Справа № 408/5335/19-ц
Провадження № 2/408/465/20
УХВАЛА

про прийняття позовної заяви

до свого провадження та залишення її без руху

12 жовтня 2021 року смт. Біловодськ

Суддя Біловодського районного суду Луганської області Булгакова Г.В., перевіривши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа Біловодська об`єднана територіальна громада, про визнання права на земельну частку (пай),-

ВСТАНОВИВ:

На розгляді в Біловодському районному суді Луганської області перебуває цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа Біловодська об`єднана територіальна громада, про визнання права на земельну частку (пай), провадження по якій було відкрито ухвалою судді Соболєва Є.О. від 06 квітня 2020 року.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу від 01 жовтня 2021 року, проведеного на підставі розпорядження в.о. керівника апарату суду від 01 жовтня 2021 № 242 в зв`язку із звільненням судді ОСОБА_4 у відставку, головуючим суддєю у вказній справі було визначено суддю Булгакову Г.В.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суддя приходить до висновку, що вона підлягає залишенню без руху, оскільки не відповідає вимогам статей 175,177 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 5 статті 177 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Згідно з п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України N 2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги та викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а й мають бути зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Однак вивченням змісту позовної заяви ОСОБА_1 та додатків до неї судом встановлено, що позивачем всупереч даних норм до заяви не додано доказів, які б підтверджували обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Позивач зазначає, що померлий ОСОБА_5 є її батьком. Однак до позовної заяви не надані докази родинного зв`язку позивача з померлим ОСОБА_5 (зміни прізвища позивача на « ОСОБА_6 »), оскільки з наданих до позовної заяви додатків вбачається, що позивач при народженні отримала прізвище « ОСОБА_7 », яке після укладення шлюбу було змінено на « ОСОБА_8 », водночас прізвище позивача згідно позовної заяви зазначено як - « ОСОБА_6 ».

Позивач в позові вказує, що ОСОБА_5 за життя працював в Деркульському кінному заводі № 63, з якого був звільнений в 1988 році. Однак до позовної заяви не додано відповідних доказів документів, які згідно законодавства України засвідчують факт та період трудових відносин (копії трудової книжки, наказів про прийняття на роботу та звільнення, архівних довідок тощо). Суд наголошує на тому, що наданий «Список пенсионеров Деркульского конного завода № 63», не є документом, що засвідчує факт трудових відносин особи в цьому підприємстві, оскільки з його змісту не надається можливим точно ідентифікувати ОСОБА_5 як особу, яка працювала в ньому, встановити період трудових відносин та інші відомості.

Також позивач в позові зазначає, що Деркульський кінний завод № 63 у власності мав землі, які були розпайовані в процесі приватизації. При цьому до позовної заяви не додано відповідних доказів наявності у власності вказаного підприємства певної площі земель, їх категорії (пасовище, рілля тощо) та підстав їх передачі (копії відповідних рішень органів влади та місцевого самоврядування, державних актів, тощо), а також копій розпоряджень райдержадміністрації, якими підтверджується надання дозволу на розробку проекту приватизації земель з подальшим розпаюванням земель підприємства, та визначення кожному із працівників, а також пенсіонерів з їх числа, земельної частки (паю).

Згідно роз`яснень викладених в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

З позовної заяви слідує, що ОСОБА_5 за життя отримав право на земельну частку (пай), як колишній працівник підприємства «Деркульський кінний завод № 63», однак не вказано, чи отримав останній сертифікат на земельну частку (пай), чи був позбавлений можливості отримати сертифікат на право власності на земельну частку (пай) та з яких причин.

В п.24 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України також зазначено, що позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо.

Однак до матеріалів позовної заяви позивачем не надано відомостей про орган влади, який затверджував розмір паю, вирішував питання про видачу сертифіката, тощо.

Крім того, в позовній з`яві позивач зазначає, що після смерті спадкодавця ОСОБА_3 , який помер у 2004 році, не залишивши заповіту, вона є спадкоємцем за законом першої черги, та за змістом позову просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом, однак до позовної заяви не додала відомості, які підтверджують факт прийняття нею спадщини (Інформаційні довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), довідки про місце проживання, рішення суду про встановлення факту спільного проживання тощо), та відомості про відсутність заповіту (Інформаційні довідки зі Спадкового реєстру (заповіти та спадкові договори).

У зв`язку з цим, суд вважає, що позивачу слід надати відповідні відомості.

Відповідно до частин 11-13 статті 187 ЦПК України суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали. Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, суд продовжує розгляд справи, про що постановляє ухвалу не пізніше наступного дня з дня отримання інформації про усунення недоліків. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

Судом при винесенні ухвали враховується прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв`язку з наведеним, вказані вимоги суду не є порушенням права на справедливий судовий захист, залишення позовної заяви без руху жодним чином не перешкоджає позивачу у доступі до правосуддя після усунення недоліків позову.

Керуючись ст. ст. 258-260 ЦПК Україн, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа Біловодська об`єднана територіальна громада, про визнання права на земельну частку (пай) прийняти до свого провадження.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа Біловодська об`єднана територіальна громада, про визнання права на земельну частку (пай) - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків п`ять днів з дня отримання копії цієї ухвали, роз`яснивши, що в разі їх не усунення в цей строк позовна заява залишається без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Г.В. Булгакова