Справа №477/993/21
Провадження №2/477/688/21
29 вересня 2021 року м.Миколаїв
Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі:
головуючої судді Саукової А.А.,
з секретарем Тристан В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_2 , в якому просив визнати її такою, що втратила право користування житловим приміщенням розташованим по АДРЕСА_1 .
В обґрунтування заявлених вимог позивач вказував, що йому належить будинок по АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.12.2017р. Він перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 1991 по 2015 роки. В зазначеному будинку відповідач зареєстрована з 1993 року, однак з 2013 року вона в будинку не проживає. Претензій з боку відповідачки щодо користування житловою площею не надходило. У сплаті комунальних послуг та послуг по утриманню будинку вона участі не приймає. У зв`язку з цим позивач звернувся до суду із позовом про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В судове засідання позивач не з`явився, від позивача надійшла заява, в якій він позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив справу розглянути за відсутності позивача, також надіслав телефонограму в якій не заперечував проти ухвалення судом заочного рішення.
Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлена за зареєстрованим місцем проживання належним чином тачерез оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, в порядку частини 11 статті 128 ЦПК України, у зв`язку з наявністю даних щодо не проживання відповідача за місцем реєстрації, причини неявки в судове засідання не повідомила, відзив не подала.
Ухвалою суду від 29 вересня 2021 року постановлено розгляд справи здійснювати в заочному порядку за правилами загального позовного провадження.
В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Суд, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих доказів, встановив наступні обставини та взаємовідносини сторін та дійшов до такого висновку.
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.12.2017 року власником будинку по АДРЕСА_1 зазначений ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.12.2017р. (а.с.7).
Згідно рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 07 вересня 2015 року, шлюб між сторонами розірваний. У даному рішенні зазначено, що в обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що сторони проживають окремо з березня 2012 року, відповідачка у своїй заяві заявлені позовні вимоги визнала. Рішення набрало законної сили 18 вересня 2015 року (а.с.8).
За даними Воскресенської селищної ради Вітовського району Миколаївської області у будинку по АДРЕСА_1 зареєстрована відповідач ОСОБА_2 , яка з 2013 року за даною адресою не проживає (а.с. 11,16).
Згідно з актом про не проживання від 10 серпня 2021 року, ОСОБА_2 не проживає у житловому будинку, розташованому по АДРЕСА_1 , з 2013 року (а.с. 36).
Норми ЦК України регулюють правовідносини щодо проживання та втрати права на користування житлом, що є власністю громадян лише відносно членів сім`ї власника, водночас відповідачем у справі є ОСОБА_2 , яка не є членом сім`ї позивача.
Так, відповідно до частини 2 статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
До членів сім`ї власника належать особи, зазначені в частині 2 статті 64 ЖК України (дружина (чоловік), їх діти і батьки). Членами сім`ї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Права власника житлового будинку (квартири) визначені статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Водночас, відповідно до статей 71,72 ЖК України, наймач або члени його сім`ї можуть бути визнані в судовому порядку втратившими право користування житловим приміщенням, якщо вони без поважних причин не проживали більше 6 місяців в житловому приміщенні.
Ні норми ЦК України, ні норми ЖК України не регулюють цивільні відносини щодо порядку втрати права користування житловим приміщенням, що є у власності громадянина, особами, які не є членами сім`ї власника.
Статтею 8 ЦК України, встановлено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).
Враховуючи відсутність правової норми, яка регулює спірні правовідносини, суд застосовує аналогію закону, зокрема положення частини 2 статті 405 ЦК України (як спеціальної норми).
Аналізуючи викладені докази в сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачка ОСОБА_2 не проживає у житловому будинку розташованому по АДРЕСА_1 , більш встановленого ст. 71 ЖКУкраїни, ст. 405 ЦК України, строку без поважних причин і до теперішнього часу не пред`являв позивачці ніяких вимог щодо користування будинком.
Відповідно до вимог ст.ст.319, 391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
На підставі викладеного, суд вважає можливим визнати відповідача такими, що втратив право користування житловим приміщенням.
Керуючись статями 258-259, 263-265ЦПК України,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,, задовольнити, повністю.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користуванням житловим приміщенням, розташованим по АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 908 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

У відповідності до підпункту 15.5 пункту 1 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03 жовтня 2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повне найменування сторін:

позивачу ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

відповідач ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складений і підписаний 08 жовтня 2021 року.

Суддя А.А. Саукова