Справа № 344/113/20
Провадження № 22-ц/4808/1347/21
Головуючий у 1 інстанції Шамотайло О. В.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Василишин Л.В., Горейко М.Д.,

секретаря Пацаган В.В.,

з участю: представника апелянта адвоката Тугая І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за телекомунікаційні послуги, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Шамотайлом О.В. 30 листопада 2020 року у м. Івано-Франківськ Івано-Франківської області,

в с т а н о в и в :

У грудні 2019 року приватним акціонерним товариством «ВФ Україна» поданий позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані телекомунікаційні послуги, обґрунтований тим, що на укладення Договору про надання послуг рухомого (мобільного) телефонного зв`язку № 3753547/1.11294418 від 15.08.2007, на підставі якого відповідачу з метою нарахування тривалості і тарифікації розмов та здійснення розрахунків за послуги зв`язку було присвоєно особовий рахунок № НОМЕР_1 з номером телефону № НОМЕР_2 , дія якого припинена 29.07.2015; Договору про надання послуг рухомого (мобільного) телефонного зв`язку №3941613/1.11294418 від 23.11.2007, на підставі якого відповідачу з метою нарахування тривалості і тарифікації розмов та здійснення розрахунків за послуги зв`язку було присвоєно особовий рахунок № НОМЕР_1 з номером телефону № НОМЕР_3 , дія якого припинена 29.07.2015 та Договору про надання послуг про надання послуги високошвидкісного безпроводового доступу до мережі Інтернет з використанням технології CDMA-2000 1xEV-DO 450 мГц (послуга безпроводового доступу до мережі Інтернет) №5778136/1.11294418 від 23.04.2012, на підставі якого відповідачу було присвоєно особовий рахунок № НОМЕР_1 з номером телефону № НОМЕР_4 , дія якого припинена 29.09.2015.

Відповідно до змісту умов договорів та умов користування мережами мобільного зв`язку, що є невід`ємною частиною зазначених вище договорів, та згоду з якими підтверджено підписом ОСОБА_1 , остання взяла на себе обов`язок своєчасно сплачувати рахунки за надані послуги, плату за утримання номера в мережі, вносити відповідні платежі за послуги, отримані за договорами. При цьому ПАТ «ВФ Україна» здійснила фактичні дії щодо виконання договору в частині підключення послуг, які відповідач не оплатив.

На підставі вказаного та відповідно до умов договору ОСОБА_1 була відключена від мереж зв`язку ПАТ "ВФ Україна".

Відповідачу було присвоєно особовий рахунок НОМЕР_5 у зв`язку з переходом ПрАТ «ВФ Україна» на нову білінгову систему (автоматизовану систему розрахунків за послуги), а позивач звернувся до нього із відповідною претензією.

З підстав прострочення зобов`язання за договором позивач просив стягнути з відповідачки ОСОБА_1 заборгованість за телекомунікаційні послуги в сумі 15977,81 грн (а.с.1-4).

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 листопада 2020 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» заборгованість з надання послуг в розмірі 15977,81 грн та судовий збір в розмірі 1921,00 грн (а.с.93-97).

Не погодившись з таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, вважає, що рішення суду є незаконним, прийнятим з порушенням норм процесуального права.

Зазначає, що вона не була належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду справи, тому не могла скористатися наданими їй процесуальними правами, передбаченими цивільно-процесуальним кодексом України. Оскаржуване судове рішення їй не було вручене.

Вказує, що завжди справно виконувала свої зобов`язання, в тому числі і стосовно сплати за надані позивачем телекомунікаційні послуги. Доказів виконання своїх зобов`язань перед позивачем надати не має можливості, оскільки сума боргу виникла ще до 2015 року і квитанцій про поповнення телефону, враховуючи сплив значного строку, вона не зберігала. А долучені позивачем докази наявності боргу вважає неналежними і недопустимими. Звіти про баланс та звіти білінгової системи не містять жодних реквізитів документу, на них відсутні підписи посадових осіб юридичної особи, яка їх складала, та відсутня печатка цієї установи. Водночас, допущені судом процесуальні порушення призвели до того, що вона не могла в суді першої інстанції скористатися своїм правом на подання заяви про застосування до спірних правовідносин строків позовної давності.

Ще одним порушенням процесуального законодавства, на думку апелянта, стало те, що суд, не маючи доказів належного повідомленя відповідача про судовий розгляд справи, не виніс заочне рішення по справі.

Зазначає, що зі спливом строків позовної давності до основної вимоги позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставне майно, тощо).

Враховуючи наведене, вважає, що суду апеляційнї інстанції слід застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності і у зв`язку з цим відмовити в позові.

За наведених обставин просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в понвому обсязі (а.с.121-123).

Відзив на апеляційну скаргу позивачем не подано, що, відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

У судове засідання не з`явився представник ПрАТ «ВФ Україна», про день та час розгляду справи юридична особа повідомлена належним чином шляхом направлення рекомендованої кореспонденції.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому колегія суддів розглянула справу за відсутності представника позивача.

Вислухавши пояснення представника апелянта адвоката Тугая І.М., доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає її обґрунтованою, виходячи з таких підстав.

Судом встановлено, що між ПрАТ «МТС Україна», найменування якого змінено на ПрАТ «ВФ Україна», та ОСОБА_1 укладено такі договори:

Договір про надання послуг рухомого (мобільного) телефонного зв`язку № 3753547/1.11294418 від 15.08.2007, на підставі якого відповідачу з метою нарахування тривалості і тарифікації розмов та здійснення розрахунків за послуги зв`язку було присвоєно особовий рахунок № НОМЕР_1 з номером телефону № НОМЕР_2 , дія якого припинена 29.07.2015 (а.с. 5);

Договір про надання послуг рухомого (мобільного) телефонного зв`язку №3941613/1.11294418 від 23.11.2007, на підставі якого відповідачу з метою нарахування тривалості і тарифікації розмов та здійснення розрахунків за послуги зв`язку було присвоєно особовий рахунок № НОМЕР_1 з номером телефону № НОМЕР_3 , дія якого припинена 29.07.2015 (а.с. 6);

Договір про надання послуг про надання послуги високошвидкісного безпроводового доступу до мережі Інтернет з використанням технології CDMA-2000 1xEV-DO 450 мГц (послуга безпроводового доступу до мережі Інтернет) №5778136/1.11294418 від 23.04.2012, на підставі якого відповідачу було присвоєно особовий рахунок № НОМЕР_1 з номером телефону № НОМЕР_4 , дія якого припинена 29.09.2015 (а.с. 7-8).

Згідно умов договору № 3753547/1.11294418 від 15.08.2007 та №3941613/1.11294418 від 23.11.2007, позивачем обрано тарифний пакет GSM «МТС Безлімітний Легкий» та замовлено наступні послуги: SMS; переадресування дзвінка; «Вам дзвонили!»; «Є зв`язок»; додатковий пакет мережі; переадресація встановлена оператором.

За змістом пункту 2.4.3 договорів про надання послуг рухомого (мобільного) телефонного зв`язку№ 3753547/1.11294418 від 15.08.2007 та №3941613/1.11294418 від 23.11.2007, а також змісту пункту 4.7 Договору про надання послуг про надання послуги високошвидкісного безпроводового доступу до мережі Інтернет з використанням технології CDMA-2000 1xEV-DO 450 мГц (послуга безпроводового доступу до мережі Інтернет) №5778136/1.11294418 від 23.04.2012, сторонами встановлено та погоджено обов`язок абонента своєчасно сплачувати рахунки за надані послуги.

Згідно умов договору від 23.04.2012, позивачем обрано тарифний пакет CDMA «3G Коннект 25», однак без зазначення, які послуги замовлено.

Відповідачу було присвоєно особовий рахунок НОМЕР_5 у зв`язку з переходом ПрАТ «ВФ Україна» на нову білінгову систему (автоматизовану систему розрахунків за послуги).

У зв`язку із невиконанням відповідачкою умов договору, ОСОБА_1 була відключена від мереж зв`язку ПАТ "ВФ Україна".

У відповідності до звіту за період з 31.07.2014 по 28.02.2015 року судом встановлено, що ОСОБА_1 нараховано заборгованість у розмірі 9301,29 грн (а.с.11,12).

За змістом умов договорів та умов користування мережами мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна», що є невід`ємною частиною зазначених договорів, та згоду з якими підтверджено підписом ОСОБА_1 , остання взяла на себе обов`язок своєчасно сплачувати рахунки за надані послуги та плату за утримання номера, вносити відповідні платежі за послуги, отримані за договорами. ПрАТ «ВФ Україна» здійснила фактичні дії щодо виконання договорів в повному обсязі.

Згідно довідкової інформації, яка долучена до матеріалів справи про надані послуги абонента ОСОБА_1 (номер телефону № НОМЕР_2 ), мали місце вхідні текстові повідомлення у роумінгу.

На адресу ОСОБА_1 25 вересня 2016 року за № С03/09 ПрАТ «ВФ Україна» була надіслана претензія з проханням терміново сплатити суму заборгованості станом на 25 вересня 2016 року в загальному розмірі 9301,29 грн. Проте, відповідач залишив її без відповіді та без задоволення (а.с. 13).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 вересня 2018 у справі № 344/10620/18 заявнику ПрАТ «ВФ Україна» відмовлено у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «ВФ Україна» заборгованості за надання телекомунікаційних послуг на підставі ч.9 ст. 165 ЦПК України (а.с.14).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з положень ст.ст. 525, 526, 530, 610, 612, 625, 901, 903 ЦК України, Правил про надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2015 №295, встановивши, що отримання позивачем послуг міжнародного роумінгу в період з 21.01.2015р. по 26.01.2015р. та 19.02.2015р. свідчить про те, що така послуга була замовлена абонентом, використана ним, однак не оплачена, договір є обов`язковим для виконання сторонами, грошове зобов`язання було прострочене позивачкою, дійшов висновку про доведеність позивачем викладених в позові обставин належними, достовірними та допустимими доказами, які є достатніми для задоволення позову.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується із висновком суду з огляду на таке.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу.

Згідно із ст. 903 Цивільного кодексу України замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Приписами статей 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначені загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та сформовані загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абзацу другого частини третьої статті 6 та статті 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 626, 629 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

На підставі ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно приписів ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, відтак визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, незалежно від підстав їх виникнення (наведену правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц).

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

У статтях 1, 32, 37 Закону України «Про телекомунікації» визначено, що абонент - це споживач телекомунікаційних послуг, який отримує телекомунікаційні послуги на умовах договору, котрий передбачає підключення кінцевого обладнання, що перебуває в його власності або користуванні, до телекомунікаційної мережі. Оператор телекомунікацій - це суб`єкт господарювання, який має право на здійснення діяльності у сфері телекомунікацій із правом на технічне обслуговування та експлуатацію телекомунікаційних мереж.

Споживачі під час замовлення та/або отримання телекомунікаційних послуг мають право, зокрема, на вільний доступ до телекомунікаційних послуг; вибір оператора, провайдера телекомунікацій; вибір виду та кількості телекомунікаційних послуг; своєчасне та якісне одержання телекомунікаційних послуг; користування персональним номером та отримання послуг національного роумінгу; інші права, визначені законодавством України та договором про надання телекомунікаційних послуг.

Правовими основами діяльності операторів, провайдерів телекомунікацій є, зокрема, пріоритет інтересів споживачів телекомунікаційних послуг, що кореспондує загальному змісту законодавства про захист прав споживачів.

У пункті 3 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 295 від 11 квітня 2012 року (далі - Правила), наведено ряд визначень, відповідно до яких: послуги рухомого (мобільного) зв`язку - це послуги, які надаються оператором рухомого (мобільного) зв`язку і під час отримання яких кінцеве обладнання абонента може вільно переміщатися в межах телекомунікаційної мережі такого оператора або його роумінг-партнера із збереженням абонентського номера або мережевого ідентифікатора споживача.

Договором про надання послуг вважається правочин, укладений між споживачем і оператором, провайдером, за яким оператор, провайдер зобов`язується на замовлення споживача надавати послуги, а споживач - їх оплачувати (якщо інше не передбачено договором).

Роумінгом у розумінні Правил є послуга, яка забезпечує можливість абонентові одного оператора рухомого (мобільного) зв`язку отримувати послуги в мережі іншого оператора із збереженням початкової реєстрації абонента в телекомунікаційній мережі свого оператора, а роумінг-партнери - оператори, що уклали договір про роумінг.

Правила надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2015 року №295 (у редакції, чинній на час активації послуги міжнародного роумінгу), визначають порядок надання та отримання телекомунікаційних послуг, регулюють відносини між операторами, провайдерами телекомунікацій і споживачами телекомунікаційних послуг.

Згідно п.п.5, 11, 14 ч. 35, п. 6 ч. 36 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2015 року №295, споживачі під час замовлення та/або отримання послуг мають право на вибір виду та кількості послуг, відмову від послуг у порядку, встановленому договором, відмову від оплати послуги, яку вони не замовляли. Споживачі зобов`язані виконувати умови договору, в тому числі своєчасно оплачувати отримані послуги.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 посилається на те, що судом першої інстанції постановлено рішення з порушенням норм процесуального права, а саме без належного повідомлення учасника справи, зокрема відповідача про розгляд справи.

Колегія суддів погоджується з такими доводами апеляційної скарги та приходить до висновку про наявність правових підстав для скасування рішення суду, з огляду на таке.

Згідно з положеннями частин першої, другої статті 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Повідомлення учасників справи про місце, дату і час судового засідання проводиться судом, відповідно до вимог ст. 128-131 ЦПК України.

За приписами статті 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії.

Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка повідомлення - завчасно.

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Таким чином, про належне повідомлення учасника справи про час і місце розгляду справи у даному випадку може свідчити лише розписка.

З матеріалів справи встановлено, що ухвалою Івано-Франківського міського суду від 09.01.2020 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду (а.с. 24).

Матеріали справи не містять доказів отримання ОСОБА_1 копії ухвали про відкриття провадження у справі. Згідно зворотного поштового повідомлення, поштове відправлення, в якому відповідачу направлялася копія ухвали про відкриття провадження, повернулося на адресу суду без вручення з відміткою поштового відділення "За закінченням терміну зберігання" (а.с. 38). Аналогічно на адресу суду повертались без вручення відповідачу судові повістки (а.с.46,49,59,71).

З наведеного слідує, що матеріали справи не містять доказів повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи.

Наведені вище обставини свідчать про порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо належного повідомлення учасника справи ОСОБА_1 про розгляд справи.

За приписами п. 3 ч. 2 ст. 376 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для скасування рішення суду з ухваленням нового судового рішення.

Вирішуючи спір, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до змісту умов договорів та умов користування мережами мобільного зв`язку, що є невід`ємною частиною зазначених вище договорів, та згоду з якими підтверджено підписом ОСОБА_1 , остання взяла на себе обов`язок своєчасно сплачувати рахунки за надані послуги, плату за утримання номера в мережі, вносити відповідні платежі за послуги, отримані за договорами.

Згідно довідкової інформації про надані послуги абонента ОСОБА_1 , номер телефону № НОМЕР_2 і № НОМЕР_6 , мали місце вхідні текстові повідомлення у роумінгу,Ж користування інтернетом та РОР-дзвінки всередині мережі (а.с.81, 83, 88).

Пунктом 2.3.1 договорів від 15.08.2007 року, від 23.11.2007 року та від 23.04.2012 року передбачено, що абонент має право користуватися послугами, що надаються за цим договором в межах районів України, зазначених на карті зон дії мереж мобільного зв`язку оператора, а у разі замовлення абонентом послуг міжнародного роумінгу користуватись цією послугою у країнах, з операторами яких оператором укладено договори роумінгу (дійсні зони покриття мобільним зв`язком Оператора та роумінгу зазначені в довідкових матеріалах оператора з картами, в тому числі на веб-сайті www.mts.com.ua).

Згідно п.2.4.2 укладених договорів фактичне використання абонентом тієї чи іншої послуги означає, що така послуга була замовлена абонентом.

Відповідно до п. 3.2. договорів нарахування за надані послуги в мережах іноземних операторів під час використання послуги міжнародного роумінгу здійснюється згідно з тарифами іноземних операторів та з урахуванням послуг оператора із збереженням міжнародного роумінгу. У випадку користування послугою міжнародного роумінгу оператор залишає за собою право включати до поточного розрахункового періоду послуги, отримані у попередні розрахункові періоди.

Відповідно до пунктів 27, 39 Правил оператори, провайдери зобов`язані повідомляти абонентові під час першої реєстрації його кінцевого обладнання в мережі роумінг-партнера для отримання міжнародного роумінгу про суму коштів на особовому рахунку абонента (за наявності технічної можливості), вартість послуг телефонного зв`язку з абонентами країни перебування та України, з передачі текстових повідомлень, доступу до Інтернету, а також додатково повідомляти абонентові, з яким укладений договір у письмовій формі, про технічну неможливість припинення надання послуг у разі відсутності коштів на його особовому рахунку.

Зі змісту договорів, укладених між сторонами, вбачається, що право користуватися передбаченими договором послугами за межами України виникає лише у випадку замовлення послуг міжнародного роумінгу.

Наведене узгоджується із позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, висловленою у постанові від 13 березня 2019 року, за результатом розгляду справи № 607/7810/17.

Відповідно до пункту 2.3 Основних вимог до договору про надання телекомунікаційних послуг, затверджених рішенням Національної комісії з питань регулювання зв`язку України від 26.03.2009 № 1420, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12.05.2009 за № 422/16438, в редакції чинній на момент укладення договорів, забороняється включати до договору положення, що передбачають отримання та/або сплату споживачем послуг, які не є предметом договору або які він не замовляв.

Право користуватися передбаченими договором послугами за межами України виникає лише у випадку замовлення послуг міжнародного роумінгу.

Під час здійснення розрахунків оператор, провайдер не має права стягувати плату за послугу, яку споживач не замовляв (підпункт 4 пункту 64 Правил).

При укладенні сторонами договорів № 3753547/1.11294418 від 15.08.2007, №3941613/1.11294418 від 23.11.2007, №5778136/1.11294418 від 23.04.2012 відповідачкою послуга «міжнародний роумінг» хоча і не замовлялася, що підтверджується відсутністю у договорах відповідної відмітки навпроти такої послуги у розділі переліку послуг, які бажає замовити абонент, однак відповідач не спростовує обставини користування такою послугою, визнаючи їх.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позову, враховуючи строки позовної давності.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з позовом позивач просив стягнути заборгованість за період з 01.01.2015р. по 31.01.2015р. та з 01.02.2015р. по 28.02.2015р., дія контрактів за номерами телефонів була припинена № 44 і № 33, №55, дія контрактів за якими припинена відповідно 29.07.2015р., 29.07.2015 р. та 29.09.2015 року у зв`язку із наявністю заборгованості по оплаті послуг.

Тобто позивачу було відомо, зокрема 29.07.2015 року та 29.09.2015 року про порушення його права і, відповідно, з 30.07.2015 року та 30.09.2015 року розпочався перебіг строку позовної давності.

За приписами ч. 1 ст. 256, ч. 1 ст. 257, ч. 1 ст. 261 ЦК України, особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу протягом трьох років від дня, коли вона довідалася або могла довідатись про порушення свого права.

З матеріалів справи вбачається, що з позовом до суду позивач звернувся 30 грудня 2019 року, тобто з пропуском позовної давності про стягнення заборгованості за надані телекомунікаційні послуги за період з 01.01.2015 по 31.01.2015 та з 01.02.2015 по 28.02.2015.

Відповідно до ч. 4, ч. 5 ст. 257 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як вже вказувалося вище, матеріалами справи підтверджується, що відповідач не повідомлений судом першої інстанції про розгляд даної справи, у зв`язку з чим був позбавлений можливості подати відзив на позовну заяву, в якому навести свої заперечення проти позовних вимог, а також докази на підтвердження своїх заперечень.

Тобто, до ухвалення у справі рішення відповідач був позбавлений можливості звернутися до суду із заявою про застосування строку позовної давності.

Колегія суддів вважає, що заява відповідача про застосування строків позовної давності підлягає розгляду судом апеляційної інстанції, з огляду на таке.

В постанові від 24.10.2018 у справі №317/3698/15-ц Верховний Суд висловив наступну позицію щодо можливості подачі заяви про застосування строків позовної давності на стадії апеляційного розгляду справи.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 17 квітня 2018 року у справі №200/11343/14-ц.

З огляду на наведені обставини та положення закону, колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що позовні вимоги про стягнення заборгованості з оплати за надані послуги мобільного зв`язку за період з 01.01.2015р. по 31.01.2015р., з 01.02.2015р. по 28.02.2015р. не підлягають задоволенню у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позовної вимоги про стягнення заборгованості з оплати послуг мобільного зв`язку в межах строку позовної давності.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги про стягнення заборгованості за послуги мобільного зв`язку, то відсутні підстави для задоволення вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, як похідних.

За таких обставин, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 листопада 2020 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за телекомунікаційні послуги відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.О. Максюта

Судді: Л.В. Василишин

М.Д. Горейко

Повний текст постанови складено 07 жовтня 2021 року.