ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/189/21 Справа № 201/543/20 Суддя у 1-й інстанції - Батманова В. В. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Свистунової О.В.

суддів - Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.

за участю секретаря - Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2

на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2020 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив № 307» про усунення перешкод у користуванні власністю, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2020 року ОСОБА_3 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив № 307» про усунення перешкод у користуванні власністю.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 . Згідно до складеного нею та нотаріально посвідченого заповіту, ОСОБА_3 є її спадкоємцем. До спадкової маси належить квартира розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яку позивач прийняв у спадщину. Відповідач ОСОБА_1 є рідним братом позивача, другий відповідач - ОСОБА_2 є дружиною ОСОБА_1 . Позивач зазначав, що відповідачі чинять йому, як власнику квартири, перешкоди у користування своєю власністю, не сплачують комунальні послуги та за допомогою штучних судових позовів намагаються отримати у власність вказану квартиру.

У зв`язку з викладеним позивач просив суд зобов`язати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні та розпорядженню ОСОБА_3 своєю приватною власністю - квартирою АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання солідарно звільнити житлове приміщення - квартиру АДРЕСА_1 . Зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні та розпорядженню ОСОБА_3 своєю приватною власністю - квартирою АДРЕСА_1 , шляхом погашення заборгованості за комунальні послуги у сумі 20 128 гривень, яка виникла з боку ОСОБА_1 та ОСОБА_2 під час мешкання у квартирі АДРЕСА_1 . Зобов`язати Центр надання адміністративних послуг Соборної районної у місті Дніпро ради усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні ОСОБА_3 своєю приватною власністю - квартирою АДРЕСА_1 , шляхом зняття - ОСОБА_3 з реєстраційного обліку у квартирі АДРЕСА_1 , а також судові витрати покласти на відповідачів.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2020 року позов задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні та розпорядженню ОСОБА_3 своєю приватною власністю - квартирою АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання звільнити житлове приміщення - квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп.

В задоволенні інших вимог - відмовлено.

У апеляційній скарзі відповідачі просять рішення суду першої інстанції скасувати та залишити позовну заяву без розгляду, оскільки вважають, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

Сторони по справі повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Заяв про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час розгляду справи, в порядку визначеному ст. 131 ЦПК України матеріали справи не містять.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що 30 березня 2005 року мати позивача - ОСОБА_4 склала заповіт в якому вказала, що на випадок її смерті усе належне їй майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, усі майнові права та обов`язки, які належать їй на час посвідчення заповіту, а також ті майнові права та обов`язки, які належатимуть їй на день смерті, заповідає - ОСОБА_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_4 , згідно її заповіту ОСОБА_3 успадкував квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , державну реєстрацію права приватної власності на яку було зареєстровано державним реєстратором 07 липня 2016 року за ОСОБА_4 (а.с. № 35).

Відповідач ОСОБА_1 є рідним братом позивача та з яким у позивача виник спір з приводу вказаної квартири. Відповідачі чинять позивачу перешкоди у користуванні власністю.

Також, позивач зазначав, що відповідачі не сплачують комунальні послуги, внаслідок чого утворилась заборгованість за надані комунальні послуги у розмірі 22 394,46 грн. згідно розрахунку наданому позивачем (а.с.№ 7-12).

Крім того, позовні вимоги обгрунтовувались тим, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15.08.2017 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив № 307», ОСОБА_3 , Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, третя особа: державний нотаріус Першої дніпровської державної нотаріальної контори Заносієнко Наталія Миколаївна про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності, визнання свідоцтва про право власності недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень відмовлено (а.с. №13-17).

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07.12.2017 вказане рішення залишено без змін (а.с. №18-20).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06.05.2019 у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Обслуговуючого кооперативу «Житлово - будівельного кооперативу № 307», Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Перша дніпровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом відмовлено (а.с. № 23-28).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 23.10.2019 вказане рішення залишено без змін (а.с. №29-34)

Відповідно до вимог ч. 1. ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Нормами частини 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено право власника майна при наявності дій осіб, спрямованих на перешкоджання вільного користування та розпорядження власником своїм майном, вимагати усунення таких перешкод.

Згідно з ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобов`язано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною.

Відповідно до ст. 157 ЖК України членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Однак, 17.03.2021 року до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання від ОСОБА_1 про зупинення провадження по даній справі.

Клопотання мотивоване тим, що постановою Верховного Суду від 29 квітня 2020 року постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року скасовано у цивільній справі № 201/17947/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив №307", Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Першої дніпровської державної нотаріальної контори про визнання права власності в порядку спадкування за законом, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Зазначив, що судове рішення у цивільній справі № 201/17947/17 має безпосереднє значення для вирішення даної справи.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 18 березня 2021 року зупинено апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив № 307» про усунення перешкод у користуванні власністю до набрання законної сили рішення у цивільній справі № 201/17947/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив №307", Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Першої дніпровської державної нотаріальної контори про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 27 липня 2021 року у справі № 201/17947/17 апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив №307", Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Першої Дніпровської державної нотаріальної контори про визнання права власності в порядку спадкування за законом - скасовано.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив №307", Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Першої Дніпровської державної нотаріальної контори про визнання права власності в порядку спадкування за законом - задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №30366739 від 07 липня 2016 року, яке було винесено Сакалюк С.Г. , державним реєстратором прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг та довільних процедур Дніпропетровської міської ради.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ втручання держави в право власності на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном у розумінні Конвенції.

Згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщеннями, в яких законно мешкають або законно створені. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (рішення у справі «Прокопович проти Росії» від 18 листопада 2004 року, заява № 58255/00).

У пункті 36 вказаного рішення Європейський суд з прав людини визначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення Європейського суду з прав людини по справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63).

Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції, а тому наступне виселення її з відповідного житла є невиправданим втручанням в приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла.

Європейський суд з прав людини вказує, що «втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла». Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві…» (справа «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року).

Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду від 09 січня 2020 року у справі № 559/8/18 (провадження 61-7274св19).

У кожній конкретній справі указаної категорії суд має належно дослідити указані вище обставини, перевірити як доводи власника майна, якими обґрунтовано порушення його права власності, так і доводи осіб, до яких пред`явлені відповідні вимоги, оцінити співмірність вимог та заперечень.

Зокрема, згідно з рішенням ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які у свою чергу мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним законній меті.

У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (заява № 43768/07)).

Зважаючи на вищевикладене, та враховуючи те, що на підставі Постанови Дніпровського апеляційного суду від 27 липня 2021 року у справі № 201/17947/17, яка набрала законної сили, за ОСОБА_1 визнано право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №30366739 від 07 липня 2016 року, яке було винесено Сакалюк С.Г. , державним реєстратором прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг та довільних процедур Дніпропетровської міської ради, колегія суддів приходить до висновку про те, що ОСОБА_1 , як співласник спірного майна не може бути позбавлений права у користуванні та розпорядженню цим майном.

Стаття 47 Конституції України закріплює, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Під правом власності розуміється право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України).

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Як передбачено вимогами частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, скасування рішення місцевого суду у оскаржуваній частині та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову в цій частині заявлених позовних вимог про зобов`язання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні та розпорядженню ОСОБА_3 своєю приватною власністю - квартирою АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання солідарно звільнити житлове приміщення - квартиру АДРЕСА_1 .

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2020 року у іншій його частині, про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про зобов`язання ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні та розпорядженню ОСОБА_3 своєю приватною власністю - квартирою АДРЕСА_1 , шляхом погашення заборгованості за комунальні послуги у сумі 20 128 гривень, яка виникла з боку ОСОБА_1 та ОСОБА_2 під час мешкання у квартирі АДРЕСА_1 та зобов`язання Центр надання адміністративних послуг Соборної районної у місті Дніпро ради усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні ОСОБА_3 своєю приватною власністю - квартирою АДРЕСА_1 , шляхом зняття - ОСОБА_3 з реєстраційного обліку у квартирі АДРЕСА_1 не оскаржувалась, а тому апеляційним судом не переглядалась.

На підставі ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_3 підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору на користь ОСОБА_1 у розмірі 630,40 грн. та на користь ОСОБА_2 у розмірі 630,40 грн.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,376,381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2020 року у оскаржуваній частині про усунення перешкоди у користуванні та розпорядженні ОСОБА_3 своєю приватною власністю - квартирою АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання звільнити житлове приміщення - квартиру АДРЕСА_1 - скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив № 307» про усунення перешкоди у користуванні та розпорядженню ОСОБА_3 своєю приватною власністю - квартирою АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання звільнити житлове приміщення - квартиру АДРЕСА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 630,40 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 630,40 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко