Ухвала

06 жовтня 2021 року

м. Київ

справа № 569/747/16-ц

провадження № 61-33947 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк»;

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження заяву представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про залучення ОСОБА_3 до участі у справі як правонаступника публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк»,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2016 року публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» » (далі - ПАТ «ВіЕйБі Банк») в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 25 червня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі - ВАТ «ВіЕйБі Банк»), правонаступником якого є ПАТ «ВіЕйБі Банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 06/07-А, за умовами якого банк надав ОСОБА_1 кредитні кошти у розмірі 35 000 дол. США зі сплатою 10 % річних з кінцевим терміном повернення до 25 червня 2013 року.

На забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором 25 червня 2007 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕйБі Банк», та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 06/07-А/П, за умовами якого ОСОБА_2 як поручитель зобов`язалися перед банком відповідати за зобов`язаннями позичальника за кредитним договором у повному обсязі, а саме за повернення кредиту, нарахованих процентів по кредиту, процентів по простроченому кредиту (штрафів, пені) та інших платежів, передбачених кредитним договором. Позичальник свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, у зв`язку із чим станом на 25 грудня 2015 року утворилась заборгованість по кредитному договору у сумі 10 850,69 дол. США та 21 244,63 грн, з яких: 7 918,12 дол. США - сума за тілом кредиту, 2 932,57 дол. США - сума відсотків за користування кредитом, що відповідно до курсу НБУ станом на 29 грудня 2015 року еквівалентно 258 327,61 грн, та штрафи: 8 501,63 грн - комісія за РО,12 743 грн -штраф (пеня) за несвоєчасне погашення кредиту; загальна сума заборгованості за кредитним договором складає 279 572, 24 грн.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованість за кредитним договором 25 червня 2007 року № 06/07-А у розмірі 279 572,24 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 15 липня 2016 року позов ПАТ «ВіЕйБі Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованість за кредитним договором від 25 червня 2007 року № 06/07-А у розмірі 279 572,24 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 порушила умови кредитного договору щодо строків платежів, а тому вона зобов`язана повернути борг, сплатити проценти за користування кредитом та штраф/пеню у відповідності до вимог статей 526, 527, 530, 550 ЦК України.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову до поручителя ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до пункту 4.1. договору поруки від 25 червня 2007 року № 06/07-А/П, укладеного між ВАТ «ВіЕйБі Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕйБі Банк», та ОСОБА_2 , порука припиняється у разі: припинення зобов`язань за кредитним договором; якщо кредитодавець протягом одного року від дня настання строку виконання зобов`язань за кредитним договором не пред`явить вимоги до поручителя; в інших випадках передбачених чинним законодавством України. Суд виходив з того, що порука ОСОБА_2 є припиненою, оскільки у кредитора виникло право на пред`явлення вимоги до поручителя ОСОБА_2 з дня настання строку виконання зобов`язання за договором від 25 червня 2007 року № 06/07-А, а саме 25 червня 2013 року та протягом наступного року, але такої вимоги банк до поручителя не пред`явив, тому вимоги до поручителя задоволенню не підлягають.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 27 грудня 2016 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та ПАТ «ВіЕйБі Банк» відхилено.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 15 липня 2016 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції та зазначив, що у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором виникла заборгованість, розмір якої підтверджено наданим банком розрахунком та позичальником не спростовано. Ураховуючи, що на момент звернення до суду із цим позовом (20 січня 2016 року) у банка перестало існувати суб`єктивне право на отримання коштів за припиненою порукою, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про припинення поруки ОСОБА_2 за кредитним договором від 25 червня 2007 року № 06/07-А та відсутність правових підстав для задоволення позову в частині вимог до поручителя.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У серпні 2017 року ПАТ «ВіЕйБі Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати судові рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в цій частині.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій не враховано, що умовами договору поруки, укладеного 25 червня 2007 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_2 , визначено, що порука припиняється, зокрема, у разі припинення зобов`язань за кредитним договором (пункт 4.1. договору). Отже, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань позичальника свідчать про настання відповідної події - виконання сторонами зобов`язання. Станом на час подання цієї касаційної скарги зобов`язання за кредитним договором від 25 червня 2007 року № 06/07-А не виконано, а тому і дія договору поруки не припинена. Заявник вважав, що суди попередніх інстанцій фактично позбавили ПАТ «ВіЕйБі Банк» права на отримання частини суми неустойки відповідно до умов кредитного договору та безпідставно звільнили ОСОБА_2 від встановленої законодавством і умовами кредитного договору відповідальності за невиконання умов кредитного договору позичальником, що на думку скаржника, може призвести до штучного зменшення ліквідаційної маси та порушить права держави в особі Фону, інших кредиторів банка та до збитків держави в особі Фонду.

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині вирішення позовних вимог про стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_1 не оскаржувалися.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 жовтня 2017 року касаційне провадження у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу № 569/747/16-ц із Рівненського міського суду Рівненської області.

У листопаді 2017 року справа надійшла до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 червня 2019 року справу передано судді-доповідачеві Осіяну О. М.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 вересня 2021 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши подану заяву, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню та ОСОБА_3 слід залучити до участі у справі з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

04 грудня 2017 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк», від імені якого діяла уповноважена особа особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк», та ОСОБА_3 укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги № 18459, договір про відступлення права вимоги за договором застави № 06/07-А/З, посвідченим 25 червня 2007 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріальбного округу Бештинарською Н. О. за реєстровим № 2126, відповідно до яких ПАТ «ВіЕйБі Банк» відступило шляхом продажу на користь нового кредитора ОСОБА_3 права вимоги за кредитним договором 25 червня 2007 року від № 06/07-А, укладеним між ВАТ «ВіЕйБі Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕйБі Банк», та ОСОБА_1 , з усіма додатковими угодами та додатками до нього, що є невід`ємними частинами, включаючи права вимоги до правонаступників позичальника, спадкоємців позичальника або інших осіб, до яких перейшли обов`язки позичальника за кредитним договором.

Внаслідок укладання цього договору новий кредитор набув всіх прав кредитодавця за договором застави від 25 червня 2007 року № 06/07-А/З, укладеним між банком та ОСОБА_1 , посвідченим 25 червня 2007 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Бештинарською Н. О. за реєстровим № 2126, з усіма додатковими угодами та додатками до нього, що є невід`ємними частинами; договором поруки від 25 червня 2007 року № 06/07-А/П, укладеним між банком та ОСОБА_2 , з усіма додатковими угодами та додатками до нього, що є невід`ємними частинами.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні встановлені законодавством України.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Статтею 1054 ЦК України визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями в кредитних правовідносинах. Такими є банк або інша фінансова установа. Цей перелік є вичерпним.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону України від 12 липня 2001 року № 2664-ІІІ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг.

З наведених норм права вбачається, що фізична особа у будь-якому статусі не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами, які мають право на здійснення фінансових операцій та внесені до реєстру фінансових установ.

Отже, відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини третьої статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, є характерним спеціальний суб`єкт, а саме кредитор - банк або інша фінансова установа.

Викладене узгоджується із постановою Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18).

У постанові від 10 листопада 2020 року у справі № 638/22396/14-ц (провадження № 14-16цс20) Велика Палата Верховного Суду вказала на відсутність підстав для відступу від зазначених висновків.

У постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого у її постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11, про те, що відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини третьої статті 512 та статті 1054 ЦК України. У зазначеній постанові від 16 березня 2021 року вказано, що за обставин, коли попередній кредитор (банк) був позбавлений банківської ліцензії та перебував у процедурі ліквідації, відступлення права вимоги за кредитним і забезпечувальними договорами є можливим не тільки на користь фінансових установ (пункт 62).

У постанові від 08 червня 2021 року у справі № 346/1305/19 (провадження № 14-181цс20) Велика Палата Верховного Суду вказала на відсутність підстав для відступу від висновків, викладених у постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18.

Отже, для набуття іншими фізичними та юридичними особами (не тільки фінансовими установами) права вимоги за кредитним і забезпечувальними договорами обов`язковою умовою є наявність двох обставин: позбавлення попереднього кредитора (банку) банківської ліцензії та його перебування у процедурі ліквідації.

У постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 758/3453/16 (провадження № 61-18037св18) зроблено правовий висновок щодо тлумачення абзацу 9 статті 1, статті 24 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якого іпотекодержателем може бути тільки особа, яка є кредитором за основним зобов`язанням, оскільки іпотека слідує за основним зобов`язанням з метою його забезпечення. Законом України «Про іпотеку» не передбачено існування конструкції «абстрактної» іпотеки, при якій іпотека існує поза зв`язком із забезпеченням основного зобов`язання. Тобто законодавством не допускається такої конструкції, коли суб`єктом права вимоги за основним договором буде один суб`єкт, який набув право вимоги внаслідок відступлення, а іпотекодержателем - інший суб`єкт, адже призначенням іпотеки є забезпечення основного зобов`язання.

Таким чином, можливість набуття права вимоги за договором іпотеки (застави) залежить від правомірності відступлення права вимоги за кредитним договором.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 20 листопада 2014 року № 733 «Про віднесення ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 20 листопада 2014 року прийнято рішення № 123 про запровадження з 21 листопада 2014 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк».

Процедуру ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» розпочато на підставі рішення Правління Національного банку України від 19 березня 2015 року № 188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20 березня 2015 року № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку».

Зі змісту договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 04 грудня 2017 року № 18459 вбачається, що цей договір укладено на підставі положень статей 6, 512, 627 ЦК України та Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» за результатами відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом електронних торгів від 28 листопада 2017 року № UA-EA-2017-11-21-000107-с.

З огляду на те, що фізична особа ОСОБА_3 не наділений правом надавати фінансові послуги, проте набув право вимоги за кредитним договором 25 червня 2007 року № 06/07-А та додатковими договорами до нього, договором застави від 25 червня 2007 року № 06/07-А/З, договором поруки від 25 червня 2007 року № 06/07-А/П, які стосуються повернення кредиту, від попереднього кредитора (банку), який був позбавлений банківської ліцензії та перебуває у процедурі ліквідації, колегія суддів вважає, що заява представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 підлягає задоволенню.

Керуючись статтею 55 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Заяву представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про залучення ОСОБА_3 до участі у справі як правонаступника публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» задовольнити.

Залучити ОСОБА_3 до участі у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості як правонаступника публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк».

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її постановлення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович