Справа № 333/6860/21
Провадження № 4-c/333/45/21
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

05.10.2021 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Ярошенка А.Г., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Товариство з додатковою відповідальністю «ЗАПОРІЖСОРТНАСІННЄОВОЧ», Вознесенівський відділ державної виконавчої служби у м. Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Дніпро) про скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, суд -

В С Т А Н О В И В :

01.10.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з вищезазначеною заявою, мотивуючи тим, що вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя 24.05.2011 року ухвалено вирок у справі № 1-58/11 та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ВАТ «ЗАПОРІЖСОРТНАСІННЄОВОЧ» матеріальну шкоду у розмірі 54 700,00 гривень. На підставі вищезазначеного судового рішення першої інстанції було видано виконавчий лист № 1-58, який було пред`явлено до виконання до Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжя. 19.09.2021 року головним державним виконавцем Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Запорізької області Міхайлідісом Ю.О. відкрито виконавче провадження № 28702299 та 10.10.2011 року винесено постанову про арешт на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні, що належить йому на правах приватної власності. 26.10.20211 року державним виконавцем постанова про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 10 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» ( направлення виконавчого документу за належністю до іншого ДВС) . 18.10.2012 року на адресу Орджонікідзевського ВДВ повторно надійшов до виконання виконавчий лист № 1-58 від 24.05.2011 року, на підставі якого було відкрито виконавче провадження. 04.02.2016 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві на підставі п. 5 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження». Станом на 30.09.2021 року записів про відкриті виконавчі провадження відносно ОСОБА_1 в реєстрах боржників не значитися. Заявник вважає, що наявні всі правові підстави для звернення до суду за захистом його прав та інтересів, які підлягають в скасуванні постанови від 10.10.2011 року у виконавчому провадження, відкритого на підставі виконавчого листа за вироком суду.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині першій статті 8, статті 21, частині першій статті 24 Конституції України.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, як зазначено у частинах першій, другій статті 55 Конституції України.

Саме суд здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості звернутися з відповідною заявою до компетентного суду.

Судовий захист є одним з найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб органів місцевого самоврядування, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до частини другої статті 55, статті 124 Конституції України.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Оглянувши подану заяву, суд вказує на таке.

Як вбачається з матеріалів долучених до заяви, на виконання у Вознесенівському відділі державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (Орджонікідзевський ВДВС) перебувало виконавче провадження №28702299 з примусового виконання виконавчого листа № 1-58 від 24.05.2011 року, виданого Комунарським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «ЗАПОРІЖСОРТНАСІННЄОВОЧ» 54 700,00 гривень. 18.12.2012 на адресу відділу повторно надійшов виконавчий лист № 1-58 від 24.05.2011 року виданого Комунарським районним судом м. Запоріжжя. 04.02.2016 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 5 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв`язку з тим, що у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити місцезнаходження (перебування) боржника.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.07.2021 року накладено арешт на все нерухоме майно власника ОСОБА_1 , на підставі постанови головного державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС ЗМУЮ Міхайлідіса Ю.О. за виконавчим провадженням № 28702299.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися та вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд виходить з наступного.

Частиною 1 ст. 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Однак, арешт на майно заявника було накладено за правилами кримінального судочинства.

При цьому, правовідносини виникли під час дії КПК України 1960 року, порядок накладання арешту на майно та його скасування було врегульовано у статтях 126, 234 КПК України (у редакції Закону 1960 року).

Пункт 9 Розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України 2012 року передбачає, що запобіжні заходи, в тому числі і арешт майна, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Частиною 6 статті 126 КПК України (у редакції Закону 1960 року) визначено, що накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.

Відповідно до статті 234 КПК України (у редакції Закону 1960 року) дії слідчого можуть бути оскаржені прокуророві як безпосередньо, так і через слідчого. Скарги можуть бути як письмові, так і усні. Усні скарги прокурор або слідчий заносить до протоколу. Слідчий зобов`язаний протягом доби направити прокуророві скаргу, що надійшла до нього, разом із своїми поясненнями. Подача скарги не зупиняє виконання дії, яка оскаржується, коли це не визнає за потрібне слідчий або прокурор. Дії слідчого можуть бути оскаржені до суду. Скарги на дії слідчого розглядаються судом першої інстанції при попередньому розгляді справи або при розгляді її по суті, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Згідно з п. 7 та 8 частини першої статті 324 КПК України 1960 року постановляючи вирок, суд повинен вирішити, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов, на чию користь та в якому розмірі, і чи підлягають відшкодуванню збитки, заподіяні потерпілому, а також кошти, витрачені закладом охорони здоров`я на його стаціонарне лікування, якщо цивільний позов не був заявлений; що зробити з майном, описаним для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна.

Таким чином, скасування арешту, який був накладений за правилами кримінального судочинства, підлягає розгляду у порядку, визначеному кримінальним процесуальним законом.

Аналогічних висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла при розгляді справ № 335/12096/15-ц (постанова від 15 травня 2018 року), № 569/4374/16-ц (постанова від 23 травня 2018 року), № 296/8586/16-ц (постанова від 07 листопада 2018 року).

Разом з цим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2019 року (справа № 372/2904/17-ц) вказує, що вирішення судом питання про зняття арешту накладеного слідчим у кримінальній справі у порядку цивільного судочинства не призведе до заміщення ним функцій суду кримінальної юрисдикції і не може завдати шкоди інтересам кримінального провадження.

Обґрунтовуючи такі висновки Велика Палата Верховного Суду виходила з того, що арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Із припиненням кримінальної справи арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали.

Після припинення кримінальної процедури відповідне втручання фактично набуває свавільного характеру, й заінтересована особа правомірно розраховує на його припинення.

Нормативна неврегульованість порядку захисту права людини, яке очевидно безпідставно обмежується, не може виправдовувати відмову в його захисті.

Тобто, підставами для таких висновків були неврегульованість порядку захисту права у порядку кримінального судочинства (його неефективність) та припинення кримінальної справи процесуальним рішенням, яким закінчується кримінальне провадження.

Позиція щодо питання про зняття накладеного за кримінальним провадженням арешту не має вирішуватися в рамках цивільного судочинства, викладена й у п. 1 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року за № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна».

Зокрема, відповідно до п. 1 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

Зважаючи на викладене, питання про накладення та зняття арешту за кримінальним провадженням має вирішуватися саме в рамках такого провадження, зокрема законність накладення арешту в рамках кримінальної справи (провадження), або наявність чи відсутність підстав для зняття такого арешту, не відноситься до компетенції суду в порядку цивільного судочинства. Суд при розгляді цивільної справи не може приймати з цього приводу рішення по суті питання (навіть й про відмову у задоволенні позову), оскільки таке рішення передбачає оцінку питань поза межами компетенції суду в рамках цивільного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства

Про відмову у відкритті провадження у справі постановляється ухвала не пізніше п`яти днів з дня надходження заяви. Така ухвала надсилається заявникові не пізніше наступного дня після її постановлення в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу (ч. 2 ст. 186 ЦПК України).

Враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження у справі.

Керуючись ст. 186 ЦПК України, ст. 174 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Товариство з додатковою відповідальністю «ЗАПОРІЖСОРТНАСІННЄОВОЧ», Вознесенівський відділ державної виконавчої служби у м. Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Дніпро) про скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали до Запорізького апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Комунарського районного

суду м. Запоріжжя А.Г. Ярошенко