ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

22 вересня 2021 року

м. Харків

справа №637/1196/20

провадження №22-ц/818/4361/21

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів колегії - Маміної О.В., Тичкової О.Ю.

за участю секретаря Гармаш К.В.

учасники справи:

позивач : ОСОБА_1 ,

представник позивача: ОСОБА_2

відповідач: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, з апеляційною скаргою ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 27 квітня 2021 року, постановлене у складі судді Тордія Е.Н., в залі суду в місті Харків,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання за ним права власності на земельну ділянку, площею 5.7663 га, яка розташована на території Сподобівської сільської ради Шевченківського району Харківської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Дуванка Шевченківського району Харківської області померла ОСОБА_4 . Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається із земельної ділянки, площею 5.7663 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та розташована на території Сподобівської сільської ради Шевченківського району Харківської області. Земельна ділянка належить померлій на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку (серія ХР № 054803 від 18 грудня 2004 року та зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №203.

За життя ОСОБА_4 склала заповіт, відповідно до якого заповідала належну їй земельну частку (пай) ОСОБА_1 .

У 2017 році відповідач по справі, яка є донькою померлої ОСОБА_4 зверталася до суду про визнання вказаного заповіту недійсним. Рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 17 жовтня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано нікчемним заповіт ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 , посвідчений 09 липня 2014 року секретарем виконавчого комітету Сподобівської сільської ради Нечай О. В., зареєстрований в реєстрі за номером 30. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Постановою Апеляційного суду Харківської області від 11 квітня 2018 року рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 17 жовтня 2017 року скасовано та ухвалено нову постанову, якою позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано заповіт ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 , посвідчений 09 липня 2014 року секретарем виконавчого комітету Сподобівської сільської ради Нечай О. В., зареєстрований в реєстрі за номером 30, недійсним. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Постановою Верховного суду від 01 липня 2020 року постанову Апеляційного суду Харківської області від 11 квітня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

На теперішній час вказаний заповіт є дійсним, але позивач не має змоги оформити спадщину, оскільки у нього відсутній оригінал Державного акта на право приватної власності на землю. Тому, звернувся до суду та просить визнати за ним право власності на земельну ділянку, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 27 квітня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт посилається на порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права. Зазначає, що при постановленні рішення суд взяв до уваги лише доводи відповідача, а докази та пояснення позивача проігнорував. Вказує, що на сьогодні підтверджено дійсність заповіту, однак позивач позбавлений можливості оформити спадщину, оскільки у нього відсутній оригінал Державного акту на право приватної власності на землю. Наголошує, що позивачем надано належні та допустимі докази того, що за життя ОСОБА_4 отримала лише один сертифікат на земельний пай, цей сертифікат був замінений на державний акт на земельну ділянку, вказана обставина підтверджується листом Головного управління Держгеокадастру в Харківській області. Зазначає, що на теперішній час, як і на час складення заповіту, загальновживаним є поняття земельного паю як земельної ділянки отриманої внаслідок розпаювання земель. ОСОБА_4 зазначила у заповіті, що заповідає земельний пай, оскільки вважала, що немає різниці між земельним паєм та земельною ділянкою, на які вона отримала держаний акт на право власності на земельну ділянку, отриману внаслідок розпаювання землі. Вказує, що ОСОБА_5 не мав належних повноважень на представництво інтересів відповідача в суді.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За приписами ст.ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадкодавця до інших осіб, спадкоємців. Спадкування здійснюється за заповітом або законом. До складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялись внаслідок його смерті.

Згідно ст.ст 1233, 1234 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю та здійснює це право особисто.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідач за справою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно свідоцтва про народження (серія НОМЕР_1 виданого Шевченківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 04 листопада 20116 року) є донькою ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У 1996 році ОСОБА_4 був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) (серії ХР № 0050039), розміром 8.54 умовних кадастрових гектарах, зареєстрований 21 червня 1996 року в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №767.

18 грудня 2004 року ОСОБА_4 отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ХР № 054803, площею 5.7663 га, з кадастровим номером :02:001:0115, яка розташована на території Сподобівської сільської ради Шевченківського району Харківської області, і який зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №203 (а.с.11, 68).

ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданого виконавчим комітетом Сподобівської сільської ради Шевченківського району Харківської області 18 лютого 2016 року, (а.с.9).

Довідкою №26 наданою Сподобівською сільською радою Шевченківського району Харківської області від 01 лютого 2017 року (до реорганізації сільських рад) засвідчено той факт, що ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , до дня смерті постійно проживала та значилась зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно записів погосподарської книги Сподобівської сільської ради №6 за 2016-2020 роки, номер об`єкта по господарського обліку 0239-1, до дня смерті мала такий склад сім`ї: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , пенсіонерка (а.с.65).

За життя ОСОБА_4 06 лютого 2002 року склала заповіт, яким на випадок своєї смерті зробила заповітне розпорядження: все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося, вона заповідає своїй дочці ОСОБА_3 повністю. Даний заповіт складено в двох примірниках, один з яких зберігається в виконавчому комітеті, а другий видається заповідачу. 06 лютого 2002 року цей заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Сподобівської сільської ради Шевченківського району Харківської області Чепіль Л.Г. Даний заповіт підписаний ОСОБА_4 у присутності ОСОБА_6 (особа заповідача встановлена, дієздатність перевірена), та зареєстрований в реєстрі за № 125 (а.с.67).

Матеріали справи також містять заповіт від 09 липня 2014 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Сподобівської сільської ради Шевченківського району Харківської області Нечай О.В. і зареєстрованого в реєстрі за № 30, яким ОСОБА_4 на випадок своєї смерті належну їй земельну частку (пай) заповідала ОСОБА_1 » (а.с.10, 66).

В матеріалах справи міститься інформація про те, що ОСОБА_3 донька спадкодавця, спадкоємець за законом першої черги спадщину прийняла, подавши заяву про прийняття спадщини та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові вклади. Заведена спадкова справа №51/2016.

Також зазначено, що після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 до нотаріуса про прийняття чи про відмову від спадщини не звертався (а.с.72-74, 118).

Статтею 1236 ЦК України передбачено, що заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов`язків, що є пропорційною до одержаних ними прав. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Відповідно до вимог статті 25 ЗК України при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю).

Право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації (стаття 125 ЗК Українив редакції від 31 березня 2006 року).

Законом України від 05 червня 2003 року № 899-IV «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»визначені організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками.

Відповідно до вимогстатті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом.

Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину (стаття 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»).

Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю (пункт 17розділу Х «Перехідні положення» ЗК України).

Підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації.

Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) (стаття 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»).

Сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) (стаття 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»).

За вимогами пункту 9 розділу Х «;Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 07 липня 2011року № 3613-VI «Про Державний земельний кадастр»до 01 січня 2013 року державна реєстрація земельних ділянок, які передаються у власність із земель державної чи комунальної власності, здійснюється з видачею державних актів на право власності на земельні ділянки. Реєстрація державних актів на право власності здійснюється у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі.

Отже, за життя ОСОБА_4 реалізувала своє право на отримання земельної ділянки в натурі взамін належного їй сертифікату на право на земельну частку ( пай) Серія ХР № 0050039, на підставі якого 18 грудня 2004 року їй виданий Державний акт ХР № 054803 на право власності на земельну ділянку площею 5,7663 га на підставі розпорядження Шевченківської райдержадміністрації від 22.11.2004р.№ 396.

Державний акт зареєстрований у встановленому порядку в книзі записів реєстрації від 18.12.2004 року.

Отже, із часу виділення в натурі земельної частки ( паю) на місцевості та реєстрації права за земельну ділянку із визначеним кадастровим номером :02:001:0115, згідно Державного акту від 18.12.2004р. припинено право ОСОБА_4 на земельну частку ( пай), що належав їй у відповідності до зазначеного позивачем сертифікату Серія ХР № 0050039, виданого на підставі рішення Шевченківської РДА від 21.06.1996 року.

Такий висновок узгоджується із практикою застосування правових норм у схожих правовідносинах, викладених Верховним Судому складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, у справі № 539/1594/17 у постанові від 02 жовтня 2019 року.

У відповідності до приписів наведених норм матеріального права, а також ст. 1236 ЦК України, змісту заповіту та встановлених фактичних обставин справи, слід дійти висновку, що з часу отримання державного акту про право власності на земельну ділянку, яка виділена в натурі, спадкодавець ОСОБА_4 втратила право на земельну частку ( пай), тому заповідальне розпорядження щодо земельної частки ( паю) не може бути предметом спадкування.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 81, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 27 квітня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.Ю. Тичкова

О.В. Маміна

Повний текст постанови виготовлено 07 жовтня 2021 року