КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №759/2248/21 Головуючий у 1 інстанції: Горбенко Н.О.

Провадження №22-ц/824/11535/2021 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.

28 вересня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Гаращенка Д.Р.

суддів Мостової Г.І., Сушко Л.П.,

за участю секретаря Стеблиненко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 09 червня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року ОСОБА_1 подав до суду позовну заяву до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 09 червня 2021 року клопотання представника відповідача Стукалова А.В. про закриття провадження задоволено.

Закрито провадження по цивільній справі №759/2248/2021 за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що поновлення на роботі, зміна формулювання причин звільнення, регулюється ст. 235 КЗпП України. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться відповідно до вимог ст. 237 КЗпП України.

Зазначає, що відповідач приховав інформацію про лист за №107/56-409 від 26 лютого 2021 року, в якому позивачу повідомлялося про необхідність одержання трудової книжки в зв`язку з повторним звільненням з 26 лютого 2021 року за прогули без поважних причин на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. У зв`язку з цим позивач мав намір збільшити позовні вимоги, зокрема, визнати недійсним наказ від 26 лютого 2021 року про повторне звільнення.

Посилається й на те, що відповідач не надав суду жодних підтверджуючих документів про фактичний допуск позивача до робочого місця, передання трактора, ведення графіків робочого часу виплати заробітної платні тощо. Суд також не дослідив і того факту чи було позивача належним чином повідомлено про скасування наказу і чи дійсно позивач вільно без примусу погодився на таку роботу.

КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні скарги, ухвалу суду залишити без змін. Зазначає, що оспорюваний наказ скасований підприємством на підставі заяви ОСОБА_1 та акту про його фактичний вихід 26 січня 2021 року, тобто до моменту подання позову (02 лютого 2021 року). Наведене свідчить про подання ОСОБА_1 завідомо безпідставного позову та позову за відсутності предмета спору.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу, представник КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» - Мосенцева А.Ю. заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що оспорюваних наказ від 14 січня 2021 року №23-к про звільнення за власним бажанням ОСОБА_1 скасовано КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району міста Києва», що в свою чергу свідчить про відсутність предмету спору.

Суд апеляційної інстанції не може в повній мірі погодитися з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звернувся з позовом до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м.Києва» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, в якому просив:

- скасувати наказ КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» №23к від 14 січня 2021 року, поновити ОСОБА_1 на роботі трактористом 4 розряду в структурному підрозділі ЖЕД-2 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» та внести зміни у запис до трудової книжки;

- стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість із заробітної плати з 01 січня 2021 року по 25 січня 2021 року, середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу до дня поновлення на роботі, моральну шкоду в сумі 200000 грн, всього - 208 000 грн.

Підстави для закриття провадження у справі визначені у статті 255 ЦПК України.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі №13/51-04, провадження №12-67гс19, прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що ОСОБА_1 , крім скасування наказу про звільнення та поновлення його на роботі, просив стягнути з відповідача виплачений середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, моральну шкоду, а також заборгованість із заробітної плати з 01 січня 2021 року по 25 січня 2021 року.

Наведене свідчить, що між сторонами залишилися неврегульовані питання щодо заборгованості із заробітної плати та виплати моральної шкоди.

Таким чином висновок суду першої інстанції про закриття провадження у справі є передчасним.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Статтею 379 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи наведене вище, суд апеляційної інстанції вважає, що ухвала Святошинського районного суду м. Києва від 09 червня 2021 року підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 379, 383, 384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 09 червня 2021 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 30 вересня 2021 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Г.І. Мостова

Л.П. Сушко