Справа № 323/1596/21
05.10.2021 м. Оріхів
Оріхівський районний суд Запорізької області в складі головуючої судді Фісун Н.В., при секретарі судового засідання Мірошниченко А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадженняцивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивач звернулася до суду з позовом в якому вказує, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 липня 2020 року на праві приватної власності належить будинок АДРЕСА_1 .
В даному будинку зареєстровані, крім позивача, ОСОБА_4 - син власниці, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які не являються її родичами.
Однак ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживають в житловому будинку понад один рік без поважних причин, не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не беруть, особистих речей в будинку не мають. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні вона, ні інші члени сім`ї відповідачам не чинили.
Факт реєстрації відповідачів порушує її право на вільне розпорядження і користування майном.
Просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням- будинком АДРЕСА_1 .
Ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 07.07.2021 року відкрито спрощене позовне провадження, у якій роз`яснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Відзив на позов та заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від відповідачів до суду не надходили.
Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін.
У судовому засіданні позивач на позовних вимогах наполагала.
Відповідачі у судове засідання повторно не з`явилися, по невідомій суду причині, про час і місце судового засідання повідомлені належним чином шляхом направлення судової повістки з повідомленням.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Фіксування судового процесу технічними засобами звукозапису не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим державним нотаріусом Оріхівської державної нотаріальної контори Запорізької області Зайцевою А.С., витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.
Згідно довідки, виданою старостою сіл: Микільське, Новосолошине, Тимошівка Преображенської сільської ради Пологівського району Запорізької області від 30.09.2021 року, за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які з вересня 2020 року не проживають за даною адресою та не являються родичами ОСОБА_1 .
Права власності чи іншого майнового права на спірне житло відповідачі не мають. Доказів про поважність причин відсутності відповідачів за зареєстрованим місцем проживання, а також доказів існування у них намірів продовжити користуватись приміщенням, яке належать позивачу, в матеріалах справи немає.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснив, що ОСОБА_2 була його співмешканкою, з якою він проживав 9 років. ОСОБА_3 являється донькою ОСОБА_2 . Більше року ОСОБА_2 разом зі своєю донькою не проживають в будинку за адресою: АДРЕСА_2 .
Свідок ОСОБА_5 в судовому засідання підтвердила факт того, що відповідачі по справі більше одного року не проживають за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 р. №5, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Суд вбачає, що між сторонами виникли відносини, що регулюються главою 32 ЦК України.
Так, відповідно до статті 41 Конституції України та п.2 ч.1 ст.3, ст.321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню.
Відповідно до ст.317 ЦК України власнику належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
При цьому суд враховує положення частин першої та другої статті 29 ЦК України, якими встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема у статті 1 Першого протоколу до неї (1952 року) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном.
Відповідно до частини четвертої статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Разом із цим згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. При цьому не має значення ким саме спричинено порушення права та з яких підстав.
Оскільки позивачу належить на праві власності будинок за адресою: АДРЕСА_2 , у якому відповідачі зареєстровані, але фактично без поважних причин не проживають більше одного року, спільного майна вони не мають і спільного господарства не ведуть, суд приходить до висновку про те, що відповідачі втратили право користування належним позивачу будинком, так як відсутні у ньому понад рік без поважних причин.
Керуючись,ст.ст.12, 76, 81,82, 133, 141, 200, 245, 265 ,280-289 ЦПК, Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 16, 319, 391, 321 ЦК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду, з урахуванням вимоги п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХIII Перехідних Положень ЦПК України в редакції Закону №2147-VIII від 03.10.2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.

Повний текст рішення виготовлено 11.10.2021 року

Суддя Оріхівського районного суду

Запорізької області Н.В.Фісун