СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/1093/21

пр. № 2/759/2981/21

21 вересня 2021 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді П`ятничук І.В.,

при секретарі Марус А.О.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за основним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області про визначення місця проживання дітей, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області про визначення місця проживання дітей, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 19.01.2021 року звернулась до суду з позовом ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області про визначення місця проживання дітей, яким просить суд визначити місце проживання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір`ю - ОСОБА_1 .

Свої вимоги мотивує тим, що з 24.09.2011 року між нею та ОСОБА_3 . Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського управління юстиції у м. Києві був зареєстрований шлюб. Від даного шлюбу мають спільних дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після припинення шлюбних відносин з січня 2020 року діти почали проживати разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначила, що неодноразово зверталась до поліції щодо вчинення відповідачем морального насилля до дітей, однак це не призвело до жодних позитивних результатів. Крім того, вважає, що визначення місця проживання дітей разом з нею відповідатиме її інтересам, оскільки позивачка має можливість забезпечити їй належні умови проживання, повного мірою займатися вихованням дітей.

04.03.2021 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області про визначення місця проживання дітей.

Свої вимоги мотивує тим, що з 24.09.2011 року між ним та ОСОБА_1 був зареєстрований шлюб. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19.03.2020 року шлюб між ним та ОСОБА_1 було розірвано. Зазначив, що від вказаного шлюбу вони мають спільних дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після припинення шлюбних стосунків вони почали проживати окремо, а діти залишились проживати разом з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначив, що щомісячно сплачував на утримання спільних дітей грошові кошти. Однак ОСОБА_1 з серпня 2020 року обмежила його спілкування з дітьми, обґрунтовуючи це незрозумілими звинуваченнями у психологічному насиллі з його боку. Зазначив, що оскільки він не може з ОСОБА_1 вирішити майнові питання, то остання почала налаштовувати дітей проти нього. Зазначив, що для дітей найбільш сприятливим середовищем проживання буде саме з ним, оскільки з боку матері чиняться перешкоди у спілкуванні з батьком, і чиниться тиск на них з погрозами бути покореними за те, що бажають спілкуватись із рідним батьком та бабусею.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник підтримали основний позов та просили його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Заперечували проти задоволенні зустрічного позову, посилаючись на його необґрунтованість.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та його представник просили задовольнити зустрічний позов посилаючись на обставини викладені в позові. Заперечували проти задоволення основного позову посилаючись на його необґрунтованість.

Представник Служби у справах дітей та сім`ї Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області в судове засіданні не з`явився, подав до суду висновок про визнання місця проживання малолітніх ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яким вважає за доцільне визначення місця проживання дітей разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Суд, вислухавши сторони, допитавши в якості свідка ОСОБА_7 , дослідивши матеріали справи, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, сторони 24.09.2011 року зареєстрували шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1361 (а.с. 10).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19.03.2020 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано (а.с. 13).

В період спільного проживання у сторін народились діти: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 11, 12).

Відповідно до ч. 1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Нормами ч 1, ч. 2 ст. 161 цього Кодексу передбачено, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї разом з батьком або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (ст. ст. 11, 15 Закону України "Про охорону дитинства").

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив, що знає ОСОБА_3 з 2015 року, оскільки працювали рразом, вказував, що з 2017 року відносини ОСОБА_1 та ОСОБА_3 погіршились, в подальшому шлюб було розірвано, діти живуть з матір`ю, батько постійно цікавиться життям дітей.

Відповідно до наданого суду висновку затвердженого рішенням виконавчого комітету Білогородської сільської ради від 25.05.2021 року № 53/6 про визнання місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 служба вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір`ю - ОСОБА_1 (а.с. 148-149).

За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Відповідно до ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі "М.С. проти України" наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України" ЄСПЛ зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Матеріалами справи засвідчується, що позивач ОСОБА_1 забезпечена житлом, нею створені усі умови, що необхідні для проживання та повноцінного розвитку дітей.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення первісного позову та визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір`ю - ОСОБА_1 .

Задоволення первісного позову виключає задоволення вимоги зустрічного.

Також відповідно до ст.141 ЦПК України суд вважає доцільним стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 908 грн. 00 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 160, 161 Сімейного Кодексу України, ст.ст.4, 10, 12, 13, 76,81, 141, 263, 265, 273, 280-282, 354, 365 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ :

Основний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визначити місце проживання дітей: ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір`ю ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 908 грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м.Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя: І.В. П`ятничук

Сторони :

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ур.Сумської області, зареєстрована в АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ур.м.Києва, зареєстрований в АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2