КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 359/4749/20 Головуючий у 1-й інст. - Яковлєва Л.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Заришняк Г.М., Кулікова С.В.

при секретарі Загородній С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника Державного підприємства обслуговування повітряного руху України - Корнєва Євгена Євгеновича та апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (Украерорух) про стягнення невиплаченої при звільненні суми матеріальної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

В С Т А Н О В И В :

23 червня 2020 року ОСОБА_3 звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (Украерорух), в якому просив стягнути з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на свою користь матеріальну допомогу, передбачену п. 6.25.2 колективного договору в розмірі 734 800 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 18 травня 2020 року по день ухвалення судового рішення у справі, а також судові витрати на правову допомогу в розмірі 50 000 грн та судовий збір в розмірі 840 грн 80 к.

Посилався на те, що ОСОБА_3 з 01 квітня 1993 року перебував у трудових відносинах з відповідачем і наказом Украерорух № 522/о від 18 травня 2020 року звільнений з роботи з 18 травня 2020 року за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за ст.38 КЗпП України.

При звільненні позивачу не виплачено передбачену п. 6.25.2 Колективного договору між адміністрацією Украерорух та профспілками матеріальну допомогу.

Наведені дії відповідача ОСОБА_3 вважає порушенням ст. 116 КЗпП України, а тому вважає обґрунтованими вимоги про застосування до Украерорух наслідків, передбачених ст.117 КЗпП України. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні позивачем обраховано на підставі «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року та який просить стягнути з відповідача по день ухвалення судового рішення у справі.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 липня 2021 року позов ОСОБА_1 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (Украерорух) про стягнення невиплаченої при звільненні суми матеріальної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - задоволено частково.

Зобов`язано Державне підприємство обслуговування повітряного руху України виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу при звільненні ОСОБА_3 за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію в розмірі 734 800 грн.

Стягнуто з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_3 в розмірі 50 493 грн 32 к.

Стягнуто з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті правової допомоги в розмірі 50 000 грн.

Стягнуто з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь держави Україна судові витрати по сплаті судового збору за позовну вимогу про стягнення матеріальної допомоги в розмірі 7 348 гривень 00 копійок.

Стягнуто з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору за позовну вимогу про стягнення середнього заробітку в розмірі 840 грн 80 к.

Не погоджуючись з рішенням суду представник Державного підприємства обслуговування повітряного руху України - Корнєв Євген Євгенович подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 липня 2021 року скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України відмовити.

Посилається на те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки звіту на предмет фінансової неспроможності підприємства здійснювати виплати у зв`язку з виходом на пенсію. Крім того, судом першої інстанції не було прийнято до уваги доводи представника відповідача щодо відсутності прибутку на підприємстві протягом звітного періоду. Також, у середині березня 2020 року карантин лише було запроваджено на території України, а збитки на підприємстві відповідача уже сягали 299 444 млн. грн, а станом на квітень - травень та впродовж до 15 червня 2020 року авіасполучення взагалі було майже припинено, за виключенням поодиноких гуманітарних рейсів.

Таким чином, операційна діяльність Украероруху, яка забезпечує основну частку його доходу є збитковою, а тому не може забезпечити наповненість власного капіталу. Отже, станом на І квартал 2020 року, а також станом на поточну дату власних коштів в Украерорусі не вистачає навіть для забезпечення обов`язкових платежів та функціонування Украероруху в цілому.

Крім того, судом першої інстанції не було взято до уваги практику Верховного суду України у аналогічних справах. Верховний суд зазначає про те, що нарахування і виплата одноразової грошової допомоги при звільненні за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію не входить до структури заробітної плати, не передбачена нормами КЗпП України та не відноситься до інших заохочувальних та компенсаційних виплат, що встановлені у частині 2 ст.2 ЗУ «Про оплату праці».

Також, відсутні правові підстави щодо стягнення з відповідача судових витрат у розмірі 25 000 грн, оскільки дані витрати є необґрунтованими та документально не підтвердженими.

Не погоджуючись з рішенням суду представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 липня 2021 року скасувати в частині зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку до розміру 50 493 грн 32 к., та прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь ОСОБА_1 , середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 18 травня 2020 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 включно, у розмірі 504 933 грн 12 к.

Посилається на те, що суд першої інстанції зменшуючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку не звернув уваги на те, що розмір простроченої заборгованості 734 800 грн є значною сумою коштів, що належить позивачу і якою відповідач продовжує користуватись станом на час подання апеляційної скарги. Крім того, період затримки виплати такої заборгованості станом на час подання апеляційної скарги становить 14 місяців.

При звільненні позивачу не була виплачена вихідна допомога у розмірі 20 посадових окладів, що є значною сумою для позивача. Відповідачем не надано доказів того, що позивач допускав зловживання своїм правом з метою отримання стягнення з колишнього роботодавця у повному обсязі відшкодування у розмірі середнього заробітку.

Від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому просить апеляційну скаргу Державного підприємства обслуговування повітряного руху на рішення Бориспілького міськрайонного суду Київської області від 22 липня 2020 року залишити без задоволення.

Зокрема, посилання відповідача на відсутність у підприємства прибутків та відсутність грошових коштів для виплати позивачу матеріальної допомоги та обставини, які перешкоджали веденню стабільної фінансово-господарської діяльності відповідача є необґрунтованими, оскільки відсутність коштів не звільняє роботодавця від покладених на нього чинним законодавством обов`язків, в тому числі визначених Колективним договором обов`язків щодо виплати гарантованої роботодавцем матеріальної допомоги.

Законодавець чітко надав визначення, що таке «одноразова грошова допомога» - це матеріальна виплата, яка не передбачена актами чинного законодавства або яка провадиться понад встановлені зазначеними актами нормами, тому матеріальна допомога передбачена колективним договором та роботодавець має сплатити вказані кошти працівникові, що є гарантією прав працівника.

Крім того, вказує, що під заробітною платою, що належить працівникові (або за визначенням, використаним у частині 2 статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою), необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Зазначає, що одноразова грошова допомога при звільненні є, по-перше -заробітною платою, по-друге - відноситься до належних працівникові виплат при звільненні. Нездійснення таких виплат тягне за собою відповідальність, передбачену ст. 117 КЗпП України. Вказана позиція підтверджується, зокрема, постановою ВС від 19 серпня 2019 року у справі № 212/908/17-ц.

Від сторони відповідача відзив на апеляційну скаргу позивача не надходив.

В судовому засіданні представник позивача підтримав подану ним апеляційну скаргу, а у задоволенні апеляційної скарги сторони відповідача просив відмовити.

Представник відповідача підтримав подану апеляційну скаргу сторони відповідача, а у задоволенні апеляційної скарги сторони позивача просив відмовити.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційних скарг, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції вважав, що відповідач не виплатив позивачу передбачену п. 6.25.2 Колективного договору матеріальну допомогу при звільненні ОСОБА_3 у зв`язку з виходом на пенсію ні під час звільнення, ні по день ухвалення судового рішення у справі, тому суд першої інстанції дійшов висновку, що позов в цій частині підлягає задоволенню та з Украерорух на користь спадкоємця ОСОБА_3 - ОСОБА_1 належить стягнути вказану матеріальну допомогу в розмірі 734 800 грн (3944 грн 79 к. (посадовий оклад позивача) х 20 (посадових оклади).

Також, суд дійшов висновку, що позов в частині вимог про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку слід задовольнити.

Разом з тим, суд першої інстанції вважав, що середній заробіток за час затримки розрахунку з позивачем, є таким, що нерозривно пов`язаний з особою померлого, а тому дана виплата підлягає стягненню з відповідача на користь спадкоємця ОСОБА_1 виключно за час такої затримки з 18 травня 2020 року по день смерті ОСОБА_3 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 включно.

Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 18 травня 2020 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 включно дорівнює 504 933 грн 12 к. (3944 грн. 79 к. (середньоденна заробітна плата) х 128 (робочі дні за цей період без врахування неробочих та святкових днів).

Суд першої інстанції також дійшов висновку, що з відповідача на користь ОСОБА_1 належить стягнути фактично понесені і сплачені судові витрати на правову допомогу в розмірі 50000 грн.

Апеляційний суд не в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 в період з 01 квітня 1993 року по 18 травня 2020 року перебував у трудових відносинах з Украерорух, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією трудової книжки ОСОБА_3 серії НОМЕР_1 (а.с. 25-35, том 1).

Наказом Украерорух за № 522/0 від 18 травня 2020 року ОСОБА_3 звільнено з роботи з 18 травня 2020 року за власним бажанням з посади провідного інженера міжнародного відділу Украероруху, у зв`язку з виходом на пенсію, ст. 38 КЗпП України.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 виданого 04 грудня 2020 року Бориспільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління юстиції у м. Києві (а.с. 185, том 1).

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 червня 2021 року залучено до участі у справі за позовом ОСОБА_3 правонаступника ОСОБА_3 спадкоємця ОСОБА_1 (а.с. 204-205, том 1).

Листом Украерорух від 18 травня 2020 року за № 1-23.2/6141/20 позивачу повідомлено, що у зв`язку з складним фінансовим станом підприємства та відсутністю наявних коштів, у відповідача немає можливості виплатити ОСОБА_3 матеріальну допомогу у випадку звільнення працівника за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію (п. 6.25.2 Колективного договору), а також у листі від цього ж числа за № 1-23.2/6434/20 роз`яснено позивачу право на отримання матеріальної допомоги за умови підписання між працівником і роботодавцем договору про її розстрочку (а.с. 38-39, том 1).

Розмір посадового окладу позивача становив 58 083грн 37., згідно з копією довідки №129 від 28 вересня 2020 року (а.с.136, том 1).

Згідно п.6.25.2 колективного договору, укладеного між адміністрацією ДП «Украерорух» та профспілками (в редакції від 01 лютого 2020 року, тобто чинній на час звільнення ОСОБА_3 з роботи) у випадку звільнення працівника за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію адміністрація гарантує надання матеріальної допомоги у розмірі: при стажі безперервної роботи на підприємстві повних 5 років - 6 посадових окладів з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як таку, що збільшує посадовий оклад, за відповідним наказом; за кожний повний рік роботи понад 5 років - по 2 посадових оклади з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як таку, що збільшує посадовий оклад, за відповідним наказом за кожний рік. В цілому максимальний розмір матеріальної допомоги не має перевищувати 20 посадових окладів (а.с.44-45, том 1).

ОСОБА_3 працював в ДП «Украерорух» з 01 квітня 1993 року по 18 травня 2020 року, тобто, його безперервний стаж роботи в ДП «Украерорух» становить понад 27 років.

ОСОБА_3 звільнений з роботи за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, внаслідок чого, у ДП «Украерорух» на підставі п.6.25.2 колективного договору виник обов`язок, а не право виплатити на користь позивача матеріальну допомогу в день звільнення.

Із звіту про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за І квартал 2020 року вбачається, що сукупний дохід ДП «Украерорух» склав 299 444 грн. В той же час за аналогічний період попереднього року сукупний дохід становив 365 401 грн(а.с.87-88, том 1).

При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що при звільненні позивача йому виплачено матеріальну допомогу, передбачену п. 6.25.2 Колективного договору. Доказів протилежного суду сторонами не надано та не спростовано відповідачем при розгляді справи судом.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ст.14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії,політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

У Рішенні Конституційного Суду України від 12 квітня 2012 року N 9-рп/2012 зазначено, що рівність та недопустимість дискримінації особи є не тільки конституційними принципами національної правової системи України, а й фундаментальними цінностями світового співтовариства, на чому наголошено у міжнародних правових актах з питань захисту прав і свобод людини і громадянина, зокрема у Міжнародному пакті про громадянські і політичні права 1966 року (статтях 14, 26), Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (статті 14), Протоколі № 12 до цієї Конвенції (статті 1), ратифікованих Україною, та у Загальній декларації прав людини 1948 року (статтях 1, 2, 7); гарантована Конституцією України рівність усіх людей в їх правах і свободах означає необхідність забезпечення їм рівних правових можливостей як матеріального, так і процесуального характеру для реалізації однакових за змістом та обсягом прав і свобод (абзаци четвертий, п`ятий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини).

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 4 вересня 2019 року №6-р(ІІ)/2019 зазначає, що не може бути дискримінації у реалізації трудових прав. Порушення їх рівності у трудових правах та гарантіях є недопустимим, а будь-яке обмеження повинне мати об`єктивне та розумне обґрунтування і здійснюватись з урахуванням та дотриманням приписів Конституції України та міжнародних правових актів.

Отже, на думку апеляційного суду дії відповідача щодо не виплати ОСОБА_3 матеріальної допомоги є дискримінаційними щодо нього, оскільки згідно колективного договору він мав право на отримання такої матеріальної допомоги.

Як неодноразово повторював ЄСПЛ у своїх рішеннях, поняття «власність», що міститься в ч.1 ст.1 Першого протоколу, має автономне значення, що не обмежується власністю на фізичні речі та не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права», а тому - як «власність» для цілей указаного положення.

Визначальними критеріями для оцінки майна є економічна цінність, тобто грошова його оцінка, виходячи з об`єктивних чинників, а також ознака реальності майна - майно має бути наявним. ЄКПЛ не захищає майбутні права. Суд зазначає, що ст. 1 Першого протоколу не гарантує права на набуття майна (рішення від 23 листопада 1983 року у справі VanderMussele V. Belgium, заява № 8919/80). Заявник може заявляти про порушення ст. 1 Першого протоколу тільки тією мірою, якою оскаржувані рішення стосуються його або його «майна» в сенсі цього положення, тобто майно має вже існувати. Хоча «майном» може бути не лише «існуюче майно», а й вимоги, щодо яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «легітимні сподівання» на реалізацію майнового права (рішення у справі Kopecky v. Slovakia від 23 вересня 2004 pоку, заява № 44912/98).

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 правонаступника ОСОБА_3 матеріальної допомоги в розмірі 734 800 грн.

Доводи апеляційної скарги сторони відповідача про те, що нарахування та виплата одноразової грошової допомоги при звільненні у зв`язку із виходом на пенсію не входить до складу заробітної плати та не передбачена нормами КЗпП України, що підтверджується висновком Верховного суду у постанові від 21 січня 2020 року у справі №520/7043/17, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки виплата вихідної допомоги передбачена п.6.25.2 колективного договору. Посилання скаржника на постанови Верховного Суду, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки вони не релевантні з правовідносинами, які встановлені у справі, що розглядається.

Відповідно до ст.10, ч.1 та ч.3 ст.13 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. Зміст колективного договору визначається сторонами в межах їх компетенції. Колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про колективні договори і угоди» умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали.

Відповідно до ст. 44 КЗпП України вихідна допомога виплачується працівникові при припиненні трудового договору з певних підстав. Однак підприємства, установи, організації в межах своїх повноважень і за рахунок власних коштів можуть встановлювати додаткові порівняно із законодавством трудові і соціально-побутові пільги для працівників (частина перша статті 9-1 КЗпП України). Іншими словами, оскільки законодавство встановлює мінімальні гарантії щодо виплати вихідної допомоги, то більший, ніж визначений у КЗпП України, її розмір може бути встановлений, зокрема, у трудовому договорі.

Згідно ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення.

Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Постановою КМУ від 11 березня 2020 року №211 оголошено карантин та інші заходи збереження здоров`я людей в умовах епідеміологічної ситуації.

Із змісту протоколу №2 від 18 березня 2020 року (а.с.75-77, том 1) вбачається, що робочою групою з оперативного реагування на кризові ситуації фінансово-економічного характеру ДП «Украерорух» прийнято рішення, що з огляду на невизначеність тривалості карантинних заходів в Україні та світі, періоду відновлення польотів в повітряному просторі України та фінансової дисципліни авіакомпаній щодо оплати поточних рахунків за АНО, яка несе ризики щодо подальшої фінансової стабільності підприємства, відповідно до пункту 14.1 Колективного договору задекларувати вимушену необхідність здійснювати лише обов`язкові виплати, які не пов`язані з перевищенням законодавчо-правових норм (заробітна плата працівників та обов`язкові податки та збори), до 31 травня 2020 включно.

Згідно пункту 14.1 колективного договору усі виплати, пов`язані з перевищенням законодавчо-правових норм, здійснюються за рахунок власних коштів підприємства (за їх наявності) у послідовності пріоритетів, визначених додатком №26 до цього договору.

18 травня 2020 року, тобто в день звільнення ОСОБА_3 з роботи, адміністративний директор ДП «Украерорух» ОСОБА_4 надіслав ОСОБА_3 лист №1-23-1./6141/20, в якому позивачу повідомлено про неможливість виплати матеріальної допомоги(а.с.38, том 1).

Адміністрацією ДП «Украерорух» разом з профспілковими організаціями спільно напрацьовані зміни до колективного договору (зареєстровані 28 травня 2020 року в Управлінні соціального захисту населення Бориспільської міської ради). До п.6.25.2 колективного договору були внесені зміни (а.с.71, том1), відповідно до яких для працівників, які досягли пенсійного віку і звільняються з підприємства у зв`язку з виходом на пенсію у 2020 році до 15 червня 2020 року, та таких, хто вже звільнився з підприємства у зв`язку з виходом на пенсію у 2020 році, та при звільненні не отримали матеріальну допомогу, адміністрація гарантує надання матеріальної допомоги у відповідних розмірах, однак виплата матеріальної допомоги буде здійснюватись на основі договору між працівником та адміністрацією, типова форма якого повинна бути погоджена з профспілковою організацією. Відповідно до такого договору виплата матеріальної допомоги буде надаватись за схемою: 1 посадовий оклад з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як такої, що збільшує посадовий оклад, протягом 10 банківських днів з дати початку дії договору, залишок суми матеріальної допомоги по узгодженому графіку (орієнтовно 1 оклад з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як такої, що збільшує посадовий оклад, раз на 2 місяці, починаючи з 12 місяця з дати підписання договору). При цьому договір на виплату матеріальної допомоги може бути підписаний до 1 липня 2020 року за умови відсутності судового спору між працівником та підприємством з цього питання. Однак робоча група з оперативного реагування на кризові ситуації фінансово-економічного характеру ДП «Украерорух» не уповноважена приймати рішення, що фактично змінюють зміст колективного договору та прямо суперечать передбаченим в ньому гарантіям.

Висновком Торгово-промислової палати України про істотну зміну обставин від 29 липня 2020 року №2051/1.2 підтверджено (а.с. 83-117, том 2):

Настання істотної зміни обставин, які унеможливлюють виконання умов колективного договору між адміністрацією Державного підприємства обслуговування повітряного руху України та профспілками, зареєстрованого управлінням соціального захисту населення Бориспільської міської ради 11 лютого 2015 року у період настання карантинних обмежень (з 16 березня 2020 року) та протягом 6 місяців після їх завершення.

У зв`язку із внесеними змінами та доповненнями до КД від 19 травня 2020 року, зареєстровані 28 травня 2020 року, щодо яких сторонами було досягнуто згоди, та у зв`язку з настанням істотної зміни обставин з 16 березня 2020 року, адміністрація Украероруху зі свого боку має виконувати свої зобов`язання щодо умов та порядку виплат, що перевищують законодавчо визначені гарантії, працівникам підприємства, у відповідності до зазначених змін та доповнень до КД, з моменту настання істотної зміни обставин.

Відповідно до ч. 1 ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Враховуючи висновок Торгово-промислової палати України від 29 липня 2020 року, в якому визначено, що зміни, які були внесені до КД щодо виплат при звільненні у зв`язку з виходом на пенсію, діють на правовідносини які виникли з 16 березня 2020 року, апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що рішення робочої групи з оперативного реагування на кризові ситуації фінансово-економічного характеру ДП «Украерорух» від 18 березня 2020 року та зміни до колективного договору не поширюються на спірні правовідносини.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач з 16 березня 2020 року застосовує положення колективного договору зі змінами та доповненнями від 19 травня 2020 року, як визначено у висновку Торгово-промислової палати України про істотну зміну обставин від 29 липня 2020 року. Відповідач не зміг розрахуватись з позивачем у строки визначені ст. 116 КЗпП України, внаслідок настання істотних змін обставин, що дає підстави встановити факт відсутності вини в діях відповідача та не застосовувати до нього визначені у ст. 117 КЗпП України стягнення у зв`язку з порушенням зобов`язання.

Таким чином, апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки в діях відповідача відсутня вина та відповідач відповідно до положень колективного договору зі змінами та доповненнями від 19 травня 2020 року проводить вказані виплати у строки та порядку визначеному колективним договором, тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду ухвалено судом першої інстанції за неповно з`ясованих обставин, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не в повному обсязі відповідають обставинам справи.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду належить скасувати в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні вимоги до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 504 933 грн 12 к. - відмовити.

Вирішуючи питання про наявність підстав для стягнення витрат на правову допомогу та обґрунтованості таких витрат, колегія суддів враховує наступне.

У п.п. 113-117 рішення ЄСПЛ у справі «Бєлоусов проти України» від 07 листопада 2013 року, ЄСПЛ дійшов висновку про те, що навіть у разі не сплати заявником адвокатського гонорару на час розгляду справи, витрати за цим гонораром є «фактично понесеними», оскільки заявник має сплатити такий гонорар згідно із договірними зобов`язаннями.

Згідно з положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як вбачається з матеріалів справи, 12 червня 2020 року укладено між ОСОБА_3 та адвокатським об`єднанням «КПД Консалтинг» договір про надання правової допомоги від 12 червня 2020 року (а.с. 10-15, том 1).

У додатковій угоді №1 до договору про надання правової допомоги від 12 червня 2020 року сторонами узгоджено перелік і вартість послуг, що надаються адвокатом клієнту (а.с. 18-19, том 1).

Згідно заявки на надання послуг № 1 до вказаного договору, де більш деталізовано перелік, строки і вартість наданих послуг до договору про надання правової допомоги від 12 червня 2020 року зазначено у п.3.1-3.3., що комплексне представництво в суді першої інстанції становить 25 000 грн, а комплексне представництво в суді апеляційної інстанції становить 25 000 грн, які клієнт зобов`язується сплатити протягом двох днів після підписання цієї заяви (а.с. 18-19, том 1).

Згідно виписки за період 16-17 червня 2020 року до рахунку за № НОМЕР_3 про оплату правової допомоги в розмірі 50 000 грн (а.с. 20, том 1).

Отже, враховуючи умови договору між ОСОБА_3 , правонаступником, якого є ОСОБА_1 та адвокатським об`єднанням «КПД Консалтинг» комплексне представництво в суді першої інстанції становить 25 000 грн, отже апеляційний суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000 грн за розгляд справи у суді апеляційної інстанції є передчасними.

Таким чином, рішення суду в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу належить змінити, зменшивши розмір стягнутих витрат на професійну правничу допомогу з 50 000 грн до 25 000 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника Державного підприємства обслуговування повітряного руху України - Корнєва Євгена Євгеновича -задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 липня 2021 року - скасувати в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 50 493 грн 32 к. та ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні -відмовити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 липня 2021 року в частині стягнення правової допомоги змінити, зменшивши розмір стягнутих витрат на правову допомогу з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь ОСОБА_1 з 50 000 грн до 25 000 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 жовтня 2021 року.

Головуючий

Судді