КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа №752/2314/19
Апеляційне провадження
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 вересня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Голосіївського району» м. Києва на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 16 лютого 2021 року (суддя Колдіна О.О.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Голосіївського району» м. Києва, третя особа: Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» про відшкодування шкоди,

встановив:

у січні 2019р. позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача матеріальної шкоди у розмірі 89 601грн 37 коп., моральної шкоди у розмірі 20 000грн та судових витрат.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач посилалася на те, що 19 серпня 2018р. близько 00год. 20хв. на перехресті вулиць Короленківська - Фізкультури у м. Києві, під час руху на автомобілі «SuzukiSwift», д.н.з. НОМЕР_1 , автомобіль раптово провалився у глибоку вибоїну завширшки приблизно 2,0м*1,8м і глибиною понад 0,6м, внаслідок чого авто зазнало значних механічних пошкоджень, а вона отримала забій грудної клітини, лівого плеча та голови.

Позивач вважала, що завдану їй пошкодженням автомобіля матеріальну шкоду у сумі 84 268грн 37коп., послуги евакуатора у сумі 1100грн, за проведену діагностику та послуги оцінювача повинен відшкодувати балансоутримувач перехрестя вулиць Короленківська - Фізкультури у м. Києві, яким є КП ШЕУ Голосіївського району.

Крім того, позивач зазначала, що внаслідок ДТП їй було завдано моральну шкоду, оскільки вона була вимушена самостійно шукати грошові кошти на ремонт автомобіля, у неї порушився звичайний спосіб життя, погіршився стан здоров`я, а також вона відчувала страждання, пов`язані з ДТП.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 16 лютого 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Голосіївського району» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 89 601грн 37коп., моральну шкоду в розмірі 5 000грн, та судові витрати у сумі 946грн 01коп. В іншій частині позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким повернути відповідачу незаконно стягнуті з нього кошти у

розмірі 105 471грн 12 коп. шляхом примусового стягнення цих коштів з ОСОБА_1 та стягнути судові витрати.

Відповідач посилається на порушення судом норм процесуального права, оскільки відповідач отримав лише позовну заяву, однак більше не отримував ухвал, повісток та рішення суду першої інстанції, а тому представник відповідача не міг бути присутнім у підготовчих засіданнях, при розгляді справи по суті, та при оголошені тексту судового рішення, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.

Відповідач вважає, що судом першої інстанції безпідставно не враховано, що у день ДТП у м. Києві було стихійне лихо, у результаті якого під автомобілем позивача провалився асфальт, ні позивач, ні відповідач не притягалися до адміністративної відповідальності, а судом не зазначено у чому полягала вина відповідача та не встановлений причинно-наслідковий зв`язок між провалом асфальту під автомобілем позивача та діяльністю (бездіяльністю) відповідача.

Також відповідач зазначає, що у підтвердження розміру завданих збитків позивачем надані різні рахунки, у яких містяться три різні суми відновлюваного ремонту пошкодженого автомобіля, при цьому перша оцінка відновлювального ремонту датована 20 серпня 2018р., тобто наступного дня після ДТП, друга оцінка була зроблена через 20 днів після ДТП, а третя оцінка зроблена через 3,5 місяців після ДТП. З кожною наступною оцінкою збитки ставали більшими, і жодного разу на огляд пошкоджень автомобіля представник відповідача не запрошувався. При цьому суд у своєму рішенні стягнув найбільшу суму збитків, завданих автомобілю позивача внаслідок ДТП, внаслідок чого з рахунку відповідача в АТ КБ «Приватбанк» на виконання оскаржуваного рішення було знято 105 471грн 12 коп.

У відзиві на апеляційну скаргу ПрАТ «АК «Київводоканал» просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на те, що відповідач був обізнаний про судовий розгляд та подав до суду відзив на позовну заяву, однак участі у судових засіданнях представник відповідача не брав за власним бажанням, а позивачем суду були надані належні та достатні докази, що її автомобіль був пошкоджений у результаті бездіяльності відповідача, як балансоутримувача вулиць, на яких трапилася ДТП.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Цвєтков Г.О. просить залишити рішення суду без змін, посилаючись на відсутність порушень норм процесуального права при розгляді справи судом, так як представник відповідача навмисно не з`являвся у судові засідання, хоча був присутнім на одному з них, що свідчить про його обізнаність про судовий розгляд даної справи.

Також представник позивача вважає, що позивачем суду були надані належні та достатні докази у підтвердження причин пошкодження автомобіля та розміру завданих збитків, які були правильно оцінені судом першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзивів на апеляційну скаргу, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

За приписами п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце судового засідання суду, якщо такий учасник обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Крім того, у пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява N 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

З матеріалів справи вбачається, що у жовтні 2020 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, а також отримав судову повістку про виклик у судове засідання на 9 листопада 2020 року (с.с.136), що свідчить про обізнаність відповідача про судовий розгляд даної справи.

Розгляд справи 9 листопада 2020 року не відбувся та був перенесений на 15 лютого 2021 року, про що відповідачу була направлена судова повістка (с.с.146 т.1).

Відповідно до ч. 1 ст. 130 ЦПК України у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки.

Разом з цим, матеріали справи не містять даних про отримання судової повістки відповідачем.

Згідно ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку у разі неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

Виходячи з викладеного, суд першої інстанції не мав правових підстав для розгляду даної справи у судовому засіданні 15 лютого 2021 року у відсутність представника відповідача.

Оскільки судом першої інстанції рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції, на що посилається представник відповідача у апеляційній скарзі, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення апеляційним судом.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 19 серпня 2018р. приблизно о 00год. 20хв. сталася дорожньо-транспортна пригода внаслідок потрапляння автомобілем «SuzukiSwift», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 у вибоїну на дорожньому покритті на перехресті вул. Короленківська-Фізкультури в м. Києві, внаслідок чого автомобіль зазнав механічних пошкоджень.

За даним фактом представниками Управління патрульної поліції 19 серпня 2018р.

складено акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі та встановлено, що експлуатаційний стан обстеженої ділянки не відповідає вимогам ДСТУ 3587-97 «Безпека дорожнього руху. Автомобільні дороги, вулиці та залізничні переїзди. Вимоги до експлуатаційного стану», оскільки покриття проїзної частини має осідання дорожнього покриття розміром 1,8мх2,1м, глибина 0,1м. Наявність та стан дорожньої розмітки частково відсутній. Було встановлено відсутність огородження місць проведення дорожніх робіт, відсутність дорожніх знаків, а також виявлено відсутність дорожнього освітлення. В результаті обстеження дорожню ділянку визнано аварійною. Також працівниками поліції складена схема місця дорожньо-транспортної пригоди та були викликані працівники КП ШЕУ Голосіївського району.

Відповідно до відомостей, наданих 15 січня 2019р. Українським гідрометеорологічним центром, вдень 18 серпня та вночі 19 серпня 2018р. через територію Києва та Київської області проходив активний атмосферний фронт, який зумовив грози, зливові дощі, град та штормовий вітер.

Листом начальника Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Голосіївського району» від 14 січня 2019 року підтверджено, що підприємство є балансоутримувачем вулиці Фізкультури від вулиці Великої Васильківської до вулиці Антоновича у м. Києві.

Згідно звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, складеного суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_2 4 грудня 2018 року, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «SuzukiSwift», д.н.з. НОМЕР_1 , становить 79 525грн 92коп., втрата товарної вартості - 4 760грн 45коп., а розмір матеріальних збитків складає - 84 286грн 37коп.

За проведення звіту позивачем оплачено 1500грн.

Крім того, позивачем понесені витрати на евакуацію автомобіля з місця ДТП - 1100грн, на діагностику ходової та стоянку автомобіля - 963грн та послуги евакуатора на станцію техобслуговування - 570грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Результат аналізу статей 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди (наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10 грудня 2018 року у справі №902/320/17).

Учасники дорожнього руху мають право на безпечні умови дорожнього руху, на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху (частина третя статті 14 Закону України «Про дорожній рух»).

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про дорожній рух» до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ними органів у сфері дорожнього руху належить, у тому числі, компенсація витрат власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортні пригоди сталися з причин незадовільного експлуатаційного утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, за рішеннями судових органів. Управління функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів здійснюється відповідними органами місцевого самоврядування, у віданні яких вони знаходяться.

Згідно з абзацом 7 частини першої статті 16 Закону України «Про дорожній рух» водій має право на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху.

Власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні (частина перша статті 24 Закону України «Про дорожній рух»).

У частині першій статті 16 Закону України «Про автомобільні дороги» передбачено, що вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю.

Згідно зі статтею 18 цього Закону складовими вулиць і доріг міст та інших населених пунктів є: проїзна частина вулиць і доріг, трамвайне полотно, дорожнє покриття, штучні споруди, споруди дорожнього водовідводу, технічні засоби організації дорожнього руху, зупинки міського транспорту, стоянки таксі, тротуари, пішохідні та велосипедні доріжки, зелені насадження, наземні та підземні мережі, майданчики для паркування. Межі вулиці за її шириною визначаються "червоними лініями". Розташування будь-яких об`єктів, будівель, споруд або їх частин у межах "червоних ліній" вулиці не допускається.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про автомобільні дороги» до основних обов`язків органів місцевого самоврядування щодо управління функціонування і розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, зокрема, належить: забезпечення безперервних, безпечних, економічних та зручних умов руху транспортних засобів і пішоходів вулицями і дорогами міст та інших населених пунктів; організація будівництва, реконструкції, ремонту та утримання вулиць і доріг міст та інших населених пунктів за встановленими для них будівельними нормами, державними стандартами.

Згідно зі статтею 21 цього Закону органи місцевого самоврядування, що управляють функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, відповідають, зокрема, за стан вулиць і доріг та інших населених пунктів відповідно до діючих норм, у тому числі щодо безпеки руху транспортних засобів і пішоходів.

Відповідно до пункту 2 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року № 198, ремонт і утримання дорожніх об`єктів (крім залізничних переїздів), що перебувають у загальнодержавній власності, здійснюється дорожньо-експлуатаційними організаціями, які належать до сфери управління «Укравтодору», а тих, що перебувають у комунальній власності, - відповідними комунальними дорожньо-експлуатаційними організаціями.

Власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації зобов`язані, зокрема: постійно контролювати експлуатаційний

стан усіх елементів та негайно усувати виявлені пошкодження чи інші перешкоди в дорожньому русі, а за неможливості це зробити - невідкладно позначити їх дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями відповідно до діючих нормативів або припинити (обмежити) рух (пункт 11 Єдиних правил).

У пункті 25 зазначених Єдиних правил встановлено, що власники та користувачі земельних ділянок, а також власники (користувачі) малих архітектурних форм, інженерних комунікацій, що розташовані в межах смуги відчуження автомобільних (позаміських) доріг або червоних ліній міських вулиць і доріг, зобов`язані, зокрема: утримувати в належному стані зелені насадження, охоронні зони інженерних комунікацій, тротуари, обладнані стоянки автомобілів, трамвайне полотно та інші елементи дорожніх об`єктів; забезпечувати належний технічний стан інженерних комунікацій, обладнання, споруд та інших використовуваних елементів дорожніх об`єктів відповідно до їх функціонального призначення та діючих нормативів; у разі виявлення небезпечних умов в експлуатації споруд і об`єктів, їх аварій і руйнувань, що призвели до виникнення перешкод у дорожньому русі або загрожують збереженню елементів дорожніх об`єктів, негайно повідомляти власників дорожніх об`єктів або уповноважених ними органів, а також уповноважений підрозділ Національної поліції; дотримувати вимог діючих норм і правил щодо охорони дорожніх об`єктів.

З наданих позивачем суду доказів вбачається, що причиною ДТП став неналежний стан покриття проїзної частини вулиці внаслідок осідання дорожнього покриття, при цьому, на ділянці вулиці, де сталося ДТП, було відсутнє дорожнє освітлення.

Вказана обставина підтверджена актом обстеження ділянки вулично-шляхової мережі, який складено 19серпня 2018 року співробітником дорожньо-патрульної служби у присутності двох свідків.

Відповідно до частини першої статі 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Заперечуючи проти причин ДТП, відповідач, у порушення вимог ст. 81 ЦПК України, доказів у підтвердження своєї позиції суду не надав, обмежившись твердженням, що працівників підприємства не було запрошено на огляд місця ДТП.

Разом з цим, згідно рапорту поліцейського Власенко С.А. від 19 серпня 2018 року на місце ДТП викликалися представники ШЕУ Голосіївського району.

Посилання відповідача на порушення позивачем Правил дорожнього руху при вчиненні ДТП, належними доказами не підтверджені.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що відповідач, як балансоутримувач проїзної частини, незадовільний стан якої став причиною ДТП та завдання пошкоджень транспортному засобу позивача, повинен відшкодувати завдані позивачу збитки.

Вказане узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, наведеними у постановах від 23 вересня 2020 року справа № 569/18043/17, від 16 квітня 2020 року справа № 904/5489/18.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків,

саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, шоста статті 81 ЦПК України).

У підтвердження завданих збитків позивачем надано звіт про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 8 грудня 2018 року, який відповідачем спростовано не було.

Доводи апеляційної скарги, що представника відповідача не було запрошено на огляд автомобіля, а відтак він не бачив пошкодження автомобіля і не може вважати проведений огляд об`єктивним, колегія суддів вважає безпідставними.

Згідно з пунктом 5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату. У разі відсутності в установлений час на місці огляду осіб, що викликалися, огляд проводиться без їх участі, про що зазначається у звіті (акті), висновку. Замовник повинен забезпечити належні безпечні умови огляду (освітлення, вільний доступ, можливість огляду КТЗ з різних сторін тощо).

Отже, присутність заінтересованих осіб не є імперативною вимогою, а забезпечується лише у разі наявності відповідної потреби.

Такий висновок наведено у постанові Верховного суду від 23 листопада 2020 року, справа № 643/10751/16.

Крім того, апеляційна скарга не містить доводів у чому саме полягає неправильність проведеної оцінки.

Твердження відповідача у апеляційній скарзі, що позивачем надані три рахунки у підтвердження завданих їй збитків, які відрізняються один від одного, а відтак зазначено три суми відновлювального ремонту, колегія суддів вважає безпідставними, так як з наданих позивачем документів вбачається, що до звернення до суб`єкта оціночної діяльності вона здійснювала діагностику завданих автомобілю пошкоджень на ДП «Авто Інтернешнл», яке склало два рахунки-фактури, за якими позивачем не було заявлено

вимог про відшкодування.

Разом з цим, відповідач не був позбавлений можливості заявити клопотання про проведення відповідної судової експертизи у разі непогодження з наданим позивачем звітом, однак у відзиві на позовну заяву такого клопотання заявлено не було, не містить такого клопотання і апеляційна скарга.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що судом не встановлено проведення позивачем ремонтних робіт, не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем заявлено вимоги про відшкодування заподіяної відповідачем шкоди (збитків), до яких законом віднесено як витрати, що особа вже зробила так і ті, які мусить зробити для відновлення свого порушеного права (позиція Верховного Суду у справі № 757/33065/18-ц).

Виходячи з вищевикладеного, позивачу підлягає відшкодуванню 84 286грн 37коп. завданого матеріального збитку пошкодженням автомобіля, відшкодування послуг евакуатора з місця ДТП - 1 100грн та для проведення діагностики - 570грн, та послуги діагностики і зберігання автомобіля - 963грн, витрати, пов`язані з оцінкою майна в розмірі 1 500грн, які підтверджуються наявними матеріалах справи копіями квитанцій, а всього на загальну суму 88 419грн 37коп.

При цьому, колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для відшкодування позивачу 1 000грн, зазначених у рахунку-фактурі № 47 від 11 вересня 2018 року за оцінку автомобіля, оскільки вказана оцінка в матеріалах справи відсутня, квитанція про оплату вказаних послуг в матеріалах справи також відсутня. Також в матеріалах справи відсутня квитанція про оплату 1 2000грн за послуги оцінки автомобіля, як про це зазначено у позовній заяві, а відтак зазначені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Також позивач просила стягнути з відповідача КП «Шляхово - експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автошляхів та споруд на них Голосіївського району» на її користь 20 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Частинами першою-третьою статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Колегія суддів вважає, що позивач має правові підстави для відшкодування

завданої їй моральної шкоди, оскільки у результаті дорожньо-транспортної пригоди було

пошкоджено її майно, що призвело до зміни способу її життя, потребувало докладання зусиль для відновлення своїх порушених прав.

Виходячи із засад розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що стягненню з відповідача підлягає моральна шкода у розмірі 5 000грн.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно частин 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з розміру позовних вимог, які підлягають задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 934грн 19коп.

За положеннями частин 1, 5 та 6 ст. 444 ЦПК України суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він, зокрема, задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони.

До заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним або приватним виконавцем.

У апеляційній скарзі відповідач просить допустити поворот виконання рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 16 лютого 2021 року, посилаючись на те, що рішення суду було виконано державною виконавчою службою, у підтвердження чого надана копія меморіального ордеру № LO531RIMQL від 31 травня 2021 року.

Колегія суддів вважає, що вказана заява підлягає частковому задоволенню, так як апеляційний суд скасовує рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 16 лютого 2021 року та задовольняє позовні вимоги частково, тобто у меншому розмірі.

В матеріалах справи наявний виконавчий лист, виданий Голосіївським районним судом м. Києва 12 травня 2021 року про стягнення з Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Голосіївського району» на користь ОСОБА_1 89 601грн 37коп. матеріальної шкоди, 5 000грн моральної шкоди та 946грн 01коп. судових витрат, а всього 95 547грн 38коп.

Згідно постанови старшого державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 1 червня 2021 року виконавче провадження № 65446070 було закінчено у зв`язку із виконанням судового рішення.

За даним судовим рішенням з Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Голосіївського району» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 88 419грн 37коп. матеріальної шкоди, 5 000грн моральної шкоди та 934грн 19коп. судового збору, а всього 94 353грн 56коп.

Таким чином, поверненню Комунальному підприємству «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Голосіївського району» ОСОБА_1 підлягає 1 193грн 82коп.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по

ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Голосіївського району» м. Києва задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 16 лютого 2021 року скасувати, ухваливши нове судове рішення, яким позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Голосіївського району» м. Києва, , яке знаходиться у м. Києві, пр. Науки, 53, на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , яка проживає у АДРЕСА_1 , у відшкодування матеріальної шкоди 88 419грн 37коп., у відшкодування моральної шкоди 5 000грн, судові витрати у сумі 934грн 19коп., а всього 94 353грн 56коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

У порядку повороту виконання рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 16 лютого 2021 року стягнути з ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , яка проживає у АДРЕСА_1 , на користь Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Голосіївського району» м. Києва, , яке знаходиться у м. Києві, пр. Науки, 53, 1 193грн 82коп.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 8 жовтня 2021 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк