Постанова

Іменем України

07 жовтня 2021 року

м. Київ

справа № 208/6936/20

провадження № 61-14218св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - комунальне підприємство «Кам`янський міськводоканал» Дніпропетровської обласної ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника

ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі судді Похвалітої С. М. від 16 березня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду у складі колегії суддів: Демченко Е. Л., Куценко Т. Р., Макарова М. О., від 21 липня 2021 року.

Короткий зміст позовної заяви та її обґрунтування

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом

до комунального підприємства «Кам`янський міськводоканал» Дніпропетровської обласної ради (далі - КП «Кам`янський міськводоканал») про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він перебував у трудових відносинах з відповідачем з 2010 року на посадах заступника головного інженера, головного інженера, старшого майстра комплексу з експлуатації очисних споруд каналізації правого берега, інженера з промисловості служби збуту, начальника інспекції з промислового водовідведення та реалізації води, начальника інспекції з реалізації води. 01 жовтня 2019 року його призначено на посаду начальника сектору паспортизації мереж водопроводу та каналізації. Позивач вказував, що з метою реорганізації організаційної структури та оптимізації штатного розпису підприємства

10 червня 2020 року видано наказ № 126-п «Про скорочення штату», відповідно до якого з 15 вересня 2020 року скорочено сектор паспортизації мереж водопроводу та каналізації зі штатного розпису керівників, професіоналів, фахівців та технічних службовців з посадою, зокрема, начальник сектору. Зазначав, що 30 червня 2020 року йому було вручено повідомлення про наступне вивільнення у зв`язку зі скороченням його посади та запропоновано переведення на посаду інженера-енергетика

2 категорії цеху з експлуатації та ремонту електрообладнання, яка, на думку позивача, не відповідає його професії та здобутій спеціальності. 10 серпня 2020 року його повторно повідомлено про вивільнення у зв`язку зі скороченням штату та запропоновано переведення на наступні посади: черговий бюро перепусток; оператор диспетчерської служби аварійно-диспетчерського відділу (за строковим договором на період відпустки основного працівника по догляду за дитиною); комірник центрального матеріального складу. Посилався на те, що з вивільненням у зв`язку зі скороченням штату та запропонованими йому посадами він не був згоден, про що письмово зазначив у повідомленнях про наступне вивільнення. Вказував, що 26 серпня 2020 року було проведено засідання профкому профспілкової організації КП «Кам`янський водоканал», в результаті проведення якого профкомом було надано згоду на його звільнення на підставі частини першої статті 40 КЗпП України. 14 вересня 2020 року наказом генерального директора КП «Кам`янський міськводоканал» № 91-з його було звільнено з посади начальника сектору з паспортизації мереж водопроводу та каналізації на підставі пункту 1 статті 40 КзпП України у зв`язку із скороченням чисельності або штату працівників. ОСОБА_1 вважав своє звільнення незаконним, оскільки на час його звільнення

14 вересня 2020 року його посада фактичного існувала. При цьому, приймаючи рішення про скорочення штату з метою реорганізації організаційної структури та оптимізації штатного розпису підприємства, відповідач фактично не припинив виконання робіт з паспортизації мереж водопроводу та каналізації, а розподілив та поклав їх виконання на інші структурні підрозділи, тому вважав, що відповідач діяв умисно, маючи на меті звільнити лише його. Також зазначав, що на підприємстві насправді не відбувалося скорочення штату. Внаслідок незаконного звільнення у період дії карантинних заходів, у зв`язку із неможливістю тривалий час працевлаштуватися, перебування у напруженому психоемоційному стані через необхідність відновлення порушеного права, йому було спричинено моральну шкоду. Стверджує, що відповідач не врахував його права на переважне право залишення на роботі у зв`язку із більш високою кваліфікацією, тривалим безперервним стажем роботи на підприємстві, набутим досвідом та наявністю групи інвалідності.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд скасувати наказ КП «Кам`янський міськводоканал» від 14 вересня 2020 року № 91-з про припинення трудового договору з ОСОБА_1 і його звільнення з посади начальника сектору з паспортизації мереж водопроводу та каналізації за частиною першою статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату; поновити його на посаді начальника сектору з паспортизації мереж водопроводу та каналізації КП «Кам`янський міськводоканал»; стягнути з КП «Кам`янський міськводоканал» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14 вересня

2020 року по день винесення судом рішення; стягнути з КП «Кам`янський міськводоканал» на його користь моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 березня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що факт скорочення чисельності працівників відповідача,у тому числі сектору з паспортизації мереж водопроводу та каналізації і посади позивача як начальника сектору, підтверджується належними та допустимими доказами, зокрема відповідними штатними розписами. Суд першої інстанції вказав, що під час звільнення позивача не було встановлено порушень вимог трудового законодавства з боку відповідача.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 липня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 березня 2021 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, дійшов правильного висновку про те, що звільнення позивача на підставі частини першої

статті 40 КЗпП України з посади начальника сектору з паспортизації мереж водопроводу та каналізації відповідачем було проведено правомірно, з дотриманням вимог діючого законодавства, а тому вимоги про його поновлення на посаді, стягнення з відповідача на його користь оплату за вимушений прогул, стягнення з відповідача моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції та доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 не погоджується з рішенням Заводського районного суду

м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 березня 2021 року та постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 липня 2021 року і просить ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Підставами касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначив неправильне застосування судами норм матеріального

і порушення норм процесуального права, вказавши, що суди застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права

у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15 та постановах Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17,

від 24 липня 2020 року у справі № 816/654/17, від 20 січня 2021 року у справі № 201/2668/19 (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України), а також не дослідили належним чином зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги обґрунтовані тим, що суди не врахували безперервний трудовий стаж позивача, який фактично розпочався на підприємстві відповідача з 1994 року. Також заявниця вказує, що поза увагою судів попередніх інстанцій залишилось те, що інші працівники сектору, який очолював позивач, були переведені до новоствореного структурного підрозділу, а позивачу ці посади взагалі не пропонувались. Зазначає, що відповідачем не виконано обов`язку щодо працевлаштування позивача, оскільки не було запропоновано всіх наявних вакантних посад, а також не враховано його переважне право на залишення на роботі. Крім того, стверджує, що відповідачем не доведено проведення скорочення штату. Вважає, що саме відповідач повинен був довести, що звільнення відбулось без порушення законодавства про працю.

Ухвалою Верховного Суду від 02 вересня 2021 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою.

Доповнення до касаційної скарги не можуть бути прийняті судом до розгляду, оскільки подані представником ОСОБА_1 -

ОСОБА_2 14 вересня 2021 року, тобто після спливу строку, передбаченого статтями 390, 398 ЦПК України.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

У відзиві на касаційну скаргу КП «Кам`янський міськводоканал» просить суд касаційної інстанції залишити касаційну скаргу представника

ОСОБА_1 - ОСОБА_2 без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін, посилаючись на їх законність та обґрунтованість. Заявник стверджує, що підстави для задоволення позову відсутні, оскільки при звільненні позивача не було встановлено порушення вимог трудового законодавства.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 з 13 грудня 2010 року по 14 вересня 2020 року перебував у трудових відносинах з відповідачем КП «Кам`янський міськводоканал».

За період роботи на підприємстві ОСОБА_1 займав наступні посади: з 13 грудня 2010 року по 16 серпня 2011 року - заступник головного інженера; з 17 серпня 2011 року по 15 січня 2012 року - головний інженер; з 16 січня 2012 року по 12 березня 2012 року - старший майстер комплексу з експлуатації очисних споруд каналізації правого берега; з 13 березня

2012 року по 31 липня 2017 року - інженер з промисловості служби збуту;

з 01 серпня 2017 року по 31 травня 2018 року - начальник інспекції з промислового водовідведення та реалізації води; з 01 червня 2018 року по 30 вересня 2019 року - начальник інспекції з реалізації води; з 01 жовтня 2019 року по 14 вересня 2020 року - начальник сектору паспортизації мереж водопроводу та каналізації.

З метою реорганізації організаційної структури та оптимізації штатного розпису підприємства 10 червня 2020 року генеральним директором

КП «Кам`янський міськводоканал» видано наказ №126-п «Про скорочення штату», відповідно до якого з 15 вересня 2020 року підлягає скороченню з виведенням зі штатного розпису керівників, професіоналів, фахівців та технічних службовців посади: начальник сектору, кількість штатних

одиниць - 1; інженер з паспортизації мереж 2 категорії, кількість штатних одиниць - 2; інженер 2 категорії, кількість штатних одиниць - 1; інженер, кількість штатних одиниць - 2.

Наказом генерального директора КП «Кам`янський міськводоканал»

від 12 червня 2020 року № 152-к «Про скорочення штату» зобов`язано відділ кадрів попередити начальника сектору з паспортизації мереж водопроводу та каналізації ОСОБА_1 про скорочення з 15 вересня 2020 року посади, яку він займав, не пізніше ніж в двомісячний термін та запропонувати роботу при наявності вільних робочих місць з урахуванням кваліфікаційних вимог та освітнього рівня.

30 червня 2020 року позивачу було вручено повідомлення генерального директора від 12 червня 2020 року про наступне вивільнення у зв`язку зі скороченням штатної посади начальника сектору паспортизації мереж водопроводу та каналізації на підставі наказів від 10 червня 2020 року

№ 152-к та від 12 червня 2020 року № 126-п «Про скорочення штату». Попереджено про наступне вивільнення із займаної посади на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України з 14 вересня 2020 року та запропоновано посаду інженера-енергетика 2 категорії цеху з експлуатації та ремонту електрообладнання з середньою заробітною платою 13 285 грн.

З вказаним повідомленням ОСОБА_1 ознайомлений 30 червня

2020 року, про що свідчить його підпис та примітка «не згоден».

10 серпня 2020 року ОСОБА_1 повторно повідомлено про наступне вивільнення у зв`язку зі скороченням штату та запропоновано наступні посади: черговий бюро перепусток з середньою заробітною платою

6 100 грн; оператор диспетчерської служби аварійно-диспетчерського відділу з середньою заробітною платою 8 890 грн (за строковим договором на період відпустки основного працівника по догляду за дитиною); комірник центрального матеріального складу з середньою заробітною платою в розмірі 8 335 грн.

З вивільненням у зв`язку зі скороченням штату та запропонованими позивачу посадами останній не був згоден, про що письмово зазначив у повідомленнях від 10 серпня 2020 року про наступне вивільнення № 97-к,

№ 98-к, № 100-к.

Згідно протоколу спільного засідання профкому первинної профспілкової організації КП «Кам`янський водоканал» та адміністрації від 26 серпня

2020 року № 6 було надано згоду на звільнення ОСОБА_1 на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату.

Наказом про припинення трудового договору № 91-з від 14 вересня

2020 року ОСОБА_1 було звільнено з посади начальника сектору з паспортизації мереж водопроводу та каналізації на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату працівників та за згодою профкому на звільнення (протокол від 26 серпня 2020 року № 6).

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частини першої статті 21 Кодексу законів про працю України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з частиною четвертою статті 36 КЗпП України припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП України).

У пункті 1 частини першої статті 40 КЗпП України зазначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку, зокрема, змін

в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною третьою статті 64 Господарського кодексу України передбачено, що підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Згідно зі статтею 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами

в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією

чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення

на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

У постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі

№ 725/3265/18 викладено висновок, відповідно до якого при виникненні спору між працівником і роботодавцем суд не вирішує питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників, а перевіряє наявність підстав для звільнення (чи відбувалося скорочення штату або чисельності працівників) та дотримання відповідної процедури.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, встановивши, що у КП «Кам`янський міськводоканал»мало місце скорочення штату працівників сектору паспортизації мереж водопроводу та каналізації, відповідачем у встановлений строк повідомлено ОСОБА_1 про зміни в організації праці та про майбутнє звільнення, запропоновано всі вакантні посади, які відповідали його освітньому рівню та кваліфікації, від яких позивач відмовився, дійшов обґрунтованого висновку про те, що звільнення позивача на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України проведено законно, оскільки відбулося із дотриманням вимог

статей 40, 49-2 КЗпП України.

Судами попередніх інстанцій враховано, що роботодавцем були запропоновані позивачу посади з урахуванням його освітнього рівня та кваліфікації, серед яких була посада інженера-енергетика 2 категорії цеху з експлуатації та ремонту електрообладнання із середньою заробітною платою, найбільш наближеною до заробітної плати, яку він отримував за попереднім місцем роботи. Від усіх запропонованих відповідачем посад позивач відмовився, що також підтверджується протоколом спільного засідання профкому первинної профспілкової організації КП «Кам`янський водоканал» та адміністрації від 26 серпня 2020 року № 6, яким було надано згоду на звільнення ОСОБА_1 на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату.

Висновки судів попередніх інстанцій про те, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач порушив порядок його звільнення, а процедура скорочення не відповідала порядку, визначеним чинним законодавством про працю, є обґрунтованими.

Посилання касаційної скарги на неврахування судами попередніх інстанцій висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду України та Верховного Суду, є безпідставним, оскільки висновки судів не суперечать висновкам, викладеним у зазначених заявницею у касаційній скарзі постановах.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права, а зводяться значною мірою до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України перебуває поза межами повноважень Верховного Суду.Підстави для скасування оскаржених судових рішень відсутні.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18).

Порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 березня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович