу кредиту та 800, 47 грн. - процентів за користування кредитними коштами за кредитним договором, укладеним на підставі анкети-заяви від 02 серпня 2010 року.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 .) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (, юридична адреса: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д) 1759, 25 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог ст. 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту 11 жовтня 2021 року.

Судді: Т.З.Бондаренко

Т.В.Крамаренко

В.І.Темнікова