Постанова

Іменем України

06 жовтня 2021 року

м. Київ

справа № 369/9347/16-ц

провадження № 61-16655св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «Укрсоцбанк», правонаступником якого є акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

представник відповідача - Фумельов Ілля Олександрович ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - Фумельовим Іллею Олександровичем , на ухвалу Київського апеляційного суду від 06 жовтня 2020 року у складі колегії суддів: Мазурик О. Ф., Стрижеуса А. М.,

Шкоріної О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Інформація про рух справи в судах

У жовтні 2016 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі -

ПАТ «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк»), звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області

від 01 березня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року апеляційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено частково. Рішення

Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 березня

2018 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 72 504 швейцарських франків. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги всього у розмірі 73 559,84 грн.

Постановою Верховного Суду від 22 квітня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Київського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року скасовано. Справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 188 751,70 грн судового збору за подачу касаційної скарги.

Постановою Київського апеляційного суду від 04 серпня 2020 року апеляційну скаргу АТ «Альфа-Банк» задоволено частково та змінено рішення суду першої інстанції у частині мотивів відмови у задоволенні позову.

Короткий зміст заяви про ухвалення додаткового рішення

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду апеляційної інстанції із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі.

Заяву мотивовано тим, що при подачі нею касаційної скарги підлягав сплаті судовий збір у розмірі 207 961,70 грн. Відповідачем сплачено 19 210,00 грн судового збору, а решту суму судового збору у розмірі 188 751,70 грн ухвалою Верховного Суду від 06 червня 2019 року відстрочено. У постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року, якою справу направлено на новий апеляційний розгляд, вирішено питання про стягнення із ОСОБА_1 судового збору в сумі 188 751,70 грн.

Зазначила, що оскільки постановою Київського апеляційного суду

від 04 серпня 2020 року апеляційну скаргу позивача задоволено частково та змінено рішення суду в частині мотивів відмови у задоволенні позову, то судовий збір в сумі 207 961,70 грн за подання ОСОБА_1 касаційної скарги має бути покладено на АТ «Альфа-Банк».

За наведених обставин ОСОБА_1 просила суд ухвалити додаткове рішення про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді касаційної інстанції.

Короткий зміст оскарженої ухвали апеляційного суду

Ухвалою Київського апеляційного суду від 06 жовтня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

Апеляційний суд виходив з того, що положеннями цивільного процесуального закону не передбачено повноважень суду апеляційної інстанції вирішувати питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи в суді касаційної інстанції, а застосування аналогії процесуального закону не допускається. Таким чином, суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями щодо розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи у суді касаційної інстанції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У листопаді 2020 року до Верховного Суду засобами поштового зв`язку представник ОСОБА_1 - адвокат Фумельов І. О. подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Київського апеляційного суду

від 06 жовтня 2020 року та ухвалити судове рішення про розподіл витрат у вказаній справі.

Підставою касаційного оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 06 жовтня 2020 року представник заявника зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 11 січня 2021 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

У січні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 14 вересня 2021 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційну скаргу мотивовано тим, що зважаючи на те, що у позові позивача було відмовлено, та враховуючи, що відповідачка понесла судові витрати у вигляді судового збору, то такі повинні бути відшкодовані за рахунок позивача - АТ «Альфа Банк».

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У червні 2021 року до Верховного Суду надійшов відзив АТ «Альфа-Банк» на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якому воно просило зазначену касаційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

За змістом частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження ухвали суду апеляційної інстанції про відмову ухвалити додаткове рішення є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції

не відповідає.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

За змістом підпунктів «б» та «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції крім іншого, зазначається про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції - у випадку скасування або зміни судового рішення; про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України.

У статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, а у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У частині тринадцятій статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) вказано, що у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

При цьому, за загальним правилом, при розподілі судових витрат у резолютивній частині судового рішення за результатами розгляду та вирішення справи встановлюється обов`язок сторони, не на користь якої ухвалено таке судове рішення, відшкодувати (компенсувати) іншій стороні понесені судові витрати із вказівкою на чіткий розмір відповідних судових витрат.

У справі, що переглядається, постановою Верховного Суду від 22 квітня

2020 року скасовано постанову апеляційного суду, прийняту 26 лютого

2019 року за результатами апеляційного перегляду справи № 369/9347/16-ц та справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Тобто зміни судового рішення чи ухвалення нового рішення касаційним судом

не відбулося.

Постановою Київського апеляційного суду від 04 серпня 2020 року апеляційну скаргу АТ «Альфа-Банк» задоволено частково та змінено рішення суду першої інстанції у частині мотивів відмови у задоволенні позову.

Проте апеляційним судом, який ухвалив остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, не було вирішено питання про розподіл між сторонами судових витрат, понесених у зв`язку з апеляційним та касаційним переглядом справи.

ОСОБА_1 не сплачувала судовий збір за апеляційний перегляд справи, однак за подачу касаційної скарги відповідачем було сплачено судовий збір.

Посилання апеляційного суду на те, що суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями щодо розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи у суді касаційної інстанції є помилковими та суперечать висновкам Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеним у постанові 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити частково, оскаржену ухвалу апеляційного суду скасувати і направити справу до апеляційного суду, який не надав оцінки доводам й доказам, наданим ОСОБА_1 щодо наявності підстав для відшкодування понесених нею судових витрат та передчасно відмовив у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат.

З огляду на встановлені статтею 400 ЦПК України межі розгляду справи судом касаційної інстанції, Верховний Суд не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, а отже не може ухвалити власне рішення за результатами вирішення заяви

ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення, тому касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини третьої та четвертої статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

Оскільки недотримання апеляційним судом норм процесуального права призвело до ухвалення помилкового судового рішення, яке не в повній мірі відповідає вимогам статті 263 ЦПК України, оскаржувана ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - Фумельовим Іллею Олександровичем , задовольнити частково.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 06 жовтня 2020 року про відмову ухвалити додаткове рішення скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян С. Ф. Хопта В. В. Шипович