Провадження № 2/638/1681/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 жовтня 2021 року м.Харків
Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді - Подус Г.С.,
при секретарі - Коваленко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщені Дзержинського районного суду міста Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житлом, та зняття з реєстрації,-
Позивач звернулась до Дзержинського районного суду міста Харкова з позовом, у якому просив визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_2 .
В обгрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 , на підставі договору дарування 2/3 часток квартири, посвідченого 01.09.2006 року приватним нотаріусом ХМНО Кучерявим О.І. та 1/3 частини квартири, отриманої неї у спадщину, про що 04.10.2004 року державним нотаріусом Десятої Харківської державної нотаріальної контори Сотніковою В.С. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі нотаріальних дій за №2-2017, номер запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 9778572.
За вказаною адресою зареєстровані: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 . При цьому ОСОБА_2 у вказаній квартирі з травня 2018 року не проживає, шлюбні відносини розірвані 17.08.2019 року, при цьому у квартирі відсутні його особисті речі, він не сплачує обов`язкові платежі, що ускладнює проживання у вказній квартирі, з урахуванням того, що тагяр утримання квартири у частині сплати комунальних послуг, що визначається кількістю зареєстрованих членів сім`ї, повністю лежить на позивачу, а відповідач не бере участь в оплаті комунальних послуг.
Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 22.12.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.
Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату та час слухання справи, у судове засідання не з`явився, у встановлений судом строк не скористався правом на подання відзиву, клопотань про відкладення розгляду справа не надав, що у сукупності із заявою позивача є підставою для ухвалення заочного рішення у порядку ст.280 ЦПК України.
Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину від 04.10.2004 року, посвідченого державним нотаріусом Десятої Харківської державної нотаріальної контори спадкоємцем майна Берлізєва П.М., померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , є дочка ОСОБА_1 . Спадкове майно, на яке видається свідоцтво, складається з 1/3 частини квартири АДРЕСА_4 . Вказане підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.05.2015 року.
Відповідно до технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_2 , виданому Харківським міським бюро технічної інвентаризації, квартира за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею65, 7 кв.м. належить ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_1 складається із 3-х кімнат житловою площею 44, 3 кв.м.
У вказаній квартирі зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .
Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 17.09.2019 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано, про що 17 вересня 2019 року складено відповідний актовий запис №379 Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Харківській області.
З наданих свідком ОСОБА_8 , остання мешкає в одному під`їзді з сім`єю ОСОБА_9 , з якими знайома з 1992 року народження. З 1992 року спілкувалась з сім`єю ОСОБА_9 постійно та приходила до них у гості. Зазначила, що у травні 2018 року чоловік ОСОБА_1 та відповідач у справі пішов із дому без пояснень, зібравши свої особисті речі. Наскільки їй відомо, він зараз проживає разом з іншою жінкою. З 2018 року за адресою проживання сім`ї ОСОБА_9 , ОСОБА_2 вона не бачила, однак бачила те, що у 2018 рокці він виносив свої речі у мішках та грузив їх до своєї машини.
Відповідно до показань свідка ОСОБА_10 , що мешкає по сусідству із сім`єю ОСОБА_9 , свідок регулярну відвідує вказану сім`ю та заходить до них у гості з 1990 року. Зазначає, що за адресою мешканння ОСОБА_2 вона не бачила, однак їй достеменно відомо, що у травні 2019 року, він виносив свої речі у мішках, після чого у зазначеній квартирі вона його більше не бачила. Також їй відомо, що він живе з іншою жінкою, а у квартирі АДРЕСА_2 його речей немає.
Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення свідків, керуючись своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.
За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно з частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Стаття 71 ЖК Української РСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом.
Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Аналіз статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин такого непроживання.
Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи.
У справі № 361/6668/15-ц сформульовано висновок про те, що правила статей 71 та 107 ЖК Української РСР є різними за своєю правовою природою й кожна з них є окремою підставою для пред`явлення позову, оскільки перша з них регулює збереження житла за тимчасово відсутніми громадянами, а правило другої статті передбачає втрату членом сім`ї наймача права користування цим житловим приміщенням у разі його вибуття на постійне проживання в інше житлове приміщення. Основною умовою втрати права користування житловим приміщенням з підстав, передбачених статтею 107 ЖК Української РСР, є наявність у наймача або члена його сім`ї іншого постійного місця проживання. При цьому слід встановити таке місце проживання із зазначенням його адреси та дослідити належні та допустимі докази на підтвердження цих обставин.
Відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно з частиною другою статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
У справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, на позивача покладається обов`язок із доведення відсутності відповідача у спірному приміщенні понад строк, із яким законом пов`язана можливість збереження права користування житлом за відсутнім наймачем (користувачем), а на відповідача, відповідно, покладається обов`язок із доведення поважності причин відсутності у спірному приміщенні понад встановлений законом строк.
Оскільки при відсутності у спірному житлі понад встановлений законом строк, цей строк може бути продовжений за заявою відсутнього та з поважних причин лише у передбачених випадках, тому звернення із заявою про продовження такого строку, а також доведення наявності підстав для продовження такого строку, є правом відповідної особи, за обставинами цієї справи відповідача.
Самостійною підставою втрати право користування жилим приміщенням також може бути виїзд (переїзд) наймача до іншого постійного місця проживання (стаття 107ЖК Української РСР).
Показання свідків підтверджують, що відповідач не проживає у спірній квартирі, у тому числі і протягом останніх шести місяців перед зверненням позивача до суду.
Представником позивача доведено факт непроживання більше шести місяців ОСОБА_2 у спірній квартирі без поважних причин, а отже, наявність підстав для визнання його таким, що втратила право користування спірною квартирою. Відповідачем не доведено наявність поважних причин відсутності у спірній квартирі понад шість місяців, чи наявність обставин, які б об`єктивно свідчили про те, що сторона позивача чинила перешкоди відповідачу у користуванні квартирою.
Судом також встановлено, що визнання відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою, є пропорційним способом захисту прав позивача, так як, як враховуючи той факт, що відповідач покинув спірну квартиру у 2018 році, не вживав заходів для свого повернення та суду не надано доказів того, що якісь перешкоди щодо права користування вказаною квартирою відповідачу вчинялись, та з урахуванням того, що відповідач не скористався правом надати суду відзив чи звернутись із зустрічним способом, призведе до ефективного відновлення його порушеного права.
Вказане узгоджується із практикою Верховного Суду у справі № 645/7374/18 від 21.10.2020 року.
Згідно з частинами першою та другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 2, 5, 10-13, 19, 76-82, 258, 259, 264, 265, 280 ЦПК України, ст. 71, 72 ЖК України, суд-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житлом, та зняття з реєстрації задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 840,80 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня виготовлення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Повний текст судового рішення виготовлено 13.10.2021 року.

Суддя: