ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2021 року м.Суми

Справа №592/5881/17

Номер провадження 22-ц/816/1268/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Собини О. І.

з участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради,

відповідачі ОСОБА_1 , Товариство з обмеженою відповідальністю «ЗДРАВНИЦЯ.ЮА»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 квітня 2021 року, ухвалене у складі судді Бичкова І.Г., в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗДРАВНИЦЯ.ЮА» про розірвання договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, визнання недійсною передачу нежитлового приміщення, зобов`язання повернути нежитлове приміщення.

Свої вимоги мотивує тим, що 16 січня 2014 року між управлінням майна комунальної власності Сумської міської ради та ФОП ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення шляхом викупу, відповідно до умов якого визначено обов`язки покупця, зокрема: протягом року після підписання договору купівлі-продажу покупцеві необхідно врегулювати питання стосовно земельних відносин у відповідності до діючого законодавства; укласти договори з постачальниками комунальних послуг та з підприємством, яке надає експлуатаційні послуги та послуги, пов`язані з утриманням місць загального користування, в місячний термін з моменту набуття права власності; надати продавцю (позивачу) необхідні матеріали, відомості, документи тощо про виконання умов цього договору; подальше відчуження об`єкта приватизації можливе за умови збереження для нового власника зобов`язань, визначених у п. 5.1 договору (обов`язки покупця), виключно за згодою органу приватизації, який здійснює контроль за їх виконанням; у разі подальшого відчуження приватизованого об`єкта новий власник об`єкта приватизації зобов`язаний у двотижневий строк з дня переходу до нього права власності на об`єкт приватизації подати органу приватизації копії документів, що підтверджують право власності; відсутність погодження органом приватизації подальшого відчуження об`єкта приватизації є підставою для визнання правочинів щодо такого відчуження недійсним.

31 березня 2015 року позивач звернувся до реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції Сумської області щодо нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 .

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14 квітня 2015 року вбачається, що вказане нежитлове приміщення зареєстровано за ТОВ «Здравниця.ЮА» 06 лютого 2014 року.

Вказане відчуження нежитлового приміщення від ФОП ОСОБА_1 на користь ТОВ «Здравниця.Ю.А» здійснено без погодження з органом приватизації, що є порушенням п. 5.1.9 договору купівлі-продажу.

Зазначає, що будь-яких інших документів у підтвердження виконання обов`язків за договором купівлі-продажу від 16 січня 2014 року ні покупцем ФОП ОСОБА_1 , ні новим власником приміщення ТОВ «Здравниця.Ю.А» позивачу не було надано.

Рішенням Сумської міської ради від 27 січня 2016 року №254-МР «Про затвердження структури апарату та виконавчих органів Сумської міської ради, їх загальної штатної чисельності» створено департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради, державну реєстрацію якого проведено 27 квітня 2016 року.

Згідно п. 1.7 Положення про департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради, затвердженого рішенням Сумської міської ради від 27 квітня 2016 року № 661-МР, департамент є правонаступником Управління майна комунальної власності Сумської міської ради.

У листі ТОВ «Здравниця.ЮА.» від 19 вересня 2017 року, який надійшов на адресу позивача, зазначено, що після укладення управлінням майна комунальної власності Сумської міської ради договору купівлі-продажу нежитлового приміщення ОСОБА_1 внесено вказане приміщення до статутного капіталу ТОВ «Здравниця.ЮА». Приміщення не використовується, товариство оформляє договори з Сумиобленерго, Сумитеплоенерго, Сумиводоканал, ЖЕО, тощо.

Посилаючись на вказані обставини, остаточно уточнивши позовні вимоги, просить розірвати договір купівлі-продажу нежитлового приміщення від 16 січня 2014 року шляхом викупу, укладений між управлінням комунальної власності Сумської міської ради і ОСОБА_1 ; визнати недійсною передачу ОСОБА_1 нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 у якості її внеску до статутного капіталу ТОВ «Здравниця.ЮА»; зобов`язати ТОВ «Здравниця.ЮА» повернути департаменту вказане нежитлове приміщення.

Ковпаківський районний суд м. Суми рішенням від 01 квітня 2021 року у задоволенні позову Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської радивідмовив.

В апеляційній скарзі Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що відчуження нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 від ФОП ОСОБА_1 на користь ТОВ «Здравниця.ЮА» здійснено без погодження з органом приватизації, що є порушенням п. 5.1.9 договору купівлі-продажу.

Вказує, що невиконання ОСОБА_1 та новим власником ТОВ «Здравниця.ЮА» пунктів 5.1.4, 5.1.5, 5.1.7, 5.1.8, 5.1.9 договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 16 січня 2014 року є підставою для розірвання такого договору, визнання недійсним правочину щодо передачі ОСОБА_1 нежитлового приміщення до статутного капіталу ТОВ «Здравниця.ЮА» та повернення нежитлового приміщення Департаменту, як органу приватизації.

Звертає увагу на те, що після внесення ОСОБА_1 об`єкта приватизації у якості внеску до статутного капіталу ТОВ «Здравниця.ЮА», вказана юридична особа набула нерухоме майно у власність згідно зі ст. 85 Господарського кодексу України, без взяття на себе зобов`язань, визначених договором купівлі продажу від 16 січня 2014 року, що порушує права та інтереси Сумської міської територіальної громади, як власника та розпорядника майна, так як відповідач не сплачує податок за землю, на якій розміщено нерухоме майно.

Зазначає, що судом першої інстанції, всупереч положень ст. ст. 89, 263, 265 ЦПК України, не надано правову оцінку наведеним у позовній заяві аргументам, фактам та доказам, також не застосовано норми спеціального законодавства, що регулює питання приватизації комунального майна, суд не зробив висновку про наявність порушень відповідачем умов договору купівлі-продажу.

Крім того, суд першої інстанції неправильно визначив порядок перебігу строку позовної давності з моменту укладення договору купівлі-продажу від 16 січня 2014 року, оскільки порушення прав органу приватизації відбулося тоді, коли він дізнався про відчуження об`єкта органу приватизації без його згоди з інформаційної довідки від 14 квітня 2015 року, а отже позивач звернувся до суду з позовом у межах трирічного строку позовної давності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_2 , яка підтримала доводи апеляційної скарги, представника ОСОБА_1 адвоката Луніки Т.Я., який заперечує проти доводів апеляційної скарги,дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що починаючи саме з 16.01.2014 року (дата укладення оспорюваного договору купівлі-продажу нежитлового приміщення) починається перебіг позовної давності, а тому до моменту звернення позивача до суду, а саме: до 30.05.2017 року строк позовної давності щодо договору купівлі-продажу нежитлового приміщення сплив. Також суд виходив з того, що вимоги про розірвання договору є недоведеними, внаслідок чого необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. У зв`язку з тим, що вимоги про розірвання договору задоволенню не підлягають, не можуть бути задоволені і вимоги про визнання недійсною передачу нежитлового приміщення в якості внеску ОСОБА_1 до статутного капіталу товариства та про зобов`язання товариства повернути позивачу нежитлове приміщення, оскільки вимоги є похідними від первісних.

Проте погодитись з рішенням суду першої інстанції не можна, так як суд ухвалив його з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до приписів ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч. 4 ст. 265 ЦПК України У мотивувальній частині рішення зазначаються: фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику; чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду; норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування; норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам не відповідає, так як суд неповно з`ясував обставини справи, що мають значення для справи, порушив норми процесуального права щодо змісту судового рішення, та неправильно застосував норми матеріального права. Крім того судом відмовлено у задоволенні позовних вимог про розірвання договору купівлі-продажу і у зв`язку з пропуском строку позовної давності, і у зв`язку із необґрунтованістю вимог. При цьому суд першої інстанції не врахував роз`яснення п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»: встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Колегією суддів встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 16 січня 2014 року між управлінням майна комунальної власності Сумської міської ради та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, шляхом викупу, відповідно до умов договору остання придбала нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке є комунальною власністю територіальної громади м. Суми (а. с. 9-11 том 1).

Відповідно до розділу 5 договору (пункти 5.1.4, 5.1.5, 5.1.7, 5.1.8, 5.1.9), покупець зобов`язаний в установлений договором строк сплатити ціну продажу об`єкта приватизації з урахуванням податку на додану вартість; в установлений договором строк прийняти об`єкт приватизації; протягом року після підписання договору купівлі-продажу врегулювати земельні відносини згідно з діючим законодавством; укласти договори з постачальниками комунальних послуг та з підприємством, яке надає експлуатаційні послуги та послуги, пов`язані з утриманням місць загального користування, в місячний термін з моменту набуття права власності; надавати продавцю необхідні матеріали, відомості, документи тощо про виконання умов цього договору; подальше відчуження об`єкта приватизації можливе за умови збереження для нового власника зобов`язань, визначених у п. 5.1 договору, виключно за згодою органу приватизації, який здійснює контроль за їх виконанням; у разі подальшого відчуження приватизованого об`єкта новий власник об`єкта приватизації зобов`язаний у двотижневий строк з дня переходу до нього права власності на об`єкт приватизації подати органу приватизації копії документів, що підтверджують право власності; відсутність погодження органом приватизації подальшого відчуження об`єкта приватизації є підставою для визнання правочинів щодо такого відчуження недійсним.

Пунктом 12.2 договору передбачено, що у разі невиконання однією із сторін умов договору, він може бути змінений або розірваний на вимогу іншої сторони за рішенням суду, а об`єкт приватизації повернутий до комунальної власності територіальної громади м. Суми.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 21 січня 2014 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 26, т. 1).

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об`єкта нерухомого майна від 31 березня 2015 року, 06 лютого 2014 року право власності на нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за ТОВ «Здравниця.ЮА» на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 08 лютого 2014 року (а. с. 25, т. 1).

02 березня 2016 року та 24 січня 2017 року відповідач звертався до ФОП ОСОБА_1 з претензією про надання підтверджуючих документів про виконання умов договору купівлі-продажу від 16 квітня 2014 року нежитлового приміщенню за адресою: АДРЕСА_1 , по кожному пункту розділу 5 «Обов`язки покупця» та про перехід права власності на вищезазначене приміщення до ТОВ «Здравниця.ЮА» (а. с. 12, 14, т. 1).

26 вересня 2017 року за результатами проведення поточної перевірки виконання умов договору купівлі-продажу нежитлового приміщення площею 41,5 кв. м по АДРЕСА_1 в присутності директора ТОВ «Здравница.юа» Тарасенко О.П., складено акт відповідно до якого: ціна об`єкта сплачена ФОП ОСОБА_1 в повному обсязі; об`єкт прийнято в установлений термін; відповідно до листа ТОВ «Здравница.юа» нежитлове приміщення на даний час не використовується; земельні відносини не врегульовані; надано копію договору з ПАТ «Сумиобленерго» про постачання електричної енергії № 1612082 від 05.04.2016, копії договорів на теплопостачання, водопостачання та з підприємством, яке надає експлуатаційні послуги та послуги, пов`язані з утриманням місць загального користування не надані; відповідно до листа ТОВ «Здравница.юа» приміщення утримується у належному санітарному і протипожежному стані, обладнане протипожежними засобами, охорона об`єкта здійснюється власними силами (а. с. 79-82 т. 1).

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частинами 1 та 2 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом ст. ст. 662, 689, 691 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, а покупець зобов`язаний прийняти та оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 5 ст. 27 Закону України «Про приватизацію державного майна» (Закон втратив чинність на підставі Закону № 2269-VIII від 18.01.2018) на вимогу однієї із сторін договір купівлі-продажу може бути розірвано або визнано недійсним за рішенням суду в разі невиконання іншою стороною зобов`язань, передбачених договором купівлі-продажу, у визначені строки.

07.03.2018 року набрав чинності новий Закон України № 2269-VIII «Про приватизацію державного і комунального майна» ч. 11 ст. 27 якого передбачає, що орган приватизації зобов`язаний вимагати від нового власника виконання зобов`язань, визначених договором купівлі-продажу об`єкта приватизації, а в разі їх невиконання застосовувати до нього санкції згідно із законом і захищати права держави або територіальної громади іншим чином, у тому числі звертатися до суду з позовом про розірвання договору купівлі-продажу об`єкта приватизації або визнання його недійсним.

Як вже зазначалося, пунктом 12.2 спірного договору купівлі-продажу передбачено, що у разі невиконання однією із сторін умов договору, він може бути змінений або розірваний на вимогу іншої сторони за рішенням суду, а об`єкт приватизації повернутий до комунальної власності територіальної громади м. Суми.

Отже, як Законом України «Про приватизацію державного майна», на який посилається позивач в обґрунтування своїх вимог, так і умовами договору купівлі-продажу передбачена можливість розірвання договору, а не обов`язкове його розірвання у разі невиконання однією із сторін умов договору. Колегія суддів вважає, що визначаючи існування наявності підстав для розірвання спірного договору, необхідно керуватися положеннями ст. 651 ЦК України щодо істотності порушення договору другою стороною.

Позивачем не доведено належними доказами, що невиконання умов договору купівлі-продажу, передбачених у пунктах 5.1.4, 5.1.5, 5.1.7, 5.1.8, 5.1.9, завдало шкоди територіальній громаді м. Суми або значною мірою позбавило територіальну громаду того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Вартість нежитлового приміщення було сплачено ОСОБА_1 в повному обсязі та в установлені договором строки. Отже, територіальна громада отримала кошти за об`єкт комунальної власності. В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача пояснила, що ОСОБА_1 придбала вбудоване нежитлове приміщення в багатоквартирному будинку, а тому договір оренди земельної ділянки з нею не повинен укладатися. Несвоєчасне укладення договорів з постачальниками комунальних послуг та з підприємством, яке надає експлуатаційні послуги та послуги, пов`язані з утриманням місць загального користування, впливає на права та інтереси постачальників комунальних послуг. Крім того відповідно до діючого законодавства не укладення таких договорів не звільняє споживача від оплати фактично наданих комунальних послуг. Докази того, що відповідачі не сплачують комунальні послуги позивачем суду не надано.

Щодо позовних вимог про визнання недійсною передачу ОСОБА_1 нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 у якості її внеску до статутного капіталу ТОВ «Здравниця.ЮА», зобов`язання ТОВ «Здравниця.ЮА» повернути Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської радивказане нежитлове приміщення, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів. Зокрема, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Відповідно до п. 5.1.11. договору купівлі-продажу від 16 січня 2014 року нежилого приміщення площею 41, 5 кв. м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відсутність погодження органом приватизації подальшого відчуження об`єкта приватизації є підставою для визнання правочинів щодо такого відчуження недійсним.

З копії реєстраційної справи № 01 по об`єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , яка була витребувана апеляційним судом за клопотанням представника позивача, вбачається, що рішенням загальних зборів учасників ТОВ «Здравница.юа» від 21 січня 2014 року збільшено статутний капітал товариства за рахунок внесення нерухомого майна у вигляді нежитлового приміщення площею 41,5 кв. м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить засновнику ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення шляхом викупу від 16.01.2014 року. На підставі вказаного рішення та статуту ТОВ «Здравница.юа» в новій редакції від 21 січня 2014 року, державним реєстратором 08 лютого 2014 року ТОВ «Здравница.юа» видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно нежитлове приміщення площею 41,5 кв. м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстровано за товариством право власності на вказане приміщення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Враховуючи, що перехід права власності на спірне нежитлове приміщення від ОСОБА_1 до ТОВ «Здравница.юа» відбувся на підставі рішення зборів учасників ТОВ «Здравница.юа» від 21 січня 2014 року, внесення змін до статуту товариства та свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 08 лютого 2014 року з подальшою видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно, вимога позивача провизнання недійсною передачу ОСОБА_1 нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 у якості її внеску до статутного капіталу ТОВ «Здравниця.ЮА» є не належним способом захисту порушеного права, оскільки не відповідає умовам договору купівлі-продажу нежитлового приміщення та положенням ст. 16 ЦК України, у зв`язку з чим задоволенню не підлягає. Так як не підлягає задоволенню вимога про визнання недійсною передачу ОСОБА_1 нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 у якості її внеску до статутного капіталу ТОВ «Здравниця.ЮА», відсутні підстави і для задоволення позову в частині зобов`язання ТОВ «Здравниця.ЮА» повернути Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської радивказане нежитлове приміщення.

Отже, рішення суду першої інстанції на підставі п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 1, п. 4; 381-382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської радизадовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 квітня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗДРАВНИЦЯ.ЮА» про розірвання договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, визнання недійсною передачу нежитлового приміщення, зобов`язання повернути нежитлове приміщення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08 жовтня 2021 року.

Головуючий: Т.А. Левченко

Судді: В.І. Криворотенко

О.І. Собина