Справа № 212/3780/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 жовтня 2021 року м. Кривий Ріг
Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді - Колочко О.В., за участі секретаря судового засідання - Ігнатьєвої А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , третя особа Виконавчий комітет Центрально-Міської районної у місті ради про надання дозволу на зміну місця реєстрації проживання дитини без згоди батька та визначення місця проживання дитини з матір`ю,
В С Т А Н О В И В:
06 травня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просила надати дозвіл на зняття з реєстрації місця проживання малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з адреси: АДРЕСА_1 та реєстрацію місця проживання сина разом із позивачем за адресою: АДРЕСА_2 , без згоди батька ОСОБА_3 , та визначити місце проживання малолітнього сина разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_2 .
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, і ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_2 . Шлюб із відповідачем розірвано 05 лютого 2019 року. Після розірвання шлюбу вона разом із сином зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 . Після придбання у власність квартири за адресою: АДРЕСА_2 вона має намір проживати у цій квартирі разом із сином і зареєструвати місце проживання за даною адресою. Однак зняття з реєстрації місця проживання малолітнього сина та його реєстрація за новою адресою проживання неможливі без згоди батька дитини, який таку згоду у добровільному порядку не надає. Також вказала, що відповідач, проживаючи окремо, зв`язок з сином не підтримує, не цікавиться його життям та розвитком, добровільно допомогу на утримання дитини не надає. Саме позивач забезпечує сина усім необхідним, вона контролює здоров`я, поведінку сина, приділяє належну увагу його вихованню, проживання дитини разом із нею за адресою: АДРЕСА_2 необхідно для створення належних умов життя дитини, влаштування сина в дошкільний заклад.
20 травня 2021 року ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання.
01 липня 2021 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Кірлаш В.В. у судове засідання не з`явились, кожен окремо надали суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, надали згоду на заочний розгляд справи.
Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідач, будучи повідомленим належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання, не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв та клопотань про розгляд справи без його участі або про відкладення судового засідання від на адресу суду не надходило. У встановлений ухвалою про відкриття провадження у справі строк відзив на позовну заяву відповідачем не поданий, у зв`язку з чим, зі згоди позивача, судом прийнято рішення про заочний розгляд справи.
Представник третьої особи Центрально-Міської районної у місті ради в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, надав на адресу суду висновок щодо розв`язання спору.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Статтями 76, 78, 79 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Як встановлено судом позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 лютого 2019 року (а.с.8-9).
ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_2 , батьками якого є позивач та відповідач у справі, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.10).
Позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності, на підставі договору купівлі-продажу від 23 лютого 2021 року належить квартира за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.12-14).
25 березня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради із заявами про зняття з реєстрації місця проживання малолітнього сина ОСОБА_2 з адреси: АДРЕСА_1 та реєстрацію малолітнього сина за адресою: АДРЕСА_2 , однак у такій реєстрації було відмовлено у зв`язку з відсутністю згоди батька на зняття з реєстрації та реєстрацію ОСОБА_2 (а.с.15,16).
Листом виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради за №2952 від 26.05.2021 ОСОБА_1 повідомлено, що вона має змогу змінити реєстрацію місця проживання лише разом зі зміною місця проживання дитини - ОСОБА_2 . При цьому вказано, що для зняття з реєстрації місця проживання та реєстрацію за новим місцем проживання дитини ОСОБА_2 необхідна згода його батька. (а.с.28).
Виконкомом Центрально-Міської районної у місті ради, як органом опіки та піклування, 05 жовтня 2021 року було зроблено висновок, відповідно якому виконком Центрально-Міської районної у місті ради, як орган опіки та піклування вважає за доцільне: надати дозвіл матері дитини, ОСОБА_1 , на зняття з реєстрації місця проживання малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з реєстрацією місця проживання дитини за місцем її постійного проживання за адресою: АДРЕСА_2 ; визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 83-85).
Відповідно до ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Згідно ч.4 ст. 29 ЦК України місце проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає.
Відповідно до ч. 2 ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини.
Відповідно до ч.1 ст. 242 ЦК України батьки є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей.
Згідно ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Відповідно до ч.1 ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Вимогами ст. 6, 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що реєстрація місця проживання і зняття з місця реєстрації особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників.
Пунктом 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 02.03.2016 року №207 передбачено, що у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).
Позивач в своєму позові зазначає, що вона неодноразово зверталась до відповідача з метою надання згоди на зміну місця реєстрації їх малолітньої дитини, проте її прохання відповідачем були проігноровані і будь-яких дій на вирішення даного питання зі сторони відповідача вчинено не було.
Відповідно до п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» від 02.03.2016 року №207, у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами зняття з реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним із батьків здійснюється за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).
Згідно з вимогами ст.155 СК України, здійснення батьківських прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Згідно ч.1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У п. 1 ст. 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).
Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнята резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, де вказано, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю.
Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в інтересах дитини.
Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Дитина, яка не досягла 14 років, повинна проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з її батьків.
Місцем проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.
Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази, враховуючи наведені вище правові норми, а також те, що відповідач ОСОБА_3 , будучи батьком малолітньої дитини ОСОБА_2 , не надає матері дитини- позивачу ОСОБА_1 дозволу на зміну місця реєстрації проживання сина та ухиляється від цього, що порушує законні права та інтереси неповнолітнього сина, обставин, які б свідчили про порушення прав відповідача у зв`язку з наданням дозволу на зміну місця реєстрації дитини не встановлено, при цьому дитина матеріально забезпечена, вихованням дитини займається мати, і обставин на підтвердження іншого судом не встановлено, виходячи насамперед з інтересів малолітньої дитини ОСОБА_2 , суд, дійшов висновку, що позов про надання дозволу на зміну місця реєстрації проживання малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: зняття з реєстрації його місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та надання дозволу на реєстрацію місця його проживання за адресою: АДРЕСА_2 , без згоди батька ОСОБА_3 , та визначення місця проживання дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , є обґрунтованим і підлягає задоволенню з зазначених вище підстав.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України в зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 908 гривень.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 141, 153, 154, 155, 161 СК України, ст. ст. 3, 12, 13, 76, 78, 79, 95, 141, 223, 263-265, 280 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , третя особа Виконавчий комітет Центрально-Міської районної у місті ради, про надання дозволу на зміну місця реєстрації проживання дитини без згоди батька та визначення місця проживання дитини з матір`ю, - задовольнити.
Надати ОСОБА_1 дозвіл на зміну місця реєстрації проживання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: зняття з реєстрації його місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без згоди батька ОСОБА_3 , та надати дозвіл на реєстрацію місця проживання дитини за адресою: АДРЕСА_2 , без згоди батька ОСОБА_3 .
Визначити місце проживання дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_2 .
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору в сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .
Третя особа: виконавчий комітет Центрально-Міської районної у місті ради, місцезнаходження: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Свято-Миколаївська, 27.
Повне судове рішення складено та підписано 13 жовтня 2021 року.
Суддя: О. В. Колочко