Придніпровський районний суд м.Черкаси
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2021 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Позарецької С.М.

при секретарі Осадчій А.Ю.,

за участю

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Кучер Ю.В.

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача

адвоката Шимановського А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Акціонерне товариство «Райффайзен банк Аваль» про поділ майна подружжя, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом (в остаточній редакції від 28.01.2021р., що прийнята судом 11.03.2021р. (т.3 а.с.140) до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. Свої позовні вимоги мотивує тим, що сторони з 25.10.2003р. по 01.02.2016р. перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільних дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Шлюб між сторонами розірвано за судовим рішенням. Під час спільного проживання, сторони придбали за спільні кошти нерухоме майно. При цьому, позивачем 15.12.2006р. було продано належну йому на праві особистої власності квартиру АДРЕСА_1 , а виручені від продажу грошові кошти були витрачені на придбання, на підставі договору купівлі-продажу від 21.12.2006р., приміщення магазину, що по АДРЕСА_2 . Право власності оформлено на відповідача.

Також, для придбання вказаного нерухомого майна було взято кредитні кошти в АТ «Райффайзен банк Аваль». З метою виконання умов кредитного договору між банком та позичальником ( ОСОБА_2 ) 21.12.2006р. укладено договір іпотеки, який посвідчений нотаріусом та зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №4268547).

Кошти за кредитним договором були сплачені повністю спільними коштами сторін.

Крім того, за спільні кошти 30.03.2009р. сторонами придбано житловий будинок АДРЕСА_3 .

Отже, посилаючись на СК України, позивач просить суд, - визнати приміщення магазину літ. А-14 на 1-му поверсі у багатоповерховому житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , житловий будинок АДРЕСА_3 та земельну ділянку, площею 0,3603га з кадастровим номером :03:000:0067, розташовану в АДРЕСА_3 , - об`єктом спільної сумісної власності подружжя; стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача компенсацію за Ѕ частину вартості приміщення вказаного магазину в сумі 548200,00грн.; визнати за позивачем право власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_3 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину земельної ділянки, площею 0,3603га з кадастровим номером :03:000:0067, розташовану в АДРЕСА_3 ; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Крім того, позивачем надано попередній розрахунок судових витрат (т.3 а.с.148), який прийнятий судом.

Ухвалою суду від 18.01.2019р. відкрито провадження по справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Крім того, залучено третьою особою АТ «Райффайзен банк Аваль».

Відповідачем ОСОБА_2 подано зустрічну позовну заяву, яка прийнята судом та об`єднана в одне провадження із первісним позовом відповідно до ухвали суду від 28.08.2019р. Крім того, залучено третьою особою за зустрічним позовом АТ «Райффайзен банк Аваль».

Ухвалою суду від 28.08.2019р. суд перейшов до розгляду справи в загальному позовному провадженні.

Ухвалою суду від 17.10.2019р. задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову: накладено арешт на нерухоме майно, а саме, - на вбудовані приміщення магазину: приміщення 1-го поверху з №1 по №5, літ. А-14 у багатоповерховому житловому будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 21.12.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Міняйло І.П.

Ухвалою суду від 05.03.2020р. призначено по справі судову оціночно-будівельну експертизу та зупинене провадження по справі.

Ухвалою суду від 09.12.2020р. поновлене провадження по справі, оскільки експертом надано висновок експертизи №11/20буд.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 19.11.2020р.залишено без змін ухвалу суду від 26.05.2020р.

Ухвалою суду від 23.03.2021р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Ухвалою суду від 20.05.2021р. зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 залишено без розгляду, на підставі п.5 ч.1 ст. 257 ЦПК України.

Відповідачем подано відзив на позов, за яким просить відмовити у задоволенні позову за заявою про збільшення позовних вимог (т.3 а.с.191).

Позивачем подано відповідь на відзив (т.3 а.с.205), за якою просить задовольнити остаточні позовні вимоги.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Кучер Ю.В. просили задовольнити позовні вимоги в редакції від 28.01.2021р., враховуючи доводи та обставини, що викладені у первісному позові та в цій заяві. Зазначили, що магазин був придбаний за спільні кошти, кредитні кошти та кошти від продажу квартири, що належала позивачу. Згодом був придбаний будинку і оформлена в процесі приватизації земельна ділянка, на якій знаходиться будинк. Отже, вважають, що будинок і земельна ділянка є спільним нероздільним майном, оскільки були придбані у шлюбі. Судові витрати: це судовий збір за подачу позову та заяву про забезпечення позову, витрати за проведення експертизи та правнича допомога, які слід стягнути з відповідача на користь позивача.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат Шимановський А.В. просили відмовити у задоволенні позовних вимог в редакції від 28.01.2021р. Зазначили, що стягнення компенсації можливе лише за згоди відповідача, а вона на це не погоджується. Земельна ділянка приватизована відповідачем, а тому не може бути спільним майном подружжя, а тому позивачу і не можливо виділити частину будинку, яка розміщена на цій земельній ділянці. Магазин є спільною сумісною власністю подружжя. Щодо судового збору та витрат на експертизу не заперечують, а щодо правничої допомоги, то пояснення відсутні.

В судове засідання третя особа АТ «Райффайзен банк Аваль» не з`явилась, будучи належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи. Надано представником - адвокатом Коваленко С.О. заяву про розгляд справи за його відсутності, а також підтверджено той факт, що заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором від 21.12.2006р. повністю погашена, заборгованості немає. При вирішенні справи покладається на розсуд суду. Письмові пояснення по суті позову та відзиву не подані.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення за таких підстав:

встановлено, що 25.10.2003р. сторони зареєстрували шлюб, який рішенням Придніпровського райсуду м. Черкаси від 01.02.2016р. розірваний (справа №711/9023/15-ц).

ОСОБА_1 відповідно до договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 15.12.2006р. приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В. (реєстр №20678), продав ОСОБА_5 належну йому на праві власності (договір дарування) квартиру АДРЕСА_1 .

На підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 21.12.2006р. приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Міняйло І.П. (реєстр №9407), ОСОБА_2 придбала магазин, що по АДРЕСА_2 (літ. А-14 на 1-му поверсі, загальною площею 89,2кв.м.).

Дані обставини підтверджуються витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «ЧООБТІ» від 09.01.2007р. та даними інформаційної довідки з реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 13.10.2018р.

Крім того, відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 30.03.2009р. приватним нотаріусом Чигиринського районного нотаріального округу Кашицькою О.Г. (реєстр №392), ОСОБА_2 придбала житловий будинок АДРЕСА_3 , який знаходиться на земельній ділянці, площею 0,36га.

Дані обставини підтверджуються витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «ЧООБТІ» від 17.12.2009р. та даними інформаційної довідки з реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 13.10.2018р.

Відповідно до звіту №0512-18 про незалежну оцінку вартості садиби, що по АДРЕСА_3 від 04.12.2018р., складеного ФОП ОСОБА_6 , - вартість жилового будинку складає 75000грн.

Крім того, відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26.09.2013р. ОСОБА_2 є власником земельної ділянки АДРЕСА_3 , площею 0,3603га, кадастровий номер :03:000:0067 для ведення особистого селянського господарства, на підставі рішення Новоселицької сільської ради Чигиринського району Черкаської області від 04.01.2012р. №17-10/УІ «Про затвердження технічної документації по видачі державних актів на право власності на землю громадянам» та додатку до нього.

За даними висновку суб`єкта оціночної діяльності ПП «Ажіо» від 27.01.2021р. ринкова вартість вказаної земельної ділянки складає 85000грн., що не спростовано відповідачем.

Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 є ФОП (серія В01 №162339 від 21.02.2006р.) і здійснює діяльність: роздрібна торгівля одягом, іграшками та іграми, взуттям і шкіряними виробами, про що свідчить свідоцтво платника єдиного податку серія Б №129131 від 17.01.2012р.

За договором іпотеки від 21.12.2006р., посвідченим приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Міняйло І.П., предметом іпотеки є приміщення магазину, що по АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_2 .

За даними листа АТ «Райффайзен банк Аваль» від 21.01.2021р. заборгованість за кредитним договором від 21.12.2006р., укладеним із ОСОБА_2 , перед банком відсутня.

Відповідно до висновку експерта ТОВ «Контакт-Сервіс» від 01.10.2020р. №11/20буд. за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи, на виконання ухвали суду, ринкова вартість магазину літ. А-14 на 1-му поверсі у багатоквартирному житловому будинку, що по АДРЕСА_2 , станом на дату проведення експертизи становить 1096528грн. (т.3 а.с.59).

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Цивільне процесуальне законодавство закріплює положення щодо того, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому жодні докази для суду не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК).

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними, враховуючи норми ст. 70СК.

За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідно до ст. 68 СК, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений (ст. 69СК України).

За загальним правилом, при розгляді справ про поділ спільного майна подружжя вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

У Рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України №1-8/2012 (№ 17-рп/2012), яким встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою (ч.1 ст. 65 СК).

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст. 70 СК України). Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). При цьому, відповідно до частини третьої статті 71 СК України речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя.

Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини та чоловіка закріплені у статті 57 СК України.

Відповідно до ч.2 ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Таким чином, у випадку, коли один із співвласників погодився отримати грошову компенсацію замість своєї частки в спільному майні, а інша сторона не погодилася її добровільно виплачувати з будь-якої причини, зацікавлений в одержанні замість своєї частки у майні грошової компенсації співвласник звертається до суду із позовом на підставі статті 364 ЦК України.

Майно ФОП, яке використовується для її господарської діяльності, вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів. Використання зазначеного майна одним з подружжя для здійснення підприємницької діяльності може бути враховано під час обрання способу поділу цього майна. Отже, майно ФОП може бути об`єктом спільної сумісної власності подружжя і предметом поділу між кожним з подружжя з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення правового режиму спільного сумісного майна подружжя та способів поділу його між кожним з подружжя.

Критеріями, за допомогою яких можна надати спірному набутому майну режим спільного майна, є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя.

Враховуючи норми статей 63, 65 СК України, у разі, якщо майном користується приватний підприємець, то в іншого з подружжя право власності на майно (тобто речове право) трансформується в право вимоги (зобов`язальне право), сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості внесенного майна в разі поділу майна подружжя (а не право власності на саме майно) або право вимоги половини отриманого доходу від діяльності підприємства, або половини майна, що залишилось після ліквідації підприємства.

Таким чином, за результатами розгляду справи судом встановлено, що під час шлюбу сторони по справі придбали спільними коштами (грошові кошти, отримані від продажу квартири, належної позивачу, отримані кредитні кошти, спільні кошти сторін) в інтересах сім`ї нерухоме майно: приміщення магазину, житловий будинок, які, враховуючи норми сімейного та цивільного законодавства слід визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Враховуючи пред`явлені позовні вимоги, той факт, що відповідач є фізичною особою-підприємцем і використовує приміщення магазину для здійснення нею господарської діяльності, то слід стягнути з неї на користь позивача компенсацію Ѕ частини вартості цього об`єкту нерухомого майна, яка за висновком експертизи складає 548200грн. 00коп. Також слід визнати за позивачем право власності на Ѕ частину житлового будинку. При цьому, відповідачем не спростовано вартість всього приміщення магазину, що визначена експертом. Крім того, відповідач та її представник, незважаючи на невизнання позову, але фактично і не заперечували проти того, що магазин та будинок є об`єктами спільної сумісної власності подружжя і підлягають поділу між ними.

Що стосується іншого нерухомого майна земельної ділянки, то слід зазначити наступне: встановлено, що відповідач набула право власності на неї в період шлюбу із позивачем, але внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя (дружини) із земель державної власності (рішення сільради 04.01.2012р., свідоцтво про право власності від 26.09.2013р., право власності на майно зареєстроване 26.09.2013р.). Відповідно, враховуючи норми СК України, положення постанови ВС від 12.08.2020р. (справа №626/4/17), це майно належить до особистої приватної власності дружини ОСОБА_2 , яка використала своє право на безоплатне отримання частини земельного фонду.

Під час розгляду справи встановлено, що на цій земельній ділянці розташований будинок, який є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

У частині першій, четвертій статті 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року в справі 686/9580/16-ц (провадження № 61-3478св18) зроблено висновок, що «земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України».

Отже, перехід права власності на об`єкт нерухомості має наслідком набуття права на земельну ділянку, що відповідає принципу «superficies solo cedit» (збудоване на землі слідує за нею).

Таким чином, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання за ним права власності на Ѕ частину вище вказаної земельної ділянки. При цьому, слід відмовити у задоволенні позовних вимог щодо визнання земельної ділянки об`єктом спільної сумісної власності подружжя, враховуючи вище викладене. Крім того, на думку суду, заперечення відповідача проти позову, не є тими, які б свідчили про неможливість задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати: судовий збір в розмірі 7479грн. 64коп. (т.1 а.с.1, т.2 а.с.80, 98, т.3 а.с.139-154) що підтверджується платіжними документами; витрати за проведення експертизи в розмірі 8890грн. 00коп. (т.3 а.с.153), що підтверджується квитанцією; витрати, пов`язані із надання правничої допомоги в розмірі 15000грн. (т.3 а.с.152, 119, 148-152, а також заява від 10.09.2021р., акт виконаних робіт від 08.09.2021р., квитанція до прибуткового касового ордера, ордер серія ЧК №137056 від 01.12.2020р., договір №175 про надання правової допомоги від 05.11.2020р., квитанція від 05.11.2020р.).

При цьому, при вирішенні питання про розподіл витрат на правничу допомогу адвоката, що заявлені позивачем, судом враховуються норми ст.ст. 137, 141 ЦПК України. Крім того, стороною відповідача не заявлено про зменшення розміру таких витрат і не доведено його не співмірність.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-84, 137, 141, 259, 265, 268 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати приміщення магазину літ. А-14 на першому поверсі у багатоквартирному житловому будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , житловий будинок АДРЕСА_3 об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 (код НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 (код НОМЕР_2 , АДРЕСА_5 ) компенсацію Ѕ частини вартості приміщення магазину літ. А-14 на першому поверсі у багатоквартирному житловому будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 у розмірі 548200грн. 00коп.

Визнати за ОСОБА_1 (код НОМЕР_2 , АДРЕСА_5 ) право власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_3 .

Визнати за ОСОБА_1 (код НОМЕР_2 , АДРЕСА_5 ) право власності на Ѕ частину земельної ділянки, площею 0,3603га з кадастровим номером :03:000:0067, що розташована в АДРЕСА_3 .

В іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (код НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 (код НОМЕР_2 , АДРЕСА_5 ) судові витрати витрати, пов`язані з правнимчою допомогою адвоката в розмірі 15000грн., а також судовий збір в розмірі 7479грн. 64коп., витрати за проведення експертизи 8890грн. 00коп., а всього 31369грн. 64коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду через суд першої інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Повний текст судового рішення складено 01.10.2021р.

Головуючий: С. М. Позарецька