ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2021 року

м. Харків

Справа № 617/763/15-ц

Провадження № 22-ц/818/138/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Сабельнікова Б.В.,

сторони справи:

позивачі заступник прокурора Харківської області в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України, Харківського обласного управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства «Вовчанське лісове господарство»,

відповідачі Вовчанська районна державна адміністрація Харківської області, ОСОБА_1 , реєстраційна служба Вовчанського районного управління юстиції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на заочне рішення Вовчанського районного суду Харківської області, ухвалене 03 грудня 2015 року у складі судді Уханьової І.С.,-

у с т а н о в и в:

28 квітня 2015 року заступник прокурора Харківської області (надалі Прокурор) звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України, Харківського обласного управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства «Вовчанське лісове господарство» до Вовчанської районної державної адміністрації Харківської області (надалі Вовчанська РДА), ОСОБА_1 , реєстраційної служби Вовчанського районного управління юстиції (надалі РС Вовчанського РУЮ), яким просив: визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Вовчанської РДА від 21.11.2012 №660 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для передачі їх у власність для індивідуального дачного будівництва» в частині надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва; визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Вовчанської РДА від 19.07.2013 №174 «Про затвердження Проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для передачі у власність 88 громадянам для індивідуального дачного будівництва за межами населених пунктів на території Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області» в частині передачі ОСОБА_1 у власність земельної ділянки (кадастровий номер :01:005:0070), загальною площею 0,0833 га, вартістю 171281 грн., для індивідуального дачного будівництва (надалі Земельна ділянка площею 0,0833 га); визнати недійсним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яке внесено державним реєстратором РС Вовчанського РУЮ на Земельну ділянку площею 0,0833 га від 15.08.2013 №5012831; зобов`язати РС Вовчанського РУЮ внести запис в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно про скасування запису про право власності від 15.08.2013 №5012831; зобов`язати ОСОБА_1 передати, а ДП «Вовчанське лісове господарство» прийняти Земельну ділянку площею 0,0833 га, про що скласти акт прийому-передачі.

Позовна заява мотивована тим, що в ході вивчення правомірності передачі у приватну власність земельних ділянок, розташованих на землях ДП «Вовчанське лісове господарство» на території Вовчанського району, прокуратурою області встановлено, що розпорядженням голови Вовчанської РДА від 21.11.2012 №660 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для передачі їх у власність для індивідуального дачного будівництва» надано ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель запасу рекреаційного призначення, що розташована за межами населених пунктів на території Старосалтівської селищної ради Вовчанського району для передачі її у власність для індивідуального дачного будівництва. На виконання вказаного розпорядження державним реєстратором РС Вовчанського РУЮ внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію земельної ділянки за кадастровим №:01:005:0070, а саме: в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно внесено записи про право власності від 15.08.2013 №5012831 за ОСОБА_1 . Оскільки зазначена земельна ділянка відноситься до земель лісогосподарського призначення ДП «Вовчанське лісове господарство», Вовчанська РДА не мала повноважень приймати таке розпорядження без прийняття рішення про вилучення земельної ділянки у ДП та зміну її цільового призначення.

Заочним рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 03 грудня 2015 року, з урахуванням ухвал від 02 червня 2016 року, 08 січня 2019 року про виправлення описки, позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано розпорядження голови Вовчанської РДА від 21.11.2012 №660 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для передачі їх у власність для індивідуального дачного будівництва» в частині надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва. Визнано незаконним та скасовано розпорядження голови Вовчанської РДА від 19.07.2013 №174 «Про затвердження Проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для передачі у власність 88 громадянам для індивідуального дачного будівництва за межами населених пунктів на території Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області» в частині передачі ОСОБА_3 у власність земельної ділянки (кадастровий номер :01:005:0070), загальною площею 0,0833 га, вартістю 171281 грн., для індивідуального дачного будівництва. Визнано недійсним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яке внесено державним реєстратором реєстраційної служби Вовчанського районного управління юстиції на земельну ділянку з кадастровим номером :01:005:0070 від 15.08.2013 №5012831. Зобов`язано реєстраційну службу Вовчанського районного управління юстиції внести запис в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно про скасування запису про право власності від 15.08.2013 №5012831. Зобов`язано ОСОБА_1 передати, а ДП «Вовчанське лісове господарство» прийняти земельну ділянку площею 0,0833 га (кадастровий номер :01:005:0070), про що скласти акт прийому-передачі.

Рішення суду мотивоване тим, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на те, що спірна земельна ділянка відносяться до земель лісогосподарського призначення ДП «Вовчанське лісове господарство». Тому набуття відповідачем зазначеної земельної ділянки у приватну власність відбулося з порушенням встановленого законом порядку та зі зміною цільового призначення спірної земельної ділянки

Ухвалою Вовчанського районного суду Харківської області від 22 жовтня 2018 року поновлено представнику ОСОБА_1 ОСОБА_2 строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 03 грудня 2015 року по цивільній справі №617/763/15-ц. Заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 03 грудня 2015 року по цивільній справі №617/763/15-ц залишено без задоволення.

Додатковим рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 07 січня 2019 року з Вовчанської РДА в дохід держави стягнуто 243,60 грн. судового збору, з ОСОБА_1 1712,81 грн. судового збору.

Не погодившись з заочним рішенням суду ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи; неповне встановлення судом обставин у справі, що призвело до порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що матеріали справи не містять доказів віднесення спірної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення. Таким доказом може бути лише рішення органу державної влади, прийняте на підставі проекту землеустрою. До компетенції суду не відносяться повноваження щодо встановлення цільового призначення землі відповідно до ч. 4 ст. 17 Лісового кодексу (далі ЛК) України, що діяв на час вирішення питання про надання землі ОСОБА_1 . Оскільки справу було розглянуто за відсутності апелянта, посилався на нові обставини, що не були відомі суду, а саме на наявність постанови виконавчого комітету Харківської обласної ради депутатів трудящих на території Обласної ради профспілок №253 від 10.05.1967 «Про організацію літнього відпочинку трудящих» про закріплення територіальних зон, що включають лісові масиви та водні басейни, зокрема район Печенізького водосховища північніше Старосалтівської греблі у Вовчанському районі до межи с. Революційне Вовчанського району Харківської області та розпорядження Ради Міністрів УРСР від 23.05.1975 за №358-р про передачу земельної ділянки площею 1,29 га, яка розташована біля Печінізського водосховища північніше Старосалтівської греблі у Вовчанському районі поблизу с. Петрівське, підприємству А/С А7160, що з часом було перейменовано у КБ «Електроприладобудування». У ДП «Вовчанське лісове господарство» відсутні будь-які належні документи про надання спірної земельної ділянки цьому підприємству для ведення лісового господарства. Крім цього, оскільки зазначене підприємство є державним підприємством, тому, відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор не має права на представництво інтересів даного підприємства в суді.

У відзиві на апеляційну скаргу Прокурор просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Посилається на необґрунтованість апеляційної скарги та законність оскаржуваного рішення.

Відзив мотивовано тим, що в матеріалах справи достатньо доказів віднесення спірної земельної ділянки до категорії ліси та знаходження її на час передачі відповідачу у користуванні ДП «Вовчанське лісове господарство». Розпорядженням Ради Міністрів УРСР, на яке посилається апелянт, спірна земельна ділянка була вилучена у тимчасове користування, тому воно не є рішенням про вилучення з земель лісового фонду та про зміну цільового призначення на землі іншої категорії. Розпорядженням Вовчанської РДА, що оскаржується, земельна ділянка лісового призначення всупереч вимог статей 8, 17 ЛК України, статей 56, 57, 84 Земельного кодексу (далі ЗК) України була надана у власність ОСОБА_1 , що свідчить про порушення права власності держави на землю. Відповідно до ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру» (яка діяла на час звернення прокурора до суду), прокурор здійснює представництво в суді у разі порушення інтересів держави. Тому позов пред`явлено саме в інтересах держави, а не в інтересах державних органів або підприємства.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В судове засідання в суді апеляційної інстанції адвокат Донець Д.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 не з`явився, повідомив суд про свою занятість у розгляді іншої цивільної справи, у зв`язку із чим просив розгляд справи відкласти ( т.3 а.с. 248).

Судова колегія не вбачає підстав для задоволення клопотання адвоката, враховуючи повторність неявки адвоката у судове засіданні у дійсній справі ( т.3 а.с. 202) не надання ним доказів занятості в іншому судовому розгляді, тривалість розгляду дійсної справи в суді апеляційної інстанції та неможливість надання адвокатом переваги одному судовому засіданню перед з іншим.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу (далі ЦК) України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Звертаючись до суду з позовом прокурор мотивував свої вимоги тим, що розпорядженням голови Вовчанської РДА Харківської області №660 від 21 листопада 2012 року «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для передачі їх у власність для індивідуального дачного будівництва» ОСОБА_1 було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель запасу рекреаційного призначення, а розпорядженням голови Вовчанської РДА Харківської області №174 від 19 липня 2013 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для передачі у власність 88 громадянам для індивідуального дачного будівництва за межами населених пунктів на території Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області» ОСОБА_1 передано у власність земельну ділянку площею 0,0833 га із земель рекреаційного призначення для індивідуального дачного будівництва.

На виконання вказаного розпорядження державним реєстратором РС Вовчанського РУЮ внесено відомості до державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію земельної ділянки за кадастровим №:01:005:0070, а саме в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно внесено записи про право власності від 15 серпня 2013 №5012831 за ОСОБА_1 . Зазначені розпорядження прийняті з порушенням встановленого Земельним кодексом (далі ЗК) України порядку без відповідного рішення про вилучення землі із постійного користування ДП «Вовчанське лісове господарство» та без попередньої зміни її цільового призначення.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Тлумачення пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом.

Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України).

У пункті 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України міститься відсилання до окремого закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким є Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року за №1697-VII.

Частиною 4 статті 56 ЦПК України визначено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Відповідно до абз. 1 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Таким чином, для перевірки наявності підстав для звернення прокурора з позовом в інтересах держави суду слід перевірити, а прокурору в позовній заяві необхідно обґрунтувати, чи вимагають захисту реальні державні інтереси та чи є передбачені ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави.

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень ст. 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 №3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави», висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (п. 4 мотивувальної частини).

Отже, на думку колегії суддів, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

За таких обставин, з урахуванням предмету спору, прокурором належним чином обґрунтована наявність порушень інтересів держави.

Судовим розглядом встановлено, що на підставі розпорядження Ради Міністрів УРСР від 23.05.1975 №358, у 1975 році Підприємству А/С А-7160 для цілей розташування бази відпочинку «Сосновий бір» було передано земельну ділянку площею 1,29 га, яка розташована біля Печенізького водосховища північніше Старосалтівської греблі у Вовчанському районі поблизу с. Петрівське Вовчанського району Харківської області. Вказане Підприємство А/С А-7160 з часом було перейменовано у КБ «Електроприладобудування» (т. 1, а.с. 163-164).

Розпорядженням голови Вовчанської РДА Харківської області №660 від 21.11.2012 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для передачі їх у власність для індивідуального дачного будівництва» надано громадянам в кількості 88 чоловік згідно зі списком дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель запасу рекреаційного призначення, яка розташована за межами населених пунктів на території Старосалтівської селищної ради Вовчанського району, для передачі її у власність для індивідуального дачного будівництва.( т. 1, а.с. 13).

Розпорядженням голови Вовчанської РДА Харківської області №174 від 19.07.2013 передано громадянам в кількості 88 чоловік згідно зі списком, в тому числі ОСОБА_1 , у власність земельну ділянку, загальною площею 0,0833 га із запасу земель рекреаційного призначення.(т. 1, а.с. 18, 15, 19).

15.08.2013 державним реєстратором РС Вовчанського РУЮ №5012831 внесено відомості про право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим №:01:005:0070 до державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, прокурор посилався на те, що земельна ділянка ОСОБА_1 знаходиться в межах кварталу №103 земель Старосалтівського лісництва ДП «Вовчанське лісове господарство».

Згідно листа ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» № 316 від 10.04.2019 земельна ділянка з кадастровим номером :01:005:0070, площею 0,0833 га, яка розташована на території Старосалтівської об`єднаної територіальної громади Вовчанського району Харківської області, знаходиться в межах земель лісогосподарського призначення ДП «Вовчанське лісове господарство», а саме знаходиться в межах виділу 18, кварталу 103, Старосалтівського лісництва, згідно планово-картографічних матеріалів безперервного лісовпорядкування 2017 року (зміни згідно рішення Харківського районного суду Харківської області від 18.05.2017). Зміни, внесені до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування 2010 року, а саме до лісовпорядного планшету №7 кварталу 103 Старосалтівського лісництва ДП «Вовчанське лісове господарство», на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 18.05.2017 по справі №635/5773/16-ц не стосуються земельної ділянки з кадастровим номером :01:005:0070 (т. 2, а.с. 28).

Матеріали справи також містять схему розташування земельної ділянки ОСОБА_1 (т. 2, а.с. 30), викопіювання з лісовпорядного планшету 2017 року (т. 2, а.с. 29). Аналогічні докази долучені за клопотанням представника прокуратури до матеріалів справи в кольоровому зображенні.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частинами 1, 2 статті 116 ЗК України (тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що громадяни і юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Частина 2 статті 3 ЗК України визначає, що відносини, що виникають при використанні, зокрема, лісів регулюються ЗК України, а також нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать цьому кодексу.

За основним цільовим призначенням ЗК України передбачає виділення в окрему категорію земель лісогосподарського призначення (пункт «е» частини 1 статті 19 ЗК України).

Ліси та землі лісового фонду України є об`єктами підвищеного захисту зі спеціальним режимом використання та спеціальною процедурою надання.

Відповідно до частини 2 статті 1 Лісового кодексу (далі ЛК) України ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцем розташування виконують водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах.

Ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів (стаття 63 ЛК України).

Відповідно до статті 48 ЛК України у матеріалах лісовпорядкування дається якісна і кількісна характеристика кожної лісової ділянки, комплексна оцінка ведення лісового господарства, що є основою для розроблення на засадах сталого розвитку проекту організації та розвитку лісового господарства відповідного об`єкта лісовпорядкування.

Проект організації та розвитку лісового господарства передбачає екологічно обґрунтоване ведення лісового господарства і розробляється відповідно до нормативно-правових актів, що регулюють організацію лісовпорядкування.

У проекті організації та розвитку лісового господарства визначаються і обґрунтовуються основні напрями організації і розвитку лісового господарства об`єкта лісовпорядкування з урахуванням стану та перспектив економічного і соціального розвитку регіону.

Матеріали лісовпорядкування затверджуються в установленому порядку органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, за погодженням відповідно з органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Затверджені матеріали лісовпорядкування є обов`язковими для ведення лісового господарства, планування і прогнозування використання лісових ресурсів.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства.

Статтею 21 ЗК України визначено, що порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель.

Згідно зі статтею 55 ЗК України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті: зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до пункту 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерного дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентуються галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Держлісгоспом СРСР 11.12.1986, планшети лісовпорядкування належать до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина 2 зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення.

Відтак, вирішуючи питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства, необхідно враховувати пункт 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України (пункт 42 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі №488/5027/14-ц).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року у справі №617/964/15-ц (провадження №61-16466сво18) вказано, що «громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для залісення. Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства. Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом. Таким чином, землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства, належать до земель лісогосподарського призначення, на які розповсюджується особливий режим щодо використання, надання в користування та передачі у власність, який визначається нормами Конституції України, ЗК України, іншими законами й нормативно-правовими актами».

Так, рішенням Харківського районного суду Харківської області від 18 травня 2017 року у справі №635/5773/16-ц, яке набрало законної сили, планово-картографічні матеріали лісовпорядкування лісовпорядкувального планшету №7 кварталу №103 Старосалтівського лісництва ДП «Вовчанське лісове господарство», розробленого Українським державним проектним лісовпорядним виробничим об`єднанням «Харківська державна лісовпорядна експедиція» у 2001 та 2010 роках, визнано частково недійсними.

Разом із тим, наведеним судовим рішенням лише частково визнано недійсними планово-картографічні матеріали лісовпорядкування лісовпорядкувального планшету №7 кварталу №103, а саме, в частині земельних ділянок, що вилучені для розташування баз відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (площею 1,29 га), «Залив» (площею 3,1 га) та «Сосновий бір ЗЕМІ-1» (площею 1 га), у відповідності з координатами зовнішніх меж вказаних земельних ділянок, встановлених у технічних звітах, що складені ТОВ «АГРІЕЛТІ» та не встановлено факт вилучення спірної земельної ділянки з кварталу №103 Старосалтівського лісництва.

Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», пункту 4 частини 1 статті 31 ЛК України ( у редакції що діяла на час виникнення спірних правовідносин) до повноважень державних адміністрацій у сфері лісових відносин належало, зокрема передання у власність, надання у постійне користування для ведення лісового господарства земельних лісових ділянок, що перебувають у державній власності, на відповідній території.

Порядок вилучення земельних ділянок визначає стаття 149 ЗК України, за приписами якої земельні ділянки, надані у постійне користування, зокрема, із земель державної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за згодою землекористувачів за рішеннями Кабінету Міністрів України, місцевих державних адміністрацій відповідно до їх повноважень.

Частина 6 статті 149 ЗК України встановлює, що обласні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами 5, 9 цієї статті.

Відповідно до частини 5 статті 149 ЗК України районні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності (крім випадків, визначених частиною 9 цієї статті), які перебувають у постійному користуванні, в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання; б) ведення водного господарства; в) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, лікарень, підприємств торгівлі тощо).

Згідно частини 9 статті 149 ЗК України Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, зокрема, ліси для нелісогосподарських потреб, крім випадків, визначених частинами 5-8 цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 ЗК України.

Відповідно до статей 56, 57 ЗК України землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для залісення. Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.

Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом.

Таким чином, землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства, належать до земель лісогосподарського призначення, на які розповсюджується особливий режим щодо використання, надання в користування та передачі у власність, який визначається нормами Конституції України, ЗК України, іншими законами й нормативно-правовими актами.

Частиною 1 статті 155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

При цьому статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 3, 5 п. 3, 4 ст. 12, ч. 1 ст. 76 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно п. 2 ч. 2 статті 76 ЦПК України ці дані встановлюються в т. ч. на підставі висновків експертів.

Згідно ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналогічні положення норм цивільного процесуального законодавства діяли в редакції ЦПК України, яка була чинною до 15 грудня 2017 року (час пред`явлення до суду позову).

Згідно із п.п. 1- 3 ч. 1 ст. 43, п. 1 ч.1 ст. 44 ЦПК України учасники справи мають право, подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб; ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень; подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам;

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 26 листопада 2020 року за клопотанням ОСОБА_1 призначено судову земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України, на вирішення якої були поставлені наступні питання: Чи знаходиться земельна ділянка площею 0,0833 га, кадастровий номер :01:005:0070, що розташована: Харківська область, Вовчанський район, сщ/ра на території Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області, в межах (контурах) земель лісового фонду (категорія земель «Ліси та інші лісовкриті площі» Старосалтівського лісництва Державного підприємства «Вовчанське лісове господарство»)? Якщо так, то в якій частині?; Чи знаходиться земельна ділянка :01:005:0070, площею 0,0833 га, яка розташованана території Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області в межах контуру тана території земельних ділянок, вилучених для розташування баз відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (площею 1,29 га), «Залив» (площею 3,1. га), «Сосновий бір ЗЕМІ-1» (площею 1,0 га) (категорія земель «Ліси та інші лісовкриті площі» Старосалтівського лісництва Державного підприємства «Вовчанське лісове господарство»? Якщо так, то в якій частині? Витрати, пов`язані з проведенням експертизи, покладено на ОСОБА_1

29.03.2021 матеріали справи були повернуті до суду апеляційної інстанції з повідомленням про неможливість надання висновку у зв`язку з ненадходженням оплати на рахунок інституту за проведення експертизи (т. 3 а.с. 180).

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяв учасникам судового процесу в реалізації ними прав (ч. 5 ст. 12 ЦПК України).

Науково-правовий висновок від 01.10.2019, підготовлений кандидатом юридичних наук, доцентом кафедри земельного та аграрного права Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого Шараповою С.В., наданий представником відповідача, колегією суддів до уваги не береться, оскільки він має консультативний характер і не є обов`язковим для суду.

Наданий позивачем на підтвердження заявлених вимог до суду лист ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» від 19.03.2015 (т. 1, а.с. 14), відповідно до змісту якого земельні ділянки громадян, які надані для індивідуального дачного будівництва знаходяться в кв. 103 виділ 8-9; 11; 15-22; 28-29, а також викопіювання з планшету лісовпорядкування (Старосалтівського лісництва кварталу №103) тощо відповідачем не спростовано.

Зі схеми розташування земельної ділянки ОСОБА_1 (кадастровий номер :01:005:0070), загальною площею 0,0833 га, відносно земель лісогосподарського призначення ДП «Вовчанське лісове господарство» (кв. 103, Старосалтівського л-ва), на території Старосалтівської об`єднаної територіальної громади Вовчанського району Харківської області (т. 2, а.с. 30), убачається, що земельна ділянка ОСОБА_1 повністю вкрита лісом та знаходиться всередині великого лісового масиву.

Посилання представника апелянта на розпорядження Ради Міністрів УРСР від 23.05.1975 №358-р та додатку до нього не спростовують доводів позивача про те, що спірна земельна ділянка відноситься до земель лісогосподарського призначення.

Право постійного користування ДП «Вовчанське лісове господарство» спірною земельною ділянкою підтверджується планово-картографічними матеріалами, а саме: копією планшету лісовпорядкування №7 Старосалтівського лісництва (квартал 103) за 2010 рік, планами лісонасаджень, викопіюваннями матеріалів лісовпорядкування, згідно яких спірна земельна ділянка розташована у межах кварталу №103 Старосалтівського лісництва ДП «Вовчанське лісове господарство», відноситься до категорії земель лісогосподарського призначення. Указані матеріали лісовпорядкування, у тому числі планшет, який є складовою частиною матеріалів лісовпорядкування, є офіційними чинними документами, які з огляду на положення пункту 5 Прикінцевих положень ЛК України підтверджують право державного підприємства на раніше надані землі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність прокурором факту належності спірної земельної ділянки до земель лісового фонду на підставі доказів, які в ході судового розгляду стороною відповідача не спростовані.

Суд апеляційної інстанції не вбачає порушення судом першої інстанції норм процесуального права, у тому числі щодо оцінки доказів та встановлення фактичних даних, які мають суттєве значення для правильного вирішення спору.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до п.п. в п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 03 грудня 2015 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 жовтня 2021 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук