Справа № 654/2209/21
Провадження № 4-с/654/5/2021
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.10.2021 м. Гола Пристань

Голопристанський районний суд Херсонської області у складі:

головуючої судді Третьякової І.В.,

за участю:

секретаря судових засідань Жадан О.В.,

представника боржника Казанцева Г.М.

головного державного виконавця Голопристанського ВДВС Фоменко О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Гола Пристань скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Голопристанського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Фоменко Олени Іванівни щодо накладення арешту на зарплатний банківський рахунок боржника, -

УСТАНОВИВ:

09 серпня 2021 року ОСОБА_2 , представляючи інтереси ОСОБА_1 , звернувся до суду зі скаргою, в якій з урахуванням уточнень, поданих 13.08.2021р. просив: визнати бездіяльність головного державного виконавця Голопристанського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Фоменко Олени Іванівни щодо не зняття арешту з коштів ОСОБА_1 у межах ЗВП № 65346518 протиправною. Зняти арешт з рахунку ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , номер НОМЕР_2 , який відкрито в АТ КБ «Приват Банк», накладений на підставі Постанови про арешт коштів боржника у ВП № 65322874 ЗВП № 65346518 від 06.05.2021р. головним державним виконавцем Голопристанського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Фоменко Оленою Іванівною.

Вимоги скарги мотивовані тим, що 19.02.2021р. Голопристанським районним судом Херсонської області у справі №654/3342/20 видано виконавчий лист, згідно якого стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 борг за договором позики від 06.04.2018р. у розмірі 2506 доларів СШАта борг за договором позики від 26.03.2018р. у розмірі 6690,00 доларів США, а всього 9196 доларів США. На підставі вказаного виконавчого документу, 06.05.2021р. ОСОБА_4 було відкрито виконавче провадження №65322874 та того ж дня винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику. 30.06.2021р. ОСОБА_4 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у ЗВП №65346518. Дана постанова прийнята на підставі відповіді ОДПІ, яка зазначає, що ОСОБА_1 отримує дохід в опорному закладі освіти «Новозбур`ївська школа №1» Голопристанської міської ради Херсонської області. 19.07.2021р. ОСОБА_4 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у ЗВП №65346518. Дана постанова прийнята на підставі отриманих державним виконавцем відомостей про те, що ОСОБА_1 отримує дохід в Комунальній установі з обслуговування закладів та установ освіти і культури Голопристанської районної ради Херсонської області. ОСОБА_1 має зарплатний картковий рахунок, відкритий в АТ КБ «Приват Банк» на який було накладено арешт згідно постанови від 06.05.2021р. Таким чином, внаслідок накладеного та не скасованого арешту на її рахунок, боржниця позбавлена можливості зняти залишок своїх зароблених коштів після проведення всіх відрахувань по зведеному виконавчому провадженню. Вказане, позбавляє ОСОБА_1 засобів існування, оскільки унеможливлює придбання нею продуктів харчування, ліків та предметів першочергової необхідності.

04.10.2021р. ОСОБА_4 подала відзив в якому просила залишити скаргу без задоволення. Свою позицію мотивувала тим, що винесена нею постанова про арешт коштів боржника була прийнята та виконана банком, що свідчить про не віднесення рахунку ОСОБА_1 до рахунків із спеціальним режимом використання або інших рахунків, звернення стягнення на які заборонено законом. Таким чином, вважає, що її діях відсутнє порушення вимог закону, а наведені в скарзі доводи безпідставні. Крім цього, посилається на те, що постанова про арешт коштів була направлена боржниці та отримана нею 15.05.2021р., однак у визначений законом строк оскаржена не була, а тому необхідно встановити чи не було пропущено строк звернення до суду з даною скаргою.

В судовому засіданні ОСОБА_2 вимоги скарги підтримав та наполягав на їхньому задоволенні, оскільки бездіяльність державного виконавця щодо не зняття арешту з рахунків ОСОБА_1 унеможливлює отримання боржницею своєї заробітної плати, яка є єдиним матеріальним доходом як засобу до існування.

Державний виконавець Фоменко О.І. в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечила з підстав зазначених нею у відзиві. Зокрема пояснила, що в неї відсутні правові підстави, визначені ЗУ «Про виконавче провадження» для зняття арешту з рахунку боржниці. В подальшому вона має намір виставити вимогу на накопичені кошти ОСОБА_1 та перерахувати їх на погашення заборгованості за виконавчим провадженням. В скарзі просила відмовити.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог скарги та вважає за можливе її задовольнити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 19.02.2021р. Голопристанським районним судом було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором позики в загальній сумі 9196 доларів США.

На підставі вказаного виконавчого листа 06.05.2021р. головним державним виконавцем Голопристанського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Фоменко Оленою Іванівною було відкрито виконавче провадження №65322874. В даному виконавчому провадженні того ж дня, ОСОБА_4 винесено постанови, якими накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику та грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику.

Постановою від 30.06.2021р. ОСОБА_4 у ЗВП № 65346518 звернуто стягнення на доходи ОСОБА_1 , які вона отримує у опорний заклад освіти «Новозбур`ївська школа №1» Голопристанської міської ради Херсонської області у розмірі 20% від доходу боржника до виплати загальної суми боргу 281500,50 грн.

Постановою від 19.07.2021р. ОСОБА_4 у ЗВП № 65346518 звернуто стягнення на доходи ОСОБА_1 , які вона отримує у Комунальній установі з обслуговування закладів та установ освіти і культури Голопристанської районної ради Херсонської області у розмірі 20% від доходу боржника до виплати загальної суми боргу 281500,50 грн.

Згідно представленого звіту від 04.10.2021р. ОПЗ «Новозбур`ївська школа №1» на підставі постанови від 19.07.2021р. за період з серпня по вересень 2021р. здійснено утримання 20% на користь ОСОБА_3 .

Згідно виписки по рахунку ОСОБА_1 , наданої ПАТ КБ «Приват Банк» вбачається, що станом на 16.06.2021р. баланс на рахунку становить 32175,75 грн., останнє зняття готівки відбувалось в квітні 2021р.

Таким чином, судом встановлено, що з заробітної плати ОСОБА_1 здійснюється відрахування на погашення заборгованості перед ОСОБА_3 . При цьому, залишок зароблених коштів боржниця не має змоги зняти та використовувати у власних потребах у зв`язку з накладенням арешту на кошти, що містяться на її банківському рахунку, що стало підставою для звернення до суду з даною скаргою.

За змістом статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з пунктом 7 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Статтею 56 Закону № 1404-VIII передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Пунктом 2 частини другої статті 48 Закону № 1404-VIII заборонено звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону № 1404-VIII не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно з абзацом другим частини другої статті 59 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 34 Закону № 1404-VIII виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі включення підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення, до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», з виконавчих проваджень, стягувачами за якими є Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», її дочірня компанія «Газ України», публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз», постачальники електричної енергії, а боржниками - підприємства, що виробляють теплову енергію, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, та підприємства централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 59 Закону № 1404-VIII підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

З наведених норм права вбачається, що судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому стаття 48 Закону № 1404-VIII встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону № 1404-VIII повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону № 1404-VIII.

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону № 1404-VIII).

Кошти, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на банківський рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпорядження ними, а банк у свою чергу в межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо) і не є набувачем цих коштів.

Кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат), та набули статус вкладу.

Такого висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 24 червня 2015 року у справі № 6-535цс15.

Велика Палата Верховного Суду від зазначеного висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах не відступала.

Зняття арешту здійснюється виконавцем відповідно до частини четвертої статті 59 Закону № 1404-VIII на підставі поданих боржником документів, підтверджуючих, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. Також арешт може бути знятий судом у порядку оскарження відмови виконавця зняти арешт з коштів, призначених для виплати заробітної плати.

Таких же висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20).

Статтею 24 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця.

В постанові від 03.02.2021р. по справі 756/1927/16-ц ВС вказав, що арешт на рахунок боржника не унеможливлює отримання заробітної плати ним, за його бажанням, готівкою через касу роботодавця або поштовими переказами на вказаний ним рахунок (адресу), а тому висновок судів про те, що накладення арешту на грошові кошти боржника порушує його право на отримання заробітної плати є необґрунтованим.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Однак, в даній справі встановлено, що ОСОБА_1 не має змоги отримувати заробітну плату за місцем роботи, про що свідчить виписка банку, згідно якої кошти перераховуються роботодавцем та накопичуються на рахунку.

Згідно зі ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Приписами ч. 1 ст. 2, ч. 2 ст. 10 Конвенції про захист заробітної плати N 95 від 01.07.49, ратифікованої Україною 04.08.61, визначено, що дана Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватися заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї. Заробітна плата в розумінні поняття "власності" є майном, на захист якого в тому числі стає стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Принципи, закріплені в ст. ст. 3, 43 Конституції України, також знаходять своє вираження в положеннях ст. 97 Кодексу законів про працю, ст. ст. 15, 22, 24 Закону України "Про працю".

Зазначені норми в сукупності свідчать про те, що держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю.

Судом встановлено, що з заробітної плати ОСОБА_1 здійснюється відрахування на погашення її заборгованості перед ОСОБА_3 у розмірі 20%, тобто у максимально допустимому розмірі, передбаченому положеннями ч.2 ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження». При цьому, залишок доходу боржниці на примусове виконання рішення суду не направляється, вказані кошти через накладений арешт не можуть зніматися власницею та акумулюються на рахунку, що фактично позбавляє ОСОБА_1 засобів до існування та порушує її конституційне право на одержання винагороди за працю та розпорядження нею, як своєю власністю на власний розсуд.

В даній справі суд приймає до уваги та вважає за необхідне застосувати аксіому цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», яка означає «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права».

Виходячи з вищевикладених дійсних обставин справи, суд приходить до висновку, що державний виконавець Фоменко О.І. після винесення постанов про звернення стягнення на заробітну плату ОСОБА_1 та фактичного відрахування коштів, слід було скасувати арешт з коштів боржниці аби забезпечити можливість отримання останньою залишку своєї заробітної плати. Однак, такі дії вчинені не були, а тому суд погоджується з доводами представника боржника та вважає дану бездіяльність державного виконавця протиправною. Також, з метою подальшої реалізації конституційного права ОСОБА_1 на реальне одержання винагороди за працю, постанову від 06.05.2021р. про арешт коштів боржника слід скасувати.

З приводу пропущення строку звернення до суду зі скаргою про що вказувала ОСОБА_4 , суд зазначає, що представник боржника заперечує отримання ОСОБА_1 оскаржуваної постанови в травні 2021р., а належних та достовірних доказів цих обставин, які б з однозначною впевненістю їх підтверджували до матеріалів справи долучено не було.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 447-451 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу задовольнити.

Визнати бездіяльність головного державного виконавця Голопристанського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Фоменко Олени Іванівни протиправною.

Постанову головного державного виконавця Голопристанського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Фоменко Олени Іванівни від 06.05.2021р. у виконавчому провадженні №65322874 про арешт коштів боржника скасувати.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Херсонського апеляційного суду безпосередньо або через Голопристанський районний суд Херсонської області.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: І. В. Третьякова